Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина Російської Федерації, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14.01.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач бачився з дочкою декілька разів, інколи телефонував, оскільки працює та проживає в Російській Федерації. З серпня 2017 року по теперішній час відповідач не приймає участі у вихованні дочки, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток тощо. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Радченко Л.А. від 12.11.2018 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання, доручено компетентному суду Російської Федерації допитати відповідача [PERSON] стосовно заявлених позовних вимог. Судове доручення про допит відповідача [PERSON] не виконано у зв`язку з неявкою останнього до Звениговського районного суду Республіки Марій Ел. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Погрібної Н.М. від 21.08.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічно тим, що викладені у позові. Додатково пояснила, що на банківський рахунок надходять грошові кошти, вважає, що кошти відправляє мати відповідача, останній раз вона отримувала грошові кошти в січні 2019 року. Вважає, що батька, який проживає в Російській Федерації, може спілкуватись з дитиною за допомогою Інтернету, проте ухиляється, останній раз телефонував дитині у 2018 році. Також пояснила, що вона повідомляла відповідача про те, що звернулась до суду з дійсним позовом та запропонувала надсилати грошові кошти на утримання дочки добровільно, оскільки аліменти стягуються з часу звернення до суду, щоб у нього не виникло заборгованості по аліментам, для чого надіслала [PERSON] СМС - повідомлення із зазначенням банківського рахунку, на якій надходили кошти спочатку по 1500 грн., потім більше по 1700 грн. та пізніше по 2000 грн. При цьому, вона просила відповідача надсилати більше грошей, оскільки дочка займається танцями та їй потрібно купувати костюми тощо. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] після розлучення з [PERSON] періодично надсилає останній грошові кошти на утримання дочки [PERSON] , спочатку щомісячно по 1500 грн., потім по 1700 грн., а з 2020 р. по 2000 грн. У 2017 року дитина їздила з батьком до Російської Федерації з дозволу [PERSON] , де [PERSON] купував дитині подарунки, велосипед, речі тощо. Разом з тим, позивач вирішила позбавити батька батьківських прав, налаштовує дитину проти батька у зв`язку з чим, дитина не бажає спілкуватись з рідним батьком, а виховується вітчимом, який бажає її усиновити. Вважає, що відповідач не спілкується з дитиною через наявність причин, які перешкоджають спілкуванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини заперечує взагалі, оскільки [PERSON] добровільно сплачує аліменти на утримання дочки, купує останній речі тощо. Представник третьої особи не заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бахмутської міської ради відповідно до якого, остання вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Також, пояснила, що відповідач не звертався до органу опіки та піклування з питання щодо спілкування з дочкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2011 р. вона спілкується з сім`єю позивача, в якій проживає неповнолітня дитина [PERSON] , вихованням, піклуванням та утриманням якої, займається позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] . За слів дитини, їй відомо, що вона один раз їздила з батьком на відпочинок, більше дитина батька не згадувала, при цьому позивач не перешкоджає батькові спілкуватись з дочкою. Зі слів позивача та дитини їй відомо, що [PERSON] не телефонує, не спілкується, грошові кошти на утримання дитини не надає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач є її сином, останній працює та проживає в Російській Федерації. Після розірвання шлюбу у 2011 р., за усною домовленістю між позивачем та відповідачем, останній сплачував аліменти щомісячно по 1500 грн. Коли відповідач приїздить на територію України з Російської Федерації, він залишає грошові кошти, які [PERSON] перераховує на банківський рахунок, вказаний сином. До грудня 2018 р. вона переводила грошові кошти на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», в сумі 2000 грн., щомісячно, із призначенням платежу - сплата аліментів, з вказівкою за який місяць. Останній раз син знаходився на території України з червня 2020 р. по 13.09.2020 р., в цей період він намагався поспілкуватись з дочкою, проте позивач відмовила. У 2017 році син їздив зі своєю дочкою до Російської Федерації, де зібрав дитину до школи, купував їй одяг, взуття. У 2020 р. син звертався до органів опіки та піклування щодо питання спілкування з дочкою, проте результатів не має. [PERSON] два роки тому спілкувався з дочкою, прохав позивача надати йому дитину, проте позивач відмовила. Вважає, що позивач перешкоджає рідному батьку спілкуватись з дочкою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є двоюрідним братом [PERSON] , у якого є дочка [PERSON] , яка проживає з матір`ю [PERSON] та вітчимом, рідний батько дитини проживає в Російській Федерації. [PERSON] три роки тому приїжджав до України, декілька разів їздив з дочкою на відпочинок на море. Зі слів [PERSON] йому відомо, що він спочатку сплачував аліменти на утримання дочки у розмірі 1500 грн., потім більше, намагався поспілкуватись з дитиною, проте позивач перешкоджає рідному батьку спілкування з дочкою у зв`язку з тим, що [PERSON] вимагає від [PERSON] аліменти у більшому розмірі ніж він сплачує. Неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що у 2017 році вона їздила з батьком до м. Рязань Російської Федерації, де батько купив їй спортивний костюм, кросівки, також їздила з батьком на відпочинок на море, батько колись купував їй дитячий велосипед. Декілька років вона не спілкується з батьком та вважає, що батько не проявляє до неї інтерес, не цікавиться її життям. Крім того, на її ім`я відкритий банківський рахунок на який періодично надходять грошові кошти, хто саме їй надсилає їй не відомо. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.01.2006 року, який було розірвано 12.12.2011 року, що підтверджується копією рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2011 р. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.06.2006 року. Позивач та її дочка зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] з грудня 2011 р. не проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом ОСББ «Лідер-Арт» від 02.10.2018 року. [PERSON] , [INFO] , навчається в Бахмутській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5, останню виховує мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , які відвідують батьківські збори, постійно тримають на контролі відвідування дитиною школи. З 2013 р. по 2018 р. біологічний батько дитини жодного разу школу не відвідав, участі у вихованні доньки не брав, шкільним життям дитини не цікавився, що підтверджується довідкою Бахмутської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5, яка підписана директором школи та класним керівником. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується адресною довідкою, яка видана в Російській Федерації. 22.10.2001 р. [PERSON] звертався з заявою про видачу йому паспорту громадянина Російської Федерації у зв`язку з встановленням громадянська Російської Федерації, що підтверджується копією форми № 1П. [PERSON] , [INFO] , відповідно до витягу з індивідуального особового рахунку в системі обов`язкового пенсійного страхування значиться працюючим в Ямало-Ненецькому а/о м. Новий Уренгой ООО «Уренгойремстройдобыча» (на російській мові), що підтверджується листом Управління пенсійного фонду Російської Федерації в Звениговському районі Республіки Марій Ел № 1246 від 28.08.2019 року. Як вбачається з витягу по банківському картковому рахунку [NUMBER] , який відкрито в АТ КБ «ПриватБанк», на вказаний рахунок дійсно періодично надходили грошові кошти в сумах по 1500 грн., 1700 грн., 2000 грн. Відповідно до висновку № 01/11-1071 від 23 грудня 2019 року, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, позивач, як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що відповідач не бажає спілкуватись з дитиною, не приділяє їй уваги, не надає матеріальної допомоги на її утримання у тому розмірі, який потребує дитина, не вітає зі святами, не дарує подарунків. Та в цілому вважає, що таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Суд погоджується із такими доводами, оскільки як встановлено в судовому засіданні відповідач не бажає спілкуватися з дитиною. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, визначених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п. 15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Як встановлено в судовому засіданні так і матеріалами справи, відповідач намагається виконувати свій обов`язок по матеріальному забезпеченню дочки [PERSON] , проте з дитиною не спілкується, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток тощо. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дитини, оскільки відповідач добровільно сплачує грошові кошти на утримання дитини, щоб уникнути заборгованості по сплаті аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, позиція дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Суд має право постановити рішення всупереч інтересам дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи доведено, встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, не бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю [PERSON] . За обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, враховуючи висновок Органу опіки та піклування Бахмутської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved