Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ? АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.02.2012 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. Позивач стверджує, що 20.02.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5500 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним там Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого у відповідача станом на 31.08.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором, у розмірі 375620,13 гривень, яка складається з наступного: 5390,44 грн. - заборгованість за кредитом, 364630,90 грн. - заборгованість за по процентам за користування кредитом; 5598,79 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала та подала до суду 28 листопада 2020 року відзив на позовну заяву в якій зазначила, що протягом дії кредитного договору позивач двічі змінював процентну ставку без повідомлення відповідача, а розрахунок заборгованості є таким що не відповідає вимогам діючого законодавства. 05 грудня 2019 року на адресу суду надійшов другий за рахунком відзив, який поданий представником відповідача в якому представник зазначає, що вимога про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом є безпідставною, оскільки при укладанні договору позивач не виконав свого обов`язку щодо повідомлення споживача про умови кредитування та обов`язку щодо узгодження даних умов, оскільки Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що не підписаний позивачем не може бути складовою частиною кредитного договору. Також представник зазначає, що у матеріалах справи відсутній документ на підтвердження встановлення кредитного ліміту у розмірі 5500 гривень, відсутня виписка по банківському рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості підписаний невідомою особою. Також у другому відзиві представник відповідача просив поновити строк для подання відзиву на позов та прийняти відзив на позов, оскільки договір про надання правової допомоги між відповідачем та її представником було укладено 02 грудня 2019 року, тобто після спливу строку для подання відзиву, тому відзив не було подано у строки, встановлені судом. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Враховуючи, що договір про надання правової допомоги відповідачем було укладено після спливу строку для подання відзиву, строк пропущення подання відзиву є незначним, відзив подано до суду до початку першого судового засідання по справі, суд вважає, що право на захист не повинно піддаватись формальним обмеженням, а відтак наведені представником відповідача у відзиві обставин на думку суду є поважними, а строк для подання відзиву підлягає поновленню. Позивач скористався своїм правом на подання до суду заяв по суті справи та надіслав на адресу суду відповідь на відзив якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення, які зводяться до наступного. Позивач зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписавши дану заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Позивач вважає, що заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, який був укладений між сторонами в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до запропонованих умов кредитування. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, з виписки слідує, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат та здійснював розрахунки через термінали. 21 жовтня 2019 року ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 06 серпня 2020 року позивачем було подано до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Частиною 2 статті 83 ЦПК України встановлено обов`язок позивача подавати докази разом з поданням позовної заяви. Приписами ч. 8 ст. 83 ЦПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивачем не було подано докази до суду у встановлений на законодавчому рівні строк, а саме при зверненні з позовною заявою, додаткові докази надані суду майже через рік після звернення до суду з позовом, в свою чергу клопотання про долучення письмових доказів не містить будь-якого аргументування щодо об`єктивної неможливості дотримання вимог ч. 2 ст. 83 ЦК України суд приходить до висновку, що клопотання позивача про долучення письмових доказів до матеріалів справи задоволенню не підлягає та вказані докази до розгляду судом не приймаються. Представник АТ КБ «Приватбанк», відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно статей 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За твердженням позивача відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» Договір. Позивач, з посиланням на положення ч.1ст. 634 ЦК України, зазначив, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду відповідний оригінал кредитного договору, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи правову оцінку долученим до матеріалів справи вказаним письмовим доказам, які у своїй сукупності, як зазначає позивач, складають кредитний договір суд зазначає наступне. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з вказаною анкетою заявою, водночас відповідна графа про бажання отримати відповідачем на власне ім`я певної кредитки не заповнена та не містить графічних позначень про волевиявлення відповідача отримати картку, розмір бажаного кредитного ліміту також не встановлювався. Тобто з вказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач не виявляла бажання отримати на своє ім`я будь-яку з запропонованих їй карток, в тому числі й не виявляла бажання оформити на своє ім`я картку «Універсальна» з будь-якими з її підвидів (gold, contract, 55 днів льотного періоду, 30 днів льотного періоду). Будь-які відомості про визначення порядку розрахунків за кредитом, розміру процентної ставки, штрафі, пені, порядку їх нарахування та сплати, строку та порядку повернення кредитних коштів вказана анкета-заява не містить. До вказаної позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» також додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Приписами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У зв`язку з викладеним суд вважає за необхідне також звернутись до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості. Так, у вказаній Постанові ВП Верховного Суду дійшла висновку, що в даному аналогічному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві волевиявлення відповідача про надання їй кредитки, надання їй кредитного ліміту, відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, оскільки відповідач підтверджує що вона дійсно отримувала від позивача грошові кошти, активно ними користувалась та погашала свою заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», однак заперечує факт укладення кредитного договору в частині ознайомлення з такими його складовими як «Умови та правила надання банківських послуг», особистий підпис відповідача на таких належних складових, на думку АТ КБ «Приватбанк», кредитного договору відсутній, суд приходить до висновку що сторони по справі не досягли згоди щодо розміру процентів, встановлення відповідальності відповідача у вигляді пені та комісії, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пред`явлених позовних вимог із заборгованості по процентам, пені та комісії. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунках [PERSON] , що була надана позивачем у відповіді на відзив, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд зазначає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що цілковито відповідає правовій позиції ВП Верховного Суду по справі 342/180/17. У зв`язку з наявністю у позивача права отримати фактично надані відповідачу грошові кошти суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по руху коштів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 5390,44 гривень підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судового збору, сплаченого позивачем складає 1921,00 гривню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 5390,44 гривні х 100 % : 126942,45 гривень ціни позову = 4,24%), тобто 4,24% від ціни позову (4,24% х 1921,00 гривень : 100% = 81,45 гривень), що складає 81,45 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial