Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

11 листопада 2014 року позивачка в особі свого представника за договором - [PERSON], звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що протягом 2012-2013 років між позивачкою та ПАТ «Ідея Банк» було укладено три кредитних договори: №М77.173.72133 від 01.11.2012 року, №В02.173.70926 від 21.02.2012 року, №Р24.172.73247 від 26.12.2013 року. Позивачка зазначає, що вищевказані договори не відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: в договорах не має інформації щодо відповідальності відповідача за невиконання або неналежне виконання умов договору, а зазначена відповідальність лише позивача, а отже, не досягнуто всіх істотних умов договору, а тому позивачка вважає, що договори по суті є неукладеним (нікчемним) та такими, що не породжують прав та обов'язків, у зв'язку із чим, вона вимушений була звернутися до суду із даним позовом, в якому просити суд стягнути із відповідача на свою користь сплачені нею грошові кошти в сумі 90 115,46 грн. Представник позивачки діючий за договором - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в особі свого представника діючого на підставі довіреності - Гаман В.В., в судове засідання не з'явився. У надісланих поштою письмових запереченнях на позов, просив справу розглядати за відсутності свого законного представника (а.с.28-29). Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 22 січня 2015 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. В ході судового розгляду справи встановлено, що 21 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №В02.173.70926, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 9 377,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов'язалась одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами у розмірі 18,0% річних від залишкової суми кредиту протягом основного строку дії цього договору, 0,001% річних від залишкової суми кредиту протягом останніх двох місяців строку дії цього договору, і комісією в розмірі 2,8000% щомісячно від початкової суми кредиту за кредитне обслуговування протягом основного строку дії цього договору та 0,0% щомісячно від початкової суми кредиту за кредитне обслуговування протягом останніх двох місяців строку дії цього договору, строком користування кредитом 30 місяців (а.с.8). 01 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №М77.173.72133, відповідно до умов якого банк надав позичальниці кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12 877,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов'язалась одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами встановленими у розмірі 17,0% річних від залишкової суми кредиту, та комісія у розмірі 2,2000% від початкової суми кредиту, строком користування кредитом 24 місяців (а.с.3). 26 грудня 2013 року Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р24.173.73247, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 30 000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов'язалась одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами у розмірі 10,0% річних від залишкової суми кредиту протягом основного строку дії цього договору, 1,6000% від залишкової суми кредиту протягом останніх двох місяців строку дії цього договору за обслуговування кредитної заборгованості, строком користування кредитом 30 місяців (а.с.11). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту зазначеної норми випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. Згідно довідок від 23.10.2014 року виданих ПАТ «Ідея Банк», кредитна заборгованість за кредитними договорами №М77.173.72133 від 01.11.2012 року, №В02.173.70926 від 21.02.2012 року, №Р24.172.73247 від 26.12.2013 року відсутня (а.с.7,10,12), що свідчить про належне виконання обома сторонами зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В п.5.1 кредитного договору №В02.173.70926 від 21.02.2012 року, п.6.1 кредитного договору №М77.173.72133 від 01.11.2012 року, п.5.1 кредитного договору №Р24.173.73247 від 26.12.2013 року зазначено, що позичальник заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті що містяться в даному договорі та кредитній справі позичальника у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов'язаний з підприємницькою діяльністю; банк перед укладанням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним Законом він ознайомлений; він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного договору з додатком до нього (№1 - «Графік щомісячних внесків») йому вручено банком при підписанні даного договору: умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також, надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК України. Згідно ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталась до установи відповідача укладаючи дані кредитні договори, зобов'язання за якими що вона, що відповідач виконували належним чином. Отже, посилання позивачки на те, що між сторонами не було досягнуто всіх істотних умов не знайшло жодного правового підтвердження в її доводах. А також, повністю підтверджується той факт, що позивачка підписавши кредитні договори в повній мірі була ознайомлена з усіма умовами кредитування. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є не обґрунтованими, незаконними, в повному обсязі не доведеними з її боку, у зв'язку з чим, не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] не належать до задоволення, у зв'язку із чим, з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed