Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

21.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Селидове Донецької області про підтвердження факту нещасного випадку на виробництві та зобов'язання до прийняття до виконання акту за формою Н1 №23 від 13.04.1990 року про нещасний випадок на виробництві та зобов'язання видати направлення на МСЕК для встановлення степеню втрати працездатності. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: - визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, нещасний випадок, що стався із [PERSON] 13.04.1990 року о 21 годині 45 хвилин на шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля»; - Зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецької області прийняти до виконання акт за формою Н1 № 23 від 13 квітня 1990 року про нещасний випадок на виробництві, який стався 12.04. 1990 року о 21 годині 45 хвилин на шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля» із [PERSON]. В іншій частині позову - відмовлено. Не погодившись з рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 березня 2014 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області подало апеляційну скаргу. Просило рішення суду скасувати. В підтвердження своїх вимог зазначають, що акт про нещасний випадок на виробництві від 31.04.1990 року №23 не відповідає формі встановленій на час складання акту форми Н-1 й не може бути у такому вигляді прийнятим до виконання. Судом першої інстанції встановлено наступне: З 06.01.1988 року по 29.10.1990 рік [PERSON] працював підземним прохідником 5 розряду на Шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля». Згідно акту про нещасний випадок за формою Н1 № 23 від 13.04.1990 р. [PERSON] був травмований в область спини з лівої сторонни,на Шахті «Селидівська» в/о «Селидіввугілля» 12.04.1990 року о 21 годині 45 хвилин в третій зміні. Згідно епікризу № 2684 Селидівської центральної міської лікарні поліклінічне відділення, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділені з 12.04.1990 р. по 19.04.1990 р. з приводу: закритого перелому поперечних відростків ІІ-ІІІ поперечних хребтів з ліва зі зміщенням. Згідно епікризу №7290 Селидівської центральної міської лікарні, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені з 21.10. по 18.11.2003 р., в наслідок виробничої травми 1990р. у виді незрозщених переломів поперечних відростків ІІ-ІІІ з ліва. Згідно епікризу №3344 Селидівської центральної міської лікарні, [PERSON] знаходиться на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені з 27.06.2007 по 11.07.2007 р., внаслідок виробничої травми 1990р. у виді закритого перелому поперечних відростків ІІ-ІІІ поперечних хребтів з ліва зі зміщенням. Згідно епікризу Селидівської центральної міської лікарні неврологічне відділення історія хвороби № 38, [PERSON] надійшов 28.12.2010 р., виписаний 10.01.2011 р. Діагноз: поперечний остеохондроз хребта з вираженим больовим, корешковим міотонічним синдромом у стадії загострення. Згідно епікризу Селидівської центральної міської лікарні неврологічне відділення історія хвороби № 760, [PERSON] надійшов 10.02.2011 р., виписаний 01.03.2011 р. Діагноз: поперечний остеохондроз хребта з вираженим больовим, корешковим міотонічним синдромом у стадії загострення. Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого Селидівської центральної міської лікарні неврологічне відділення від 17.01.2013 року, [PERSON] знаходився на стаціонарі з 03.12.2013 р., виписаний 17.12.2013 р. Повний діагноз: хронічний вертаброгений, поперечно -крестцовий радикуліт в стадії загострення з вираженим м»язово - тонічним, лівостороннім коришковим синдромом в стадії загострення. Соп. поперечний остеохондроз хребта з протрузіями Л-С дисков, спондилез, спондилоатроз, больовий синдром. Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого Селидівської центральної міської лікарні неврологічне відділення від 29.01.2014 року, з [PERSON] находився на стаціонарі з 17.01.2014 р., виписаний 29.01.2014 р. Повний діагноз: хронічний вертаброгений, поперечно -кресовий радикуліт в стадії загострення з вираженим м»язово тонічним, лівостороннім коришковим синдромом в стадії загострення. Соп. поперечний остеохондроз хребта з протрузіями Л-С дисков, спондилез, спондилоатроз, больовий синдром. Згідно листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області від 11.02.2014 року [PERSON] роз'яснено , що йому необхідно надати акт розслідування нещасного випадку на виробництві, у зв'язку з тим, що акт про нещасний випадок на виробництві по Форми Н-1 від 13.04.1990 р. № 23 не відповідає вимогам «Положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві», затвердженого президією ВЦСПС від 17.08.1998 р. №8-12, а саме: в акті відсутня гербова печатка підприємства, відсутня розшифровка підпису керівника, а також не заповнено п. 17 акту. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Апеляційним судом встановлено наступне. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються Законами України «Про охорону праці», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Порядом проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року N 1232. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів, у тому числі з позовом щодо встановлення факту настання нещасного випадку на виробництві. Відповідно до вимог пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. У той же час, відповідно до вимог статті 22 Закону України "Про охорону праці", для встановлення факту нещасного випадку на виробництві роботодавець повинен організувати розслідування відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Процедуру проведення розслідування нещасних випадків на виробництві визначено Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 N 1232 (далі - Порядок). Пунктом 23 Порядку визначено особливості розслідування нещасних випадків, факт настання яких встановлено рішенням суду. Зокрема, в абзацах 2, 3 цього пункту зазначено, що у разі встановлення факту настання нещасного випадку на виробництві у судовому порядку утворення комісії та організація проведення розслідування такого випадку покладається на роботодавця, а у разі реорганізації підприємства, на якому стався нещасний випадок, розслідування проводиться його правонаступником. Якщо підприємство ліквідовано без правонаступника, зазначені обов'язки покладаються на територіальний орган Держгірпромнагляду за місцем настання нещасного випадку. Склад комісії із розслідування такого нещасною випадку (незалежно від ступеню тяжкості травми та її наслідків) визначено абзацом 4 пункту 23 Порядку. Згідно з п. 54 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року N 1232, у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держгірпромнагляду або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держгірпромнагляду, які порушили вимоги цього Порядку. Приймаючи рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що про неспроможність висновків відповідача щодо невідповідності вимогам законодавства акту за формою Н1 № 23 від 13 квітня 1990 року відносно [PERSON], оскільки доказів щодо оскарження даного акту або визнання його недійсним суду не надано, а відповідність Акта законодавству несе керівник підприємства, й з цих підстав зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецької області прийняти до виконання акт за формою Н1 № 23 від 13 квітня 1990 року про нещасний випадок на виробництві, який стався 12.04. 1990 року о 21 годині 45 хвилин на шахті «Селидівська» в/о «Селіввугілля» із [PERSON], але таки висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи й не ґрунтуються на законі. На час складання Акту діяло положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затверджене Постановою Президиуму ВЦСПС від 17.08.1989 року № 8-12ОБ, відповідно до якого Акт повинен бути затверджений керівником підприємства й підпис повинен бути розшифрований. Відповідно до п.4.8.16 Примірної інструкції по діловодству в міністерствах і відомствах Української РСР та виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, затвердженої постановою Ради Міністрів УРСР від 31 липня 1975 року N 362, документи, що вимагають особливого посвідчення їх достовірності, скріплюються печаткою установи. Гербова печатка ставиться на документах, де відтворення відбитку гербової печатки спеціально передбачається нормативним актом, наприклад, на трудових книжках, титульних списках і т. п.. Крім того, застосування печатки потрібне в усіх випадках посвідчення прав громадян і юридичних осіб, встановлення фактів, що викликають витрачання коштів і матеріальних цінностей, а також на статутах (положеннях) установ, на договорах, посвідченнях, дорученнях. Печатка, яка відтворює найменування відповідної установи або його структурного підрозділу (не гербова), ставиться на копіях документів, що направляються до інших установ, і на розмножених екземплярах розпорядливих документів при їх розсилці. Як вбачається з матеріалів справи, у порушення вищевказаних вимог акт № 23 від 13.04.1990 року про нещасний випадок, який стався з позивачем 12 квітня 1990 року при виконанні трудових обов'язків, скріплений не печаткою підприємства, а печаткою відділу кадрів підприємства, підпис керівника підприємства не розшифровано. Тому відповідач правомірно відмовив у прийнятті вказаного акту. Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом щодо підтвердження факту нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним 12 квітня 1990 року з тих підстав, що підприємство на якому він отримав травму ліквідовано без правонаступника, а акт який було складено на підприємстві не прийняте з підстав його невідповідності вимогам діючого законодавства. Підтвердження цього факту надасть позивачу право звернутися, відповідно до діючого законодавства до Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області, з заявою про проведення повторного чи іншого розслідування нещасного випадку та складення відповідного належно оформленого акту про нещасний випадок на виробництві, й у такий спосіб буде поновлене його порушене право на отримання страхових виплат від відповідача, тоді як суд першої інстанції, таку вимогу позивача не розглянув. Відмовляючи позивачу у позові у частині зобов'язання відповідача надати позивачу скерування на МСЕК для встановлення ступеню втрати працездатності, суд першої інстанції правильно послався на те, що захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, що можуть бути порушені у майбутньому, тому що з матеріалів справи вбачається, що відповідач не відмовляв позивачу у цій вимозі, а тільки не прийняв Акт й у разі надання правильно оформленого Акту про нещасний випадок відповідач буде зобов'язаний видати таке скерування. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судове рішення не відповідає цим вимогам. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Розглядаючи справу суд першої інстанції не дотримався зазначених норм матеріального та процесуального законодавства, з не достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким не дав належну оцінку. Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Outcome: partial