Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

12.02.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами (з урахуванням уточнень), якими просить: встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]., [PERSON] шляхом управління та володіння спадковим майном; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Зоря», села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області серія [NUMBER], виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №637 від 24.02.1997 року. Свої вимоги мотивує тим, що на його звернення до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO]. [PERSON], письмовою відповіддю нотаріуса за № 11/01-16 від 24.01.2018 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що йому необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця подати заяву про прийняття спадщини, одна він фактично прийняв спадшину. Ухвалою суду від 28.02.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крижановської С.М. копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] року [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача та спадкодавця [PERSON], які пояснили, що [PERSON]проживав разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у період часу з 1990 року по день смерті [PERSON]. Позивач доглядав останнього у старості. Вони вели спільне господарство, На день смерті [PERSON] - [INFO] року [PERSON] проживав разом з ним, здійснював догляд за ним та за всім майном спадкодавця, вів господарство, у повному обсязі самостійно здійснював догляд за будинком та земельною ділянкою. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що земельна частка (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Зоря», села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області серія [NUMBER], виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області на підставі розпорядження Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996 року за №54/96, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №637 від 24.02.1997 року, що підтверджено листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 949/126-18 від 15.03.2018р. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2001 року, виданого Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна частка (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Зоря», села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до заповіту, посвідченого 26.01.2000 року секретарем виконавчого комітету Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого у книзі для реєстрації нотаріальних дій за №23 та в реєстрі за №136, [PERSON] заповів сертифікат серії [NUMBER] на право на земельний пай члена КСП «Зоря», розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах [PERSON]. Заповіт чинний та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 рік), немає. Спадкоємцем за заповітом є позивач. Інших спадкоємців немає. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв фактично, оскільки вступив в управління, володіння спадковим майном, а також проживав разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS], що підтверджено поясненнями свідків. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO]. [PERSON], письмовою відповіддю нотаріуса за № 11/01-16 від 24.01.2018 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що йому необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 N 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі N 6-3629св10). Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як зазначає позивач, надати оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку немає можливості, у зв'язку із його втратою. При цьому, як вбачається із Листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 949/126-18 від 15.03.2018р. земельна частка (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Зоря», села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області серія [NUMBER], виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області на підставі розпорядження Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996 року за №54/96, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №637 від 24.02.1997 року. Відповідно до п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводилась відповідною районною державною адміністрацією в одному примірнику. Враховуючи викладене, на думку суду відсутні сумніви щодо належності земельної частки (паю) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Зоря», села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.08 року до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Так, факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]., [PERSON] шляхом управління та володіння спадковим майном, підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved