Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

11.07.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27.05.2016 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Матроська, № 76; житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Матроська, № 78; земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Кислиця, вул. Матроська, 76 Ізмаїльського району Одеської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5122082900:02:001:0035; земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Кислиця, вул. Матроська, 76 Ізмаїльського району Одеської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5122082900:02:001:0036; земельну ділянку площею 3,55 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської [PERSON] народних депутатів, передану для організації селянського (фермерського) господарства. Свої позовні вимоги мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 3,55 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської [PERSON] народних депутатів, передану для організації селянського (фермерського) господарства. Представник позивача сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1097 від 29.06.2016р. відповідно до запису у по господарській книзі виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №0723-01 житловий будинок по вул. Матроська, №76 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області належить на праві особистої власності [PERSON]. Станом на 14.04.1991р. двір відносився до типу робочого. [PERSON] технічного паспорту на житловий будинок, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ» у 2016р. по вул. Матроська №76 в с. Кислиця є житловий будинок, який побудований у період 1900-1990р.р. [PERSON] довідки ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» №251/16 від 27.06.2017р. за адресою: вул. Матроська, б. 76 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області обєкти самочинного будівництва не виявлено, право власності не зареєстровано. [PERSON] листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1324 від 02.10.2017р. власником житлового будинку по вул. Матроська, №78 в с. Кислиця є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 07.04.2004р., посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі №691, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №1/91 від 29.04.2004р. Відомості про обєкт нерухомості по вул. Матроська, 76 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області відсутні. [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №718885, виданого 08.07.2009 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952100006, власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Кислиця, вул. Матроська, 76 Ізмаїльського району Одеської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5122082900:02:001:0035 являється [PERSON]. [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД, виданого 14.07.1994 року Ізмаїльською районною [PERSON] народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-09-16, власником земельної ділянки площею 3,55 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської [PERSON] народних депутатів, переданої для організації селянського (фермерського) господарства є [PERSON]. Вказане також вбачається із листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06.09.2017р. за №9-15-0.181-2315/126-17. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №222313 від 16.08.2010 року, виданого Виконкомом Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] померла 14.08.2019 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Матроська, № 76; земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Кислиця, вул. Матроська, 76 Ізмаїльського району Одеської області, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:02:001:0035; земельна ділянка площею 3,55 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської [PERSON] народних депутатів, передану для організації селянського (фермерського) господарства. Відповідно до заповіту, посвідченого 22.06.1985 року секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №91, [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON]. [PERSON] зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) №26095432 від 10.02.2011 року заповіт чинний. Відповідно до заповіту, посвідченого 25.05.2010 року секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №193, [PERSON] заповіла земельну ділянку розміром 3,55 га, розташовану на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області по державному акту серія ОД, видного 14.07.1994р., [PERSON]. [PERSON] зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) №25837611 від 12.01.2011 року заповіт чинний. [PERSON] свідоцтва про народження серії ЯШ №357234, виданого 24.01.1951р., [PERSON] є сином [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. [PERSON], який є спадкоємцем після смерті матері [PERSON], спадщину прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області. Та, згідно довідки виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №964 від 05.07.2017р. на день смерті [PERSON] по вул. Матроська, №76 в с. Кислиця зареєстрований був син [PERSON]. Але ж, за життя [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] юридично не оформив. [PERSON] договору купівлі-продажу будинку від 07.04.2004р. [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Матроська, №76 в с. Кислиця. [PERSON] технічного паспорту на житловий будинок, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ» 31.03.2004р. по вул. Матроська №78 в с. Кислиця розташований житловий будинок, та власником зареєстрований [PERSON]. [PERSON] довідки виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №871 від 22.06.2017р. відповідно до запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №0726-01 житловий будинок по вул. Матроська, №78 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області належить на праві особистої власності [PERSON]. [PERSON] листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №2 від 05.01.2017р. власником житлового будинку по вул. Матроська, №78 в с. Кислиця є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 07.04.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] в реєстрі №691, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №1/91 від 29.04.2004р. [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №718884, виданого 24.11.2009 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952100615, власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Кислиця, вул. Матроська, 76 Ізмаїльського району Одеської області, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5122082900:02:001:0036 являється [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №457512 від 31.05.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 27.05.2016 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Матроська, № 76; земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Кислиця, вул. Матроська, 76 Ізмаїльського району Одеської області, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:02:001:0035; земельна ділянка площею 3,55 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської [PERSON] народних депутатів, передану для організації селянського (фермерського) господарства, яку він прийняв після смерті матері [PERSON], але юридично не оформив, а також житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Матроська, № 78, та земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Кислиця, вул. Матроська, 76 Ізмаїльського району Одеської області, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5122082900:02:001:0036. За життя [PERSON] заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №44433711 від 12.07.2016 року. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] стала дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №112242 від 21.02.2003. Спадщину після чоловіка позивач [PERSON] прийняла шляхом подачі в установлений законом строк до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача 13.12.2016р. до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], письмовою відповіддю приватного нотаріуса №525/02-14 від 13.12.2017р. їй було відмовлено у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 3,55 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської [PERSON] народних депутатів, передану для організації селянського (фермерського) господарства. [PERSON] до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. [PERSON] ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. [PERSON] із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. [PERSON] з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Прим цьому не підлягають задоволенню вимоги щодо встановлення факту належності майна, з огляду на те, що вказані обставини доводяться наявними у матеріалах справи доказами , описуються у мотивувальній частині рішення та не потребують окремого винесення у резолютивну частину рішення.

Outcome: partial