Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

09 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, що розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 07 вересня 2011 року між ним та [PERSON] , який є батьком відповідача, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1894. 20 вересня 2001 року договір був зареєстрований в ММ БТІ за № 56. Всі умови договору сторонами виконані. Незважаючи на ту обставину, що купівля-продаж житлового будинку, проводилась сторонами у законний спосіб, земельна ділянка площею 0,13 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку, до цього часу належить [PERSON] , з яким укладено договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Після укладення договору позивач [PERSON] не оформив на себе право власності на спірну земельну ділянку. Як з`ясувалося [PERSON] помер. Після його смерті право власності на спірну земельну ділянку його спадкоємцем - сином [PERSON] не переоформлювалося та на сьогодні за документами земельна ділянка належить покійному. Відповідач будь-яких претензій до нього не має, водночас вирішити спірну ситуацію не бажає. Нині захист його прав можливий лише шляхом визнання за ним права власності на вищевказане майно в судовому порядку. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, посвідчену секретарем Посад-Покровської сільської ради Бєлозерського району Херсонської області, з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів судом встановлено наступне. Крім визнання позову відповідачем, суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення цього позову з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 07 вересня 2001 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). 20 вересня 2001 року ММБТІ була проведена реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за позивачем. Запис зроблений в реєстраційній книзі за № 56 (а.с. 3 зворотна сторона). Факт належності позивачу вказаного житлового будинку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 грудня 2018 року № 148996346 (а.с. 4) та технічним паспортом на житловий будинок, де саме [PERSON] зазначений власником будинку (а.с. 5-8), обліковою карткою об`єкта по господарського обліку за 2016 рік (а.с. 14-15). У спірному житловому будинку проживає позивач разом із дружиною [PERSON] , що підтверджується довідкою Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 29 листопада 2018 року № 1-493/02-42/18 (а.с. 13). Водночас, земельна ділянка площею 0,13 а, яка надана обслуговування вказаного житлового будинку не зазначена предметом укладеного договору. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, серії МК, № 03431 земельна ділянка площею 0,13 га, що розташована на території с. Мирне Вітовського ( Жовтневого) району Миколаївської області для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку належить [PERSON] (а.с. 9). Зазначене також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 січня 2019 року № НВ-4805660932019 (а.с. 10-12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Мирнівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 22 травня 2015 року, актовий запис зроблений за №5 (а.с. 16). Його спадкоємцем першої черги є син - [PERSON] (свідоцтво про народження від 02 липня 1992 року, серії [NUMBER] ) (а.с. 17). Дослідивши спадкову справу за № 51/2015 заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , судом встановлено, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Сапеги О.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 62-158). Приватним нотаріусом Сапегою О.П. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 грудня 2015 року на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 6,4780 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Мирнівської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с. 154 зворотня сторона). Крім цього, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2016 року за відповідачем визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1692 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за вказаною адресою, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 157 зворотна сторона -158). Зазначене опосередковано підтверджує факт того, що відповідач не має до позивача будь-яких претензій щодо спірної земельної ділянки та не претендує на оформлення права власності на неї. Вказане також підтверджується його заявою, направленою до суду, в якій він не заперечує щодо визнання за [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі статтею 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності непорушне. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 3 статі 152 ЗК України, передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - визнання права. Пунктом 18 "ґ" Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За положеннями статті 23 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час придбання цього майна) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІV передбачена реєстрація речових прав та їх обтяжень відносно земельних ділянок. Відповідно до статті 19 Закону Державна реєстрація прав відносно земельної ділянки проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01.01.2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.9, п.п 10). За період з часу укладення вищевказаного договору купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року позивач не отримав на своє ім`я правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року законом не передбачена. За вказаного, позивач позбавлений можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач направив до суду заяву про визнання позову, та воно не суперечить закону, не порушує прав інших осіб, встановивши, що позивач набув прав на вищевказану земельну ділянку відповідно до приписів статті 30 ЗК України в редакції 1990 року, проте не одержав щодо цього майна Державного акту, який на час виникнення прав позивача щодо цього майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи на земельну ділянку, та зі зміною законодавчих норм позбавлений можливості отримати такий правовстановлюючий документ нині, суд визнає заявлений позов, таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved