Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 25 травня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам» про визнання недійсним договору купівлі-продажу було задоволено в повному обсязі шляхом визнання недійсними електронних торгів з примусової реалізації квартири, протоколу проведення електронних торгів № 387618 від 12 лютого 2019 року з примусової реалізації квартири, акту від 20 лютого 2019 року про проведенні електронні торги (аукціон) з примусової реалізації квартири, стягнення з приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича коштів, сплачених на виконання недійсного правочину з примусової реалізації на електронних торгах квартири в розмірі 97604 грн. 90 коп. та стягнення з ДП «Сетам» коштів, сплачених як гарантійний внесок за участь електронних торгах з примусової реалізації квартири, в розмірі 5137 грн. 10 коп. 22.05.2020 року представник позивачки звернулася до суду із заявою про повідомлення про приєднання доказів, що підтверджують судові витрати, упродовж 5 днів з дати ухвалення рішення у справі. В заяві про ухвалення додаткового рішення останньою надано вище зазначені докази, тому вона просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн. У судове засідання сторони не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як передбачено п.п. 1-4 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1, п. 1 і п.4 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до положень ч.1 і ч.4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас, в матеріалах цивільної справи № 711/2123/20 наявна заява [PERSON] від 22.05.2020 року, яка сформована в системі "Електронний суд", про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення (а.п. 153-154), а заяву про ухвалення додаткового рішення сформовано в системі "Електронний суд" 30.05.2020 року, тобто, порушення порядку та строків для подання відповідних доказів судом не встановлено. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція висловлена і в Додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Виходячи з положень ст.,ст. 137, 141 ЦПК України, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved