Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказала, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON], [INFO], та відповідач, [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис № 2 від 28 квітня 2007 року (а.с. 5), шлюб було розірвано 27 листопада 2013 року (а.с.6). Позивач та відповідач мають спільних дітей: сина, [PERSON], який народився [INFO], про що 05 листопада 2007 року Ручківською сільською радою Гадяцького району Полтавської області було зроблено актовий запис та видано свідоцтво про народження (а.с. 7), та доньку, [PERSON], [INFO], про що 15 березня 2010 року Ручківською сільською радою Гадяцького району Полтавської області було зроблено актовий запис та видано свідоцтво про народження (а.с. 8). Діти, [PERSON] та [PERSON], проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, а відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає (а.с. 1). Четвертого квітня 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 46) та їй був виданий Рубіжанським МС УДМС України в Луганській області паспорт серії [NUMBER] (а.с.45). Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких виник спір позивача та відповідача, у якості батьків щодо утримання дитини, в якому відповідач, як батько відмовляється від утримання своїх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права: Частину першу та другу статті 51 Конституції України, якими встановлено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частину шосту статті 7 та частину першу статті 141 Сімейного кодексу України, якими передбачено аналогічні положення, а саме те, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також щодо дитини. Статті 180 та 181 Сімейного кодексу України, якими передбачено обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. Частину першу статті 15 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов'язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дітей, на рівність обов'язків між жінкою та чоловіком щодо дітей. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). Тому, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї третьої частини з усіх видів його доходу, але не менше встановленого законодавством мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 05 лютого 2014 року) та до досягнення кожною дитиною повноліття, а відповідач будь-яких заперечень не подав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров'я дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" складає 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі.

Outcome: approved