Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

25.10.2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами, якими просять суд визнати за ними в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 31 січня 2012року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Сікорського Ігоря, б. 5, за кожним по 1/2 частині, мотивуючи тим, що нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок у звязку із тим, що встановлено невідповідність у документах: у договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 26.06.1957р. вказаний провулок «Дімітрова», а у довідці КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1316 від 01.09.2015п. вказаний провулок «Дімітрова 2». Позивачі та їх представник у судове засідання 18.12.2017р. не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання 18.12.2017р.не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та про визнання позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 26.06.1957 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за №3-1102, [PERSON] надана у безстрокове користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку по провулку Дімітрова, 1. Згідно витягу із рішення Виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудівників №215/7 від 19.04.1957р. [PERSON] відведена земельна ділянка для індивідуального будівництва житлового будинку по пров. Дімітрова №1. 31.12.1957р. Інспекцією державного архітектурно-будівничого контролю [PERSON] наданий дозвіл №153 на виконання робіт по будівництву житлового будинку з надвірними спорудами по пров. Дімітрова №1. Згідно витягу із рішення Виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів №310 від 02.06.1978р. затверджений акт прийому до експлуатації на будівництво індивідуального домобудівництва [PERSON] по ІІ-ому пров. Дімітрова, 5, та визнано право особистої власності на побудовані та реконструйовані індивідуальні домобудівництва за [PERSON] по ІІ-ому пров. Дімітрова, 5. Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів №258 від 01.04.1997р. [PERSON] передана земельна ділянка по ІІ-му пров. Дімітрова, 5, безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ №927635 від 03.10.2006р. [PERSON] належала земельна ділянка за адресою: м.Ізмаїл, 2-й пров. Дімітрова, 5 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 26.08.2015р., по пров. Дімітрова, 2 в м. Ізмаїлі розташований житловий будинок. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1316 від 01.09.2015р. [PERSON] є власником житлового будинку по провулку Дімітрова, 2 будинок 5 в м. Ізмаїлі на підставі договору на будівництво житлового будинку №3-1102 від 26.06.1957р. зареєстроване Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №44д-72. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови №57 від 19.02.2016р. «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» провулок Дімітрова перейменовано у провулок [PERSON]. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1703 від 11.12.2017р. згідно матеріалів архіву власником обєкту нерухомості, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Сікорського Ігоря, б. 5, станом на 31.12.2012р. є [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.06.1957 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за №3-1102. Згідно Адресного реєстру м. Ізмаїла вищевказаний будинок має самостійний адресний номер: м. Ізмаїл, пров. Сікорського Ігоря, 2, буд. 5 (колишня адреса: м.Ізмаїл, пров. Дімітрова, 2, буд. №5; колишня адреса: м. Ізмаїл, пров. Дімітрова, буд. №1). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №291064 від 02.02.2012 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 31 січня 2012 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, провулок Сікорського Ігоря, б. 5. За життя спадкодавець [PERSON] залишив заповіт від 22.06.2000р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №4/5353, яким заповів усе своє майно в рівних часках [PERSON], [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №31165021 від 25.07.2012р. заповіт чинний. Позивачі є спадкоємцями за заповітом та спадщину прийняли, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується копіями відповідних заяв, наявних у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивачів до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області\~з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий , письмовою відповіддю нотаріуса за №455/02-14 від 30.08.2017р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Сікорського Ігоря, б. 5, їм було відмовлено у звязку з тим, що встановлено невідповідність у документах: у договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 26.06.1957р. вказаний провулок «Дімітрова», а у довідці КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1316 від 01.09.2015п. вказаний провулок «Дімітрова 2». У судовому засіданні було встановлено, що згідно КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1703 від 11.12.2017р. згідно матеріалів архіву власником обєкту нерухомості, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Сікорського Ігоря, б. 5, є [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.06.1957 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за №3-1102. З вказаного ж листа встановлено колишні назви місця розташування вказаного обєкту. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги щодо спадкування спадкоємців [PERSON], [PERSON] в порядку спадкування за заповітом права власності після смерті їх батька [PERSON], померлого 31 січня 2012року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Сікорського Ігоря, б. 5. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved