Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] В обґрунтування позову вказував, що 25 листопада 2008 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , площею 2,7828 га, що розташована на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER] ). Даний Державний акт [PERSON] отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори 08 листопада 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4564, на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В подальшому в 2016 році рішенням Волочиського районного суду за відповідачкою [PERSON] як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] було визнано право власності на спадковий житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Вказане рішення суду скасовано апеляційною інстанцією і ухвалено нове рішення про відмову в позові [PERSON] В подальшому, ці рішення залишено без змін судом касаційної інстанції. Скасовуючи дане рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що він, позивач [PERSON] , на час смерті своєї баби [PERSON] постійно проживав разом з нею однією сім`єю, а тому успадкував усе належне їй майно згідно із заповітом. Також, в позові позивач посилається на те, що рішенням Волочиського районного суду від 28 липня 2017 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, встановлено факт його проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] та визнано за ним, [PERSON] , право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Зазначає, що відповідачка [PERSON] не мала права спадкувати за законом після смерті [PERSON] , оскільки він, позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину. А тому, просив визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину від 08 листопада 2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-4564, видане на ім`я [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 2,78 га, що розташована на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 25 жовтня 2008 року на ім`я [PERSON] на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER] ). Також просив визнати за ним як спадкоємцем за заповітом право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме на земельну ділянку, розташовану на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області розміром 2,78 га та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER] ), що належала спадкодавцеві - його бабі [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . [PERSON] позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, просить суд врахувати те, що 18 лютого 2019 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, залишено без змін рішення Волочиського районного суду від 28.07.2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15.11.2017 року у справі № 671/413/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши учасників справи, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або осопрювання. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. До переліку осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині належать, зокрема повнолітні непрацездатні діти спадкодавця (частина перша статті 1241 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON] є внуком, а [PERSON] - дочкою [PERSON] . 25 серпня 2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області Кошонько М.С., яким усе майно заповіла своєму внуку, [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на спадкове майно. У шестимісячний строк [PERSON] як спадкоємець за законом подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У цей же строк [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернувся. 06 листопада 2007 року він подав нотаріусу заяву, у якій відмовився від спадщини по заповіту після смерті [PERSON] 08 листопада 2007 року державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-4564, на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 2,78 га, що розташована на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала спадкодацеві [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . Постановою нотаріуса від 5 квітня 2017 року № 420/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі і матеріалами спадкової справи № 540/2007, заведеної 23 липня 2007 року Волочиською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] (а.с. 46-63). Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року у цивільній справі № 671/413/17, що набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем до моменту його смерті понад один рік та визнання права власності на спадкове майно задоволено тавстановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з 1998 року до смерті останньої [INFO] . Цим же рішенням встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки спільно проживав із спадкодавцем, та в изнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] Даним рішенням також було встановлено, що [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини подав після спливу шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, а тому така не може свідчити про його відмову від прийняття спадщини з цієї підстави. Наведене підтверджується ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року, яким рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року залишено без змін та, відповідно, набрало законної сили 15 листопада 2017 року. Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року зазначені судові рішення у даній справі залишено без змін. Таким чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, що встановлені рішенням Волочиського районного суду від 28 липня 2017 року стосовно прийняття [PERSON] як єдиним спадкоємцем за заповітом спадщини після смерті [PERSON] , не підлягають доказуванню у даній цивільній справі, а тому приймаються до уваги судом при вирішенні даної цивільної справи. Суду не надано доказів на підтвердження того, що, відповідно до наведеної вище ст. 1241 ЦК України, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , відповідачка [PERSON] , [INFO] , як дочка померлої, була непрацездатною та мала право на обов`язкову частку у спадщині. Не містять таких доказів і матеріали спадкової справи № 540/2007, заведеної 23 липня 2007 року Волочиською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] Отже, судом встановлено, що відповідачка за наявності заповіту на користь [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті спадкодавця, оформила спадкові права після смерті [PERSON] в порушення наведених вище норм чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, наданих в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" підставами для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, судом встановлено, що державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-4564, було видане [PERSON] як особі, яка не мала права на спадкування, тобто, в порушення прав позивача, а тому суд вважає, що дане свідоцтво підлягає визнанню недійсним. Оскільки, на підставі неправомірно виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 листопада 2007 року відповідачка [PERSON] 25 жовтня 2008 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , останній також необхідно визнати недійсним. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що позивач позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що розташована на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області розміром 2,78 га та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог і в частині про визнанняза позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved