Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її та відповідача рідна баба по лінії батька - [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу і відповідачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами. Спадщину [PERSON] прийняли позивач і відповідач, оскільки подали відповідні заяви у нотаріальну контору та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Водночас відповідач не бажає завершувати нотаріальне оформлення спадщини. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала заяву, в якій просила судове засідання проводити без її участі, позов підтримала, наполягала на його задоволенні (а.с. 28). Відповідач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов визнала (а.с. 27). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11 вересня 2003 року серії [NUMBER] (а.с. 8). При житті [PERSON] , а саме 13 травня 2002 року, склала заповіт, посвідчений секретарем Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Собко Н.Г. та зареєстрований в реєстрі під № 23, відповідно до якого будівлі і все своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, заповіла позивачу та відповідачу (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] та відповідно до висновку від 20 травня 2019 року має ринкову вартість 22150,00 гривень (а.с. 12). Відповідно до довідки Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 11 червня 2019 року № 579 за померлою [PERSON] числиться житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно з довідкою Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 червня 2019 року № 583, виданої на підставі погосподарської книги № 4 (аркуш № 23, особовий рахунок № [NUMBER] ) власником вказаного житлового будинку є [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 30 серпня 2019 року (вих. № 696/01-16) (а.с. 30), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 25), після смерті [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майновий пай та земельну чатску пай по 1/2 частині на ім`я позивача та відповідача. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 4 червня 2019 року (вих. № 482/02-16) "Про видачу свідоцтва про право на спадщину" на житловий будинок за вказаною адресою позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на одного спадкоємця, оскільки спадкування майна померлої [PERSON] відбулося на підставі заповіту, в якому частки на спадщину рівні, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 15). Судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 13-14). Оскільки [PERSON] померла [INFO] , при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення чинного на той час ЦК УРСР. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з положеннями ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 562 ЦК УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки спадкоємці не досягли між собою згоди щодо поділу вказаного спадкового майна, а тому такий поділ можливий лише у судовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved