Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

16 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, третя особа - [PERSON], в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: с. Борова Зміївського району Харківської області, вул. Леніна,\~ буд. 40. На обґрунтування позову зазначила, що 16 липня 1981 року помер батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями № 40 по вул. Леніна в с. Борова Зміївського району Харківської області. Враховуючи, що відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства не було встановлено строк, який би обмежував право на отримання свідоцтва про право на спадщину, дружина померлого [PERSON] до нотаріальної контори з питанням щодо оформлення спадщини не зверталася. Після смерті матері позивач звернулася у встановлений законом шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. У звязку з чим позивач звернулася до суду за захистом свого права на спадщину. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до канцелярії суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши кожен доказ окремо та в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою померлих [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІ-ЯК № 840490, виданого Борівською сільською радою Зміївськог району Харківської області. (а.с 14) Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії І-ВЛ № 111127, виданого Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, 04 серпня 1979 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище «Сєкєтіна» на «Кубишкіна». (а.с. 15) З копії свідоцтва про смерть серії ІІ-ВЛ № 358353, виданого Борівською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] помер 16 липня 1981 року. (а.с. 13) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Борова Зміївського району Харківської області, вул. Леніна, 40. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 663137, виданого 11 червня 1969 року Борівською сільскою радою Зміївського району Харківської області, з якого вбачається, що 03 листопада 1950 року [PERSON] (до шлюбу Митрофанова) Ф.Ф. уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище «Митрофанова» на «Сєкєтіна». (а.с. 16) Відповідно до даних з довідок № № 02-28/957, 02-28/958, виданих 27 серпня 2015 року Борівською сільською радою Зміївського району Харківської області, померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], з 1958 року по день смерті 16 липня 1981 року. За вказаною адресою з 1958 року та по день смерті 10 жовтня 2008 року проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] З 11 грудня 1987 року по теперішній час за вказаною адресою зареєстрована та проживає дочка [PERSON] Крім неї, за вказаною адресою ніхто не проживає та не зареєстрований, у тому числі малолітні або неповнолітні діти. (а.с. 25, 26) У відповідності до вимог статті 548 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою чи з застереженням. Як визначено п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. На час відкриття спадщини домоволодіння № 40 по вул. Леніна в с. Борова Зміївського району Харківської області зареєстроване в погосподарській книзі Борівської сільської ради на імя [PERSON], з 1958 року (рік забудови будинку) по 1981 рік. Особовий рахунок № 190, що підтверджується даними з довідки № 02-19/620, виданої 08 жовтня 2015 року Борівською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 27) Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР від 12 травня 1985 року, та до п. 20 "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів", затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), в строчці "суспільна група господарства" записується станом на 1 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до п. п. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину фактично, але в установленому законом порядку її не оформила. Даний факт підтверджується тим, що дружина спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцем, виконала вимоги ст. ст. 548, 549 ЦК України. Житловий будинок побудований у 1958 році, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 3. ст. 3\~Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. \~\~\~\~ Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без державної реєстрації, вважаються виниклими і набутими в установленому законом порядку. З даних довідки № 2326, виданої 30 вересня 2015 року КП «Зміївське БТІ», вбачається, що згідно архівних матеріалів рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21 березня 1989 року № 144, було оформлено право власності на власників житлових будинків в селі Борова Зміївського району Харківської області, в тому числі і на житловий будинок № 40 по вулиці Леніна, на ім'я [PERSON], але свідоцтво не видавалося, так як [PERSON] станом на 31 грудня 2012 року не зверталася з заявою про оформлення права власності на будинок. (а.с. 20) З копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 514886, виданого повторно 09 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, вбачається, що [PERSON] померла 10 жовтня 2008 року. (а.с. 17) З довідки № 2622/01-16, виданої 31 грудня 2015 року Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області вбачається, що після померлої 10 жовтня 2008 року [PERSON] до нотаріальної контори надійшли заяви 26 березня 2009 року про прийняття спадщини від доньки померлої [PERSON], а також від [PERSON] надійшла заява про відмову від спадщини на користь [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. (а.с. 40) Однак, постановою державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок № 40 по вул. Леніна в с. Борова Зміївського району Харківської області. (а.с. 18) Дії державного нотаріуса відповідають вимогам\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої\~у разі не подання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії із вказаних підстав надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеному\~\~в\~постанові «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, згідно п. 23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наявність в матеріалах справи\~\~постанови\~\~нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вказує на те, що право\~\~[PERSON] на\~\~спадкування порушено. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тобто за нею не може бути визнане право власності, а лише може бути встановлений факт належності на праві власності померлому та визнане право власності за живою особою в порядку успадкування. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів які посвідчують право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). З аналізу досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після померлої матері, інші спадкоємці, а саме [PERSON], відмовився від спадщини. З аналізу доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] позбавлена можливості у позасудовому порядку вирішити спір, оскільки у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірний будинок нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, має право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], а відповідно, \~позовні вимоги [PERSON]\~ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved