Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

19 січня 2016 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 17.01.1995 року по 12.05.2014 року позивач [PERSON] пропрацював в шахті Гвардійська ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» за професією - роздавальником вибухових матеріалів та 12.05.2014 року - був звільнений в зв'язку з виходом на пенсію. Працюючи у відповідача в умовах виробництва з перевищенням показників шкідливих факторів за вищевказаною професією, яка в наступному стала основним та відповідальним за розвиток у позивача професійного захворювання, а саме 29.07.2014 року (протокол № 1263) Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першого-другого ступеня (пиловий бронхіт першого-другого ступеня, емфізема легень першого-другого ст..) Легенева недостатність першого-другого ступеня. Вказані факти - про перевищення гранично - допустимих норми на робочому місці - є Акт розслідування мого професійного захворювання від 07.07.2015 року. В пункті 17 Акту розслідування профзахворювань встановлено, що причиною отримання захворювання явилась, саме перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: - Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного діоксину кремнію у пилу від 10% до 70% - 4,2 при гранично допустимій до 2,0. В зв'язку із встановленням позивачу профзахворювання переносить моральні страждання та переживання які викладені в наступному: Після встановлення позивачу профзахворювання його життя кардинально змінилося, а саме: став більше хворіти, виникли проблеми з диханням, було морально та психічно важко повідомляти його сім'ю про захворювання, що воно хронічне, його сім'я повинна теж страждати та переживати за його проблеми які йому створив відповідач. Усвідомивши, що відповідач на протязі всієї його трудової діяльності порушував його права на безпечні умови праці, він дуже засмутився. Висновком медико - соціально експертною комісією йому первинно 08.09.2015 року було встановлено 15% втрати професійної працездатності на безстроковий термін. Його додаткові моральні страждання виникли коли він дізнався про втрату працездатності, а саме 15%. Тільки після встановлення мені МСЕК він зрозумів, що став неповноцінним чоловіком. Його також пригнічує новина, що втрата працездатності йому встановлена на безстроковий термін, а це значить, що його стан вже не стане краще, а може лише погіршитися. З наведеного вище можна зробити висновок, що тепер до кінця життя він змушений буду лікуватися та купувати ліки для підтримки свого життя. Лікарями йому заборонена: робота в підземних умовах, в умовах дії пилу, важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату. По висновку лікарів, він обмежений у виборі роботи хоча вже й на пенсії, але хоче працювати, хочу фінансово підтримувати свою сім'ю. Щоденно змушений переносити хронічні страждання так - його непокоїть задишка при незначному фізичному навантаженні. Турбує періодичний кашель, більше у ранковий час. Виникає біль в грудній клітці, з'явилась підвищена пітливість, що теж створює йому певний дискомфорт. В зв'язку з негативними фізіологічними змінами у нього виникли незворотні зміни в організмі, тому для його це є нервові щоденні потрясіння, які він раніше не відчував. Також моральних страждань спричиняє той факт, що по висновку лікарів йому для підтримання стану здоров'я рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси відновної терапії, оздоровлення в санаторії -профілакторії, санаторне - курортне лікування. Ці обставини вищезазначені вимагають від мене додаткового часу на лікування та затрат на медикаменти, а це все я міг би використати на себе та на своїх рідних. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представник позивача судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Судом встановлено, що з 01.08.1979 року по 12.05.2014 року позивач працював на різноманітних посадах в підземних умовах на структурних підрозділах Виробничого обєднання «Кривбасруда», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариств0 «Криворізький залізнорудний комбінат». Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 липня 2015 року, що складено на ПАТ «Кривбасзалізрудком» (відповідач по справі), причиною професійного захворювання [PERSON] є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці підземного роздавальника вибухових матеріалів за концентрацією аерозолю переважно фіброгеної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного діоксину кремнію у пилу від 10% до 70% - 4,2 при гранично допустимій до 2,0. У п.16 Акту убачається що професійне захворювання виникло у позивача, що працюючи у підземних умовах шахти «Гвардійська» підземним роздавальником вибухових матеріалів, зайнятим повним робочий день в підземних умовах, виконував роботи щодо розвантаження, фасування, розподілу, зберігання вибухових речовин та засобів ініціювання у підземному складі вибухових матеріалів, виготовляв запалювальні трубки, здійснював видачу вибухових матеріалів зі складу вибуховикам та приймав від них залишки вибухових матеріалів на склад. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення підпадав під плив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгеної дії у повітрі робочої зони. У Пункті 19 акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 19 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо. Висновком МСЕК від 08 вересня 2015 року позивачу встановлено первинно втрата працездатності 15 %. Дата перегляду безстроково. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 липня 2015 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота позивача в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку із професійним захворюванням позивача [PERSON] повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 08 вересня 2015 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці». Наказом міністерства промислової політики України від 29.06.1998 року № 263 на базі Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було створено «Криворізький державний залізорудний комбінат», який з липня 1999 року, згідно наказу міністерства промислової політики України від 12.07.1999 року № 248, перетворено у дочірнє підприємство державної акціонерної компанії «Укррудпром», яке з липня 2001 року, згідно наказу державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України № 66 від 19.02.2001 року та № 245 від 19.02.2001, перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке з 04.04.2011 року було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Отже, саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», є правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», (до складу якого входили інші структурні одиниці відособлені підрозділи, які не були самостійними юридичними особами). Тому, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (як правонаступник) відповідає за шкоду завдану здоровю усім працівникам, які працювали у структурних одиницях (у тому числі у шахтах) відособлених підрозділах Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», тобто саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (як правонаступник) повинно відшкодувати вищевказаним працівникам моральну шкоду, заподіяну ушкодженням їх здоров'я. Повне відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст..4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони\~\~ праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування [PERSON] моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач змушений проходити курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до\~\~ якого,\~\~ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд беручи до уваги значний проміжок часу роботи позивача на підприємстві відповідача за період з 17.01.1995 року по 12.05.2014 року в підземних умовах, з урахуванням загального стажу роботи, з урахуванням\~ відсотку втрати професійної працездатності [PERSON], який згідно висновку МСЕК становить 15 % та період роботи в підземних умовах позивача [PERSON] з 01.08.1979 року по 12.01.1995 року в структурних підрозділах Виробничого обєднання «Кривбасруда», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариств0 «Криворізький залізнорудний комбінат», з урахуванням конкретних обставин по справі, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вважає необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача з в розмірі 12000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: partial