Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] 03.07.2020 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на її користь заробітну плату за період з вересня 2018 року по травень 2020 року в розмірі 90 327 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, працює на посаді лікаря стоматолога терапевта. З 01 серпня 2017 року та по день звернення із позовом до суду заробітна плата не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Факт перебування у трудових відносинах та відсутності протягом тривалого часу нарахувань заробітної плати підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2018 року та 21.12.2018 року про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з вересня 2018 року по травень 2020 року в розмірі 90 327 грн. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 07.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 7). Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем 10.08.2020 року. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Відповідач відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заява про продовження процесуальних строків, протягом визначеного у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» двадцятиденного строку до суду не надходила. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2018 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено. Ухвалено стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2017 року по грудень 2017 року в розмірі 15 596 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн. (а.с. 4-5). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2018 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено. Ухвалено стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з січня 2018 року по серпень 2018 року в розмірі 33 272, 00 (тридцять три тисячі двісті сімдесят дві) грн. (а.с. 3). Вказаними рішеннями встановлено, що позивач [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді лікаря стоматолога терапевта та відповідачем порушено право позивача на отримання заробітної плати, зокрема за період з серпня 2017 року по серпень 2018 року. Також встановлено, що згідно штатного розпису Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на 2017 рік заробітна плата лікаря стоматолога-терапевта становить 4 159 грн., а саме 171 562 грн. (місячний фонд заробітної плати) 41,25 (кількість штатних посад). Зазначені судові рішення не оскаржувалися та набрали законної сили. Оскільки дані обставини встановлені рішеннями суду, які набрали законної сили, відтак, доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 7 ч. 4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2019 року - 4 173 грн. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4 723 гривні. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України закріплено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подала до суду розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2018 року по травень 2020 року становить 90 327 грн. (з вересня 2018 року по грудень 2018 року: 4 159 грн. * 4 місяці = 16 636 грн., з січня 2019 року по грудень 2019 року: 4 173 грн. розмір мінімальної заробітної плати * 12 місяців = 50 076 грн., з січня 2020 року по травень 2020 року: 4 723 грн. розмір мінімальної заробітної плати * 5 місяців = 23 615 грн. разом: 16 636 грн. + 50 076 грн. + 23 615 грн. = 90 327 грн.). Суд не бере до уваги наведений позивачем розрахунок заборгованості заробітної плати виходячи з наступного. Як вбачається з долученої позивачем до матеріалів справи копії трудової книжки, наказом № 19-к від 30.01.2009 року [PERSON] переведена на 0,75 ставки посади лікаря стоматолога терапевта (запис №14 від 02.02.2009), доказів, що позивач працює на посаді лікаря стоматолога терапевта на повній ставці суду не долучено, при цьому розрахунок суми заборгованості заробітної плати за період з вересня 2018 року по травень 2020 року позивачем проведено на повну ставку посади лікаря стоматолога терапевта. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що розрахунок заборгованості заробітної плати [PERSON] слід проводити із врахуванням ставки посади позивача. Таким чином, стягненню за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року підлягає заборгованість заробітної плати у сумі 12 477 грн. (4 159 грн. розмір посадового окладу посади позивача * 0,75 ставки * 4 місяці). За період з січня 2019 року по грудень 2019 року стягненню підлягає заборгованість заробітної плати у сумі 37 557 грн. (4 173 грн. мінімальної заробітної плати * 0,75 ставки * 12 місяців). За період з січня 2020 року по травень 2020 року стягненню підлягає заборгованість заробітної плати у сумі 17 711, 25 грн. (4 723 грн. мінімальної заробітної плати * 0,75 ставки * 5 місяців). Таким чином, сума заборгованості заробітної плати за період з вересня 2018 року по травень 2020 року становить 67 745, 25 грн. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем, належних та допустимих доказів про нарахування та виплату позивачу заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача 67 745, 25 грн. заборгованості по заробітній платі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 630, 60 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial