Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до СТОВ «Старт» про розірвання договору оренди земельної ділянки, площею 10,1702 га, розташованої на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, кад.№6320483100:01:000:0140, який був укладений 20 червня 2006 року між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований 02 березня 2007 року у Барвінківському районному відділі реєстрації земель за №040768400034. В обґрунтування позову зазначила, що вона є спадкоємцем померлого 26 грудня 2014 року [PERSON] та 02 жовтня 2015 року отримала свідоцтво на право на спадщину та здійснила державну реєстрацію права власності. Разом з тим, як вказує позивач, ч.2 ст. 770 ЦК України та п. 38 вищевказаного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору. Посилаючись на те, що 08 жовтня 2015 року [PERSON] з метою розірвання договору оренди №040768400034 звернулася до СТОВ «Старт», але відповідач відмовився вирішити це питання добровільно, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом свої прав та просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Крім того вказала, що будь яких інших договорів [PERSON] відносно земельної ділянки, площею 10,1702 га, розташованої на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, кад.№6320483100:01:000:0140 з відповідачем не укладав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. В обґрунтування чого зазначила, що між [PERSON] та СТОВ «Старт», крім договору укладеного 20 червня 2006 року, зареєстрованого 02 березня 2007 року у Барвінківському районному відділі реєстрації земель за №040768400034, було укладено також додатковий договір від 17 червня 2014 року, який був зареєстрований 21 червня 2014 року Реєстраційною службою Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області. Відповідно до якого сторони правочину внесли зміни до п.38 Договору оренди землі, відповідно до яких перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання цього договору. У звязку з чим зазначила, що у [PERSON] відсутні правові підстави вимагати дострокового розірвання договору з підстав зазначених у позовній заяві, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, \~всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в \~сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року N 457/97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів N 2, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким законом є Закон України «Про оренду землі», згідно ст. 13 якого договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 20 червня 2006 року між [PERSON] (орендодавець) та СТОВ «Старт» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, площею 10,1702 га, розташованої на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, кад.№6320483100:01:000:0140, яка належала орендодавцеві на підставі державного акту на право власності на землю, серії Р2 №40276, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №78, виданого 25 травня 2003 року Барвінківською райдержадміністрацією. Договір зареєстровано у Барвінківському районному відділі реєстрації земель, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 березня 2007 року №0407684000 (а.с.12-14). На підставі ст. ст. 125 і 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникає з моменту держреєстрації прав і оформлюється відповідно Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно положень ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Оскільки в установленому законом порядку, який діяв на час укладення оспорюваного договору оренди землі, здійснено державну реєстрацію права оренди, договір оренди є укладеним. В судому засіданні знайшли своє підтвердження, посилання позивача, стосовно того, що у п.38 Договору зазначено, що перехід права власності на орендовану ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. При цьому, необхідно вказати, що зазначений пункт Договору будь-ким із його учасників не оспорювався й у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Таким чином, сторони договору оренди землі, скориставшись своїми правами, на власний розсуд домовились, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи може бути підставою для розірвання договору. Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Стосовно наданого представником відповідача, як на підставу своїх заперечень, Додаткового договору про внесення змін до Договору оренди землі від 17 червня 2014 року, який був зареєстрований 21 червня 2014 року Реєстраційною службою Барвінківського районного управління юстиції Харківської області, укладений [PERSON] та СТОВ «Старт», відповідно до якого сторони внесли зміни до п. 38 Договору, виклавши його в новій редакції: «Перехід прав власності на орендовану ділянку не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору», - суд зазначає наступне. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 13 січня 2017 року, за клопотанням позивача, у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було посталено питання: чи виконано підпис у додатковому договорі про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного 17 червня 2014 року між [PERSON] з одного боку, та ТОВ «Старт» в особі Умаєва Турпал-Алі Сайд-Хусейновича, з іншого боку, самим [PERSON] чи іншою особою. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Відповідно до Висновку судово почеркознавчої експертизи №1666/8039, наданого 24 травня 2017 року Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON], підпис від імені [PERSON] у додатковому договорі про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного 17 червня 2014 року між [PERSON] з одного боку, та ТОВ «Старт» в особі Умаєва Турпал-Алі Сайд-Хусейновича, розташований на зворотній стороні документа у графі «Орендодавець» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов. Складання та скріплення підписом письмового документу, в якому фіксуються правові наслідки. Відповідно ч. 2 ст. 297 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Укладений договір визнається недійсним на підставі ст. 215 ЦК України при недодержанні сторонами вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Крім того, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з оспоренням та не визнанням іншими особами. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином судом встановлено, що Додатковий договір про внесення змін до Договору оренди землі від 17 червня 2014 року, який був зареєстрований 21 червня 2014 року Реєстраційною службою Барвінківського районного управління юстиції Харківської області був укладений з порушенням вимог закону, поза волею [PERSON], як власника земельної ділянки. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 34 Закону № 161-ХІV у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] є спадкоємцем майна померлого 26 грудня 2014 року [PERSON], яке складається з земельної ділянки, площею 10,1702 га, розташованої на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, кад.№6320483100:01:000:0140, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 2015 року. Крім того, спадкоємцем здійснено держану реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно, що вбачається з [PERSON] з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44976410 від 02 жовтня 2015, наданого приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області року (а.с.8-9). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як слідує зі статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Оскільки суд дійшов висновку про недійсність Додаткового договору оренди землі, укладеного 17 червня 2014 року, в ході розгляду справи встановив, що права та обов'язки за вказаним договором не належали [PERSON] на момент відкриття спадщини, то такі права і обов'язки не перейшли до позивача в порядку спадкування після його смерті. Таким чином, права позивача порушені наявністю укладеного Договору оренди належної їй земельної ділянки. За такого перехід до [PERSON] права власності на передану в оренду земельну ділянку з урахуванням волевиявлення про таке позивача є підставою для розірвання укладеного спадкодавцем договору оренди земельної ділянки та повернення її спадкоємцям, а тому відповідач продовжує використовувати спірні земельні ділянки без законних підставах, що свідчить про порушення прав позивачів і наявність передбачених законом підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.3ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зобов'язаний вирішити питання про стягнення судових витрат. За загальним правилом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Згідно платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 551, 20 грн. З супровідного листа №1666/8039 віл 30 травня 2017 року Харківського НДІСЕ ім. Засл. професора [PERSON] вбачається, що оплата за проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1666/8039 від 24 травня 2017 року складає 6561 грн. 40 коп. Отже, позивачка [PERSON] при розгляді цивільної справи понесла витрати на загальну суму 7\~112 гривень 60 копійок.

Outcome: approved