Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 56640,10 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 31 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №0122_750. Згідно з умовами договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 60000 гривень на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 січня 2024 року. На виконання умов договору відповідачу було перераховано 57000 гривень. Відповідно до п.2.4.1 Договору за користування кредитними коштами позичальник зобов`язувався сплачувати банку плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. Пунктом 3.3.3 договору передбачено, що позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1000 гривень та проценти, нараховані банком на залишок основної суми боргу щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним починаючи з лютого 2019 року. Відповідач свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, не виконує, а саме не повертає кредит та не сплачує відсотки за його користування, в результаті чого станом на 28.04.2020 року загальний розмір заборгованості становить 56640,10 грн., з яких 48000 грн. - заборгованість за основним боргом, 8506,99 грн. - проценти за користування кредитом, 30,01 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів на користування кредитом, 14,61 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 36,75 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 16,00 грн. -втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 35,74 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та клопотання про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 31 січня 2019 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ "Ощадбанк" та відповідачем [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №0122_750. Відповідно до умов Договору (п. 2.2) кредит надається в загальному розмірі 60000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 січня 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору. Згідно п.2.3 цього Договору кредит надається на споживчі цілі. Згідно з умовами Договору, визначеними у п. 2.4.1 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Банку проценти в розмірі 56 процентів річних, процентна ставка є фіксованою. Повернення кредиту позичальник повинен здійснювати рівними частинами в розмірі 1000,00 грн та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок основної суми боргу за кредитом щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з лютого 2019 (п.3.3.3 Договору). Відповідно до п. 3.9.1 Договору, Банк має право, у випадку, якщо будуть мати місце будь-які можливі випадки невиконання позичальником та/або поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов передбачених цим Договором, вимагати повернення суми кредиту, сплати всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим Договором). Згідно з п. 8.3 Договору за порушення взятих на себе зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором споживчого кредиту №0122_750 від 31.01.2019 видно, що заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком станом на 28.04.2020 становить 56640,00 грн, з яких: 48000,00 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 8506,99 грн. - проценти за користування кредитом, 80,07 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 30,01 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 14,61 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 36,75 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 16,00 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 35,74 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно матеріалів справи, Договір про споживчий кредит №0122_750 від 31.01.2019 містить анкетні дані відповідача [PERSON] , підписаний ним, що свідчить про те, що відповідач ознайомлений з текстом Договору, його умовами, тарифами, погодився на всі умови Договору, зокрема щодо встановленого кредиту в розмірі 60 000 грн., процентної ставки, яка є фіксованою і складає 56% річних за користування кредитними коштами. Відтак позивачем доведено, що між Банком та відповідачем було укладено Договір споживчого кредиту, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, зокрема, ознайомлений з розміром кредиту, відсотковою ставкою за процентами. Водночас суд встановив, що позивач виконав свої обов`язки за умовами Договору кредитування, надавши кредитні кошти відповідачу, а відповідач у свою чергу свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а отже позивач вправі вимагати виконання відповідачем, як боржником, зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору, встановлено факт отримання та користування відповідачем коштами за цим договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. Водночас суд вважає також підставними і такими, що підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошове зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором споживчого кредиту, що доведено позивачем належними та допустимими доказами, а тому законом зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, в розмірі визначеному позивачем у розрахунку заборгованості. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, такі не спростовані відповідачем, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов підлягає задоволенню, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2102,00 гривень.

Outcome: approved