Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

11.11.2019 року заявник - [PERSON] , звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області із заявою, про встановлення факту смерті, в обґрунтування якої зазначає, що [INFO] , у віці 73 років, перебуваючи у місті Донецьку Донецької області, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території, від тривалої хвороби померла її сестра - [PERSON] , [INFO] . Її смерть була зареєстрована за місцем фактичного проживання - у Кіровському відділі запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР. З метою реалізації свого законного права на належну реєстрацію смерті рідної сестри, та отримання відповідного свідоцтва про смерть встановленого зразка, а також отримання допомоги на поховання. 22.10.2019 року вона звернулась до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, куди надала довідку про причину смерті, та свідоцтво про смерть сестри. Проте, у задоволенні її вимоги було відмовлено, що підтверджується відповіддю в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 22.10.2019 року. Тому, просить встановити факт смерті сестри - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Донецьку Донецької області. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 11.11.2019 року було відкрито провадження у справі, з призначенням судового розгляду на 15 год. 00 хв. 11 листопада 2019 року. В судове засідання заявник не з`явилась, надала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, заяву підтримала повністю, та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про відсутність заперечень проти заяви, просить справу розглядати без його участі. Також, повідомив про відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Донецьку Донецької області. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва пронародження серії [NUMBER] , виданого повторно 20 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського райуправління юстиції Донецької області, актовий запис №10 від 21 березня 1946 року, батьками [PERSON] значаться: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.11). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 травня 1973року Іверським РАГСом Олександрівського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] , 12 травня 1973 року зареєстрували шлюб у Іверському РАГСу Олександрівського району Донецької області, актовий запис № 9, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище: " [PERSON] " (а.с. 13 ). Згідно посвідки пронародження серії [NUMBER] , виданого 21 березня 1946 року Олександрівським рай.бюро ЗАГСу Донецької області, актовий запис № 11, батьками [PERSON] значаться: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02 серпня 1968року Палацом одруження м. Донецька, [PERSON] та [PERSON] , 02 серпня 1968 року зареєстрували шлюб вПалаці одруження м.Донецька, актовий запис № 2220, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище: " [PERSON] " (а.с. 14 ). Отже, заявник - [PERSON] , доводиться рідною сестрою [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується довідкою про причину смерті № 3781 від 30.09.2019 року, та свідоцтвом про смерть, виданим в Кіровському відділі запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, серії [NUMBER] ( а.с. 7,8). Відповідно до паспорта громадянина України, заявниця - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Тобто, в порядку ст. 317 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту смерті на території Автономної Республіки Крим, на території населених пунктів Донецької та Луганської області, визначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року. Відповідно до вказаного розпорядження, місто Донецьк Донецької області є населеним пунктом, що розташований на тимчасово окупованій території України. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Місто Донецьк Донецької області віднесено до таких населених пунктів. Згідно довідки про причину смерті № 3781 від 30.09.2019 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Причина смерті: гострий трансмуральний інфаркт задньої стінки лівого шлуночка. Довідка видана нелегітимним органом - Республіканським бюро судово-медичної експертизи трупів Донецької Народної Республіки( а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть від 01 жовтня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Свідоцтво видано нелегітимним органом - Кіровським відділом запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки (а.с. 8). Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме - документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тобто, документи, видані органами чи установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом, та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ, у порядку ст. 317 ЦПК України. Враховуючи все вищевикладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає необхідним встановити факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Донецьку Донецької області. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а тому необхідно допустити негайне виконання рішення у зазначеній справі.

Outcome: approved