Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

10.04.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м.Черкаси з цивільним позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з огляду на умови п.14.3 укладеного Договору страхування наземного транспорту № 1007736-02-24-01 від 03.09.2013 року, за яким позивач має не пізніше ніж 2 години повідомити про настання страхового випадку та який останньою начебто не було дотримано. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.07.2014 року цивільну справу передано за підсудністю для розгляду до Голосіївського районного суду м.Києва /а.с.78/. В порядку ст.31 ЦПК України позивач збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування у сумі 114802 грн 05к. по страховому випадку - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.11.2013 року за участі автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport» /д.н.з. [NUMBER]/ /а.с.130-135/. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в цивільному позові /а.с.1-4,130-135/. Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги, з викладених у письмових запереченнях підстав /а.с.147-150/, ствердив про невиконання позивачем вимог п.14.3 укладеного Договору страхування наземного транспорту № 1007736-02-24-01 від 03.09.2013 року, що стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування; просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволений з наступних підстав. У відповідності до ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, з огляду на п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п.3 ст.3 ЦПК принцип свободи договору є одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин в Україні. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що 03.09.2013 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено Договір страхування наземного транспорту № 1007736-02-24-01 /а.с.7-9/. Частиною першою ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Договір страхування, згідно ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування", є письмова угода між страхувальником і страховиком, за умовами якого страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Відповідно до п.1 ч.1 ст.988 ЦК України та п.1 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування. Правила страхування за своєю природою є локальним нормативним актом для страховика і, не будучи правовим актом, не мають юридичної сили, та не є обов'язковими для страхувальника. Для того, щоб ці правила стали джерелом регулювання страхового правовідношення та обов'язковими для обох сторін, вони тим чи іншим чином мають бути вписані у договір страхування. За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні Договору страхування наземного транспорту № 1007736-02-24-01 від 03.09.2013 року, позивач підписавши його, підтвердив свою обізнаність щодо їх змісту і дав згоду на їх застосування, не висловивши будь-яких заперечень щодо передбачених цими правилами умов, порядку нарахування та виплати страхового відшкодування. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В судовому засіданні за участю сторін ретельно було досліджено роздруківку вхідних та вихідних дзвінків абонентських номерів [NUMBER] і [NUMBER] за 22 листопада 2013 року, надану ПрАТ «Київстар» за вих.№12595/1/КТ від 08.12.2014 року, згідно якої ані позивач, ані його представник не довели виконання умов п.14.3 Договору страхування наземного транспорту № 1007736-02-24-01 від 03.09.2013 року, що в подальшому і зумовило прийняття відповідачем рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. А відтак, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди застрахованим транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero Sport» /д.н.з. [NUMBER]/, що беззаперечно підтверджується вхідних та вихідних дзвінків абонентських номерів [NUMBER] і [NUMBER] за 22 листопада 2013 року, надану ПрАТ «Київстар» за вих.№12595/1/КТ від 08.12.2014 року, призвело до неможливості огляду аварійним комісаром місця дорожньо-транспортної пригоди, пошкодженого автомобіля одразу після дорожньо-транспортної пригоди, складення аварійного сертифікату та фіксування всіх інших обставин, які мають значення при визначенні страхового випадку. Частиною першою статті 991 ЦК України встановлені випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхових виплат страхувальнику, ч.2 цієї статті передбачено, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Право на страхові виплати за договором страхування виникає у страхувальника за умови дотримання ним положень таких правил та умов договору. Беручи до уваги не виконання як позивачем так і водієм [PERSON] умов Договору страхування наземного транспорту № 1007736-02-24-01 від 03.09.2013 року, відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності заявлених позовних вимог, доводи страхувальника і його представника є безпідставними, а відтак підстав для стягнення суми страхового відшкодування суд не вбачає.

Outcome: dismissed