Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

3 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 19.04.2010 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням даного договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідач порушив умови договору, своєчасно не погасив заборгованості та не сплатив відсотки за користування, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 31.07.2015 року в сумі 7831,06 грн., із яких: 2166,36 грн.- заборгованість за кредитом, 3225,60 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом;1590 грн.-заборгованість за пенею та комісією ; 500 грн. штраф (фіксована частина); 349,10 грн.-штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. З [PERSON] Фрідона Напойовича на користь ПАТ « Приватбанк» стягнуто заборгованість станом на 31 липня 2015 року за кредитним договором від 19.04.2010 року в сумі 7831,06 грн., яка складається із 2166,36 грн.- заборгованість за кредитом, 3225,60 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом;1590 грн.-заборгованість за пенею та комісією ; 500 грн. штраф (фіксована частина); 349,10 грн.-штраф (процентна складова). Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобовязання по поверненню заборгованості за кредитним договором. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що факт укладання договору з позивачем він не заперечує. Однак з сумою заборгованості він не згоден. Відповідачем не представлено і судом не досліджено жодного доказу в обгрунтування суми заборгованості. Розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом суми заборгованості, бо не підтверджує факт одержання кредитних коштів. Без дослідження будь яких доказів суд встановив строк дії кредитної картки листопад 2012 року. Суд безпідставно встановив факт видачі позивачем відповідачу кредитних ресурсів у розмірі 1500 грн.. Позивач в позовній заяві не зазначає про факт видачі грошей із зазначенням дати видачі та суми виданих грошей. Без встановлення видачі позивачем грошей у відповідну дату відсутні підстави для розрахунку і визначення суми відсотків за користування кредитом. Не встановлено факту визначення позивачем розміру такого щомісячного платежу,що виключає підстави для нарахування пені та комісії за прострочення платежу за відсутності однієї зі складових розрахунку. Зазначення в позовній заяві загальної суми пені та комісії виключає можливість суду перевірити правильність розрахунку цих нарахувань. Суд встановив суперечності по заявленим в цій частині вимогам та в наданому суду розрахунку, але суд стягнув заборгованість в інтересах позивача. В позовній заяві не зазначено,за яке саме прострочення платежу нараховано позивачем штраф у фіксованій та процентній складовій,що виключає підстави для його стягнення у звязку із невизначеністю позовної вимоги та не можливістю визначення підстав застосування позовної давності до цієї вимоги. Позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України. Суд не взяв до уваги заперечення відповідача про те, що відповідач згідно договору зобовязується не повернути кредит, а надати банку грошові кошти на погашення заборгованості та сплатити проценти. Відмінність умов запропонованого позивачем договору від умов кредитного договору є суттєвою, оскільки позбавляє відповідача погасити заборгованість на відповідні рахунки позивача, покладає обовязок надати позивачу грошові кошти для розпорядження ними позивачем на власний розсуд. В судове засідання зявився представник Банку за дорученням-Захаров М.І., [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, отримана ним особисто(а.с.109). На момент розгляду справи заяви про причини відсутності не надано. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність відповідача. Апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкрив для відповідача картковий рахунок в національній валюті України та надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 1500 грн., зі сплатою 30 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Картка, видана за договором, мала термін дії-30.11.2012 року. [PERSON] погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов і правил надання банківських послуг після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також заяви,Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те,що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку,і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити(зменшити,збільшити або анулювати) кредитний ліміт. За даними Банку відповідно до указаної Умови,кредитний ліміт за договором від 19.04.2010 року змінювався наступним чином: 19.04.2010 р.-1500 грн.; 23.10.2010 р.-1700 грн.; 8.12.2010 р.-1900 грн.;14.02.2011 р.-2100 грн.;8.04.2011 р.-2500 грн.;27.05.2011 р.-2900 грн.;12.07.2011 р.-3300 грн.;9.07.2012 р.-2730 грн.;08.02.2013 р.-2170 грн.. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором згідно наданого Банком розрахунку відповідачем внесено 20.09.2012 року в сумі 350 грн.. Відповідач не виконав своїх зобовязань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість станом на 31 липня 2015 року за кредитним договором від 19.04.2010 року в сумі 7831,06 грн., яка складається із 2166,36 грн.- заборгованість за кредитом, 3225,60 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом;1590 грн.-заборгованість за пенею та комісією ; 500 грн. штраф (фіксована частина); 349,10 грн.-штраф (процентна складова), що підтверджується наданим банком розрахунком. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог банку і стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, адже позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором та надано відповідний розрахунок суми заборгованості, що відповідачем частково або повністю не спростований. Доводи про те, що відповідач заперечує суму заборгованості і позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження суми заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами. Відповідачем до суду першої інстанції надано відповідний розрахунок суми заборгованості за договором кредиту, який відповідачем частково або повністю не спростований. Посилання на невідповідність позовної заяви вимогам ст.119 ЦПК України,як підставу для скасування рішення суду є необґрунтованим,оскільки судом розглянуті позовні вимоги по суті і будь-яка невідповідність тексту позовної заяви не має правового значення в даному випадку. Разом з тим,задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі,суд першої інстанції помилково виходив з того,що до виниклих правовідносин не застосовуються положення ст.2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до яких входило м. Краматорськ Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053. Тобто відповідно до Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції» за період з 14.04.14 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або/ штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що [PERSON] зареєстрований у м. Слов»янську Донецької області, і що на вказані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції», а тому позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів за період з 14.04.2014 року по 4.11.2014 року не підлягають задоволенню, що відповідає положенням цього Закону. У звязку з тим, що розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинене 5 листопада 2014 року Банк повинен був не нараховувати, або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року по 4 листопада 2014 року, яка склала 350 грн..Таким чином,заборгованість по пені та комісії,яка підлягала стягненню складає 1240 грн. (1590-350). Що стосується штрафу (фіксована частина)-500 грн. та штрафу (процентна складова)- 349,10 грн., то Банк повинен був його не нараховувати, або скасувати. Тобто в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. За встановлених обставин стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості по пені 1240 грн., а всього загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню, склала 6631,96 грн., із яких: заборгованість за кредитом 2166,36грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 3225,60грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1240 грн.. Таким чином, рішення суду в частині стягнення пені підлягає зміні із скасуванням нарахованої пені за період з 14 квітня 2014 року по 4 листопада 2014 року в сумі 350 грн. та відмови в задоволенні позову в частині стягнення штрафів в сумі 849,10 грн..

Outcome: partial