Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, посилаючись на те, що позивач є власником будинку [ADDRESS] в якій прописаний відповідач. В мотивування вимог вказує на те, що відповідач у вищезазначеному будинку не проживає вже більше року, в будинку не з'являється. Прописка відповідача у будинку створює перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, оскільки відповідач не оплачує плату за користування житловим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] з подальшим зняттям його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити (письмова заява вх. № 7978 від 28.11.2018 року). Відповідач відзив на позовну заяву (у відповідності до ст. 178 ЦПК України) не подав, інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України), суд проводить засідання без участі сторін, за наявності доказів у справі, наявними у справі матеріалами та доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом досліджено докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві по суті справи, а саме: копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2002 року серії [NUMBER], згідно якого [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4); акт обстеження № 10, відповідно до якого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає тривалий час (підтверджено підписами сусідів: [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки Полянської сільської ради від 129.10.2018 року № 843/02-06 - відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] згідно запису погосподарської книги №15, номер об'єкта погосподарського обліку 0638-1 (а.с. 10). Відповідно до ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14 (постанова від 5 листопада 2014 року): "Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України". Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців Відповідно до ст.150 Житлового Кодексу Української РСР - громадяни, які мають у приватній власності користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що [PERSON] не проживає у будинку № 20 за адесою: с. Поляна, Свалявського району, Закарпатської області більше одного року, ні разу не з'явився в ньому, не несе витрат по утриманню житлового приміщення та не приймає участь у спільному побуті власника, суд вважає що позовна вимога позивача є обгрунтованою, яку слід задовольнити. Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (із змінами № 921-VIII від 24.12.2015 року, № 1492-VIII від 07.09.2016 року) - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, а тому окремого судового рішення про зняття з реєстрації місця проживання не потребує. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: partial