Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

13.08.2020 [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Турківської міської ради Львівської області, в якій просить визнати право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом свого батька, який помер [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті батька входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] у відповідності до технічного паспорту. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно він не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 17.08.2020 відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29.09.2020 у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове\~засідання позивач [PERSON] не з`явився, 07.09.2020 від нього надійшла поштою до суду заява, у якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача Турківської міської ради Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. 28.12.2020 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , про що 05.07.2019 Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 02.11.2018 приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою О.Й., яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів своєму синові [PERSON] , [INFO] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] і його батьком є [PERSON] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлого на житловий будинок та господарські споруди за адресою [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті батька позивач [PERSON] звернувся із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте 15.01.2020 нотаріусом йому було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки не надав правовстановлюючих документів щодо належності нерухомого майна [PERSON] . Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок за адресою [ADDRESS] є збудований в 1973 році, що доводиться технічним паспортом та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відсутність реєстрації на спадковий будинок, з урахуванням року його побудови - 1973, сама по собі не може бути підставою, яка б перешкоджала позивачу оформити цей будинок в порядку спадкування. Однак за таких обставин, позивачу необхідно довести, що цей будинок входить до складу спадщини, тобто що такий дійсно належав спадкодавцю, зокрема на підставі відповідних довідок сільської ради, витягу з погосподарських книг, документами на виділення земельної ділянки тощо. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 даної статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відтак, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, суд дійшов висновку, що позивачем на надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що спірний житловий будинок та господарські споруди за адресою [ADDRESS] належали батькові позивача [PERSON] . Сам факт його реєстрації за вказаною адресою, не свідчить про належність такого будинку спадкодавцю. За таких обставин, позов до задоволення не підлягає. На підставі ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed