Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.06.2014 року надав відповідачу в борг кошти в сумі 1000,00 доларів США строком на один місяць. Підтвердженням укладення договору позики є власноруч написана [PERSON] розписка. Однак, відповідач не виконала умови договору позики та кошти не повернула, тому позивач просить стягнути на його користь 1000,00 доларів США, що становить по курсу на день подачі позову 17 000,00 грн.. Також відповідачем завдано моральну шкоду позивачеві, який з 03.05.2014 по 23.05.2014 перебував на стаціонарному лікуванні в Житомирській обласній лікарні, а з 11.08.2014 по 15.09.2014 року на амбулаторному лікуванні у лікарні в м. Києві та витрачав на лікування, переїзди, проживання і посилене харчування значні кошти, які доводилось позичати у зв'язку з неповерненням боргу відповідачем, що призвело до нервового стресу. Просить стягнути з відповідача на його користь 17 000,00 грн. моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнив і просить стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 629 доларів США (а.с.126), а також моральну шкоду у розмірі 17 000,00 грн.. Пояснив, що відповідач до теперішнього часу не повернула частину позики у сумі 629 доларів США. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що кошти відповідач повертала частинами, у тому числі через рідних позивача у той час, коли він перебував на лікуванні. Відповідач суму позики повернула повністю, однак, доказів повернення суми позики не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Встановлено, що 26.06.2014 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики грошей. Отримання грошових коштів у сумі 1 000 доларів США та зобов'язання їх повернути через один місяць підтверджується оригіналом власноруч написаної [PERSON] розписки від 26.06.2014 року (а.с.128). Факт укладення договору позики не оспорюється представником відповідача. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідачем порушено зобов'язання за договором позики і грошові кошти позивачу в установлений строк у повному розмірі не повернуто, тому позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст.533 ЦПК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з ч.1 ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Тобто, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за договором позики в сумі 629 доларів США, що на день ухвалення рішення за встановленим Національним банком України курсом 25,05120700 грн. за 1 долар США еквівалентно 15 757,21 грн.. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.625 та ст.1050 ЦК України та не передбачають відшкодування моральної шкоди. Також не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і укладений між сторонами договір позики. Таким чином, правові підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди відсутні. Оскільки за подання позову до суду позивач не сплачував судовий збір, тому згідно положень ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за вимогу майнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial