Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

13.08.2015 р. (як вбачається із квитанції установи поштового звязку, адресного листа № 71375613, а.с.136) позивач публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із позовною заявою, якою просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] борг за кредитом - 56 204,32 доларів США, а також стягнути із вказаних осіб в солідарному порядку судовий збір 3 654,00 грн. В обґрунтування позову посилалося на те, що 23 липня 2008 року між відповідачем 1, [PERSON], та позивачем [PERSON] Акціонерним Товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерного Товариства «Універсал Банк», був укладений Кредитний Договір № 140-2008-2495, за яким позивач надав відповідачу 1 кредит у розмірі 51 000,00 доларів США. У забезпечення виконання відповідачем 1 умов кредитного договору між позивачем та відповідачем 2, [PERSON], був укладений Договір поруки №140-2008-2721-1 від 23.07.2008 р., за яким відповідач 2 відповідає за відповідача 1 щодо усіх його зобов'язань перед позивачем, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнуть в майбутньому. На протязі дії кредитного договору відповідач 1 свої зобов'язання виконував з порушенням його умов. У зв'язку з тим, що відповідач не дотримувався оплати зазначеної в умовах Кредитного договору, позивачем на підставі пп. 5.2.7 Кредитного договору було заявлено досудову вимогу щодо дострокового виконання позичальником його зобов'язань за Кредитним договорам в повному обсязі, яка згідно пп. 5.2.7 Кредитного договору підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дати їх отримання, але позичальником вказані, на момент подання позову, вимоги не були виконані. Станом на 18.05.2015р. борг за кредитом за кредитним договором складає 56 204,32 доларів США, з яких прострочена заборгованість по сплаті кредиту - 130,63 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту - 49 671,29 доларів США, по нарахованих відсотках - 6 402,40 доларів США, підвищенні відсотки - 0,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відповідач 1 [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву не визнав повністю, подав письмові заперечення відповідача позову, у яких зазначив, що в позовній заяві позивач посилається на укладений з відповідачем 1 кредитний договір №140-2008-2495 від 23 липня 2008р., згідно з яким відповідачу 1 було надано кредит у розмірі 51 000,00 доларів США. Надання кредиту відповідачу 1, виходячи з тексту позовної заяви, підтверджується кредитними заявками та виписками по рахунках. П. 1.1. договору передбачено надання кредиту в сумі 51 000,00 доларів США, та зобов'язання відповідача прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит. Згідно з п. 2.1.3. Кредитного договору відповідачем1 відкривається поточний рахунок №26202000234895 (№14004011000234895) у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій Позичальника з надання та погашення Кредиту. Відповідно до виписки про рух коштів 24.07.2008 року з рахунку № 100221140 на рахунок № 22339300000005 перераховано суму 51 000,00 доларів США з призначенням платежу у виписці: «Надання кредиту згідно договору №26202000234895 від 21/07/2008 », а згідно меморіального ордеру № 1402900USD000021 від 24.07.2008 року з рахунку № 22339300000005 на поточний рахунок № 26202000234895 перераховано грошові кошти у сумі 51 000,00 доларів США з призначенням платежу «Надання кредиту згідно договору №26202000234895 від 21/07/2008». Тому вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання Відповідачем кредитних коштів за Кредитним договором №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року. Перерахування коштів здійснювалось на підставі договору №26202000234895 від 21.07.2008 року, а не кредитного договору №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року, який є підставою для звернення позивачем до суду, що є підставою для відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором кредиту на придбання майна за кредитним договором №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року в повному обсязі у зв'язку з недоведеністю обставин, на які посилається позивач. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне: Судом встановлено, що 23 липня 2008 року між відповідачем [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» правонаступником якого є публічне акціонерне Товариство «Універсал Банк» було укладено кредитний договір № 140-2008-2495 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] отримав кредит у розмірі 51 000,0 (п'ятдесят одна тисяча доларів США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,45 % річних строком користування коштами до 10.07.2038 року.(а.с.23-50). Відповідно до п. 5.3.2. кредитного договору, позичальник зобовязаний повернути кредит в сумі, вказаній у п. 1.1 цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у сумі 51\~000, 00 доларі США, що підтверджується випискою про рух коштів від 24.07.2008 року про перерахування позивачем з рахунку № 100221140 на рахунок № 22339300000005, належний відповідачу 1 (а.с.9). Відповідно до меморіального ордеру № 1402900USD000021 від 24.07.2008 року з рахунку № 22339300000005 на поточний рахунок відповідача 1 № 26202000234895 перераховано грошові кошти у сумі 51 000,00 доларів США з призначенням платежу «Надання кредиту згідно договору №26202000234895 від 21/07/2008» (а.с.8). Суд вважає посилання відповідача 1 на те, що перерахування коштів здійснювалось позивачем на підставі іншого правочину, а саме договору №26202000234895 від 21.07.2008 року, а не кредитного договору №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року, який є підставою для звернення позивачем до суду, необгрунтованим. Дійсно, у виписці банку від 24.07.2008 р. як призначення платежу зазначено «Надання кредиту згідно договору №26202000234895 від 21/07/2008», аналогічне призначення платежу вказано у меморіальному ордері № 1402900USD000021 від 24.07.2008 року. Проте, відповідачем не надано доказів існування між сторонами правочину (договору) № 26202000234895 від 21.07.2008 р., а, з огляду на те, що п.2.1.3. кредитного договору №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року передбачалося відкриття позичальником поточного рахунку № 26202000234895 (№14004011000234895) у кредитора, код банку (МФО 322001) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту, розмір грошових коштів 51 000,00 доларів США, перерахований відповідачу 1, відповідає тому, який зазначений у п.1.1. кредитного договору №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року, суд догодить висновку про надання позивачем відповідачу [PERSON] коштів у вказаній сумі саме за кредитним договором №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року, а призначення платежу «Надання кредиту згідно договору №26202000234895 від 21/07/2008» є технічною помилкою, яка не впливає на обставини справи, які мають значення для вірного вирішення спору. В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач [PERSON] перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені кредитним договором) сплачувати належні платежі за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 18.05.2015р. становила 56 204,32 доларів США, з яких прострочена заборгованість по сплаті кредиту - 130,63 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту - 49 671,29 доларів США, по нарахованих відсотках - 6 402,40 доларів США. Останній платіж за кредитом відповідач 1 здійснив 10.09.2014 р. (а.с.7). Даний розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданий позивачем, та відповідачем не спростовано(а.с.5-7). Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за Кредитним договором № 140-2008-2495 від 23.07.2008 р. позивач та відповідач [PERSON] уклали Договір поруки №140-2008-2721-1 від 23.07.2008 р., за яким відповідач 2 зобовязався відповідати перед позивачем за невиконання відповідачем 1 усіх його зобов'язань перед позивачем, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнуть в майбутньому (а.с.112-114, 67-68). Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкції, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанови Верховного Суду України у справі № 6-53цс15 від 17.09.2014 р. Верховний Суд України виклав правову позицію в якій зазначено, що : «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом\~шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід\~розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,\~припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». Зазначена правова позиція також підтверджена і постановою Верховного Суду України у справі № 6-6цс14 від 17.09.2014р Верховний Суд України, в якій зазначено, що: «Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право». Позивачем надано вимогу від 26.01.2015 р. до [PERSON], у якій зазначено про наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором №140-2008-2495 від 23 липня 2008 року, яка станом на 26.01.2015р. становила 53\~308, 19 доларів США, з яких прострочена заборгованість, по сплаті кредиту 66, 03 доларів США, строкова сума заборгованості за кредитом - 49\~735, 89 доларів США, по нарахованих відсотках 3506, 27 доларів США.(а.с.118-121). Позивач звернувся до суду із вимогами до поручителя лише 13.08.2015 р. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 12 Постанови №5 від\~\~30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК. \~\~Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем 29.07.2015 р. було сплачено судовий збір у сумі 3\~654, 00 грн. за подання позову.

Outcome: partial