Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2018 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) батька, стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо утримання малолітньої дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2017 року по 2018 рік - рішенням Київського райсуду м. Одеси від 25.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №7332, вчинений Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Позивачка стверджує, що після народження дитина проживає з нею, що відповідач не приймає участі ні у вихованні дитини ні в її утриманні. Відповідач має постійну роботу, отримує постійний дохід, інших утриманців не має. Посилаючись на відсутність можливості самотужки забезпечити належне утримання сина, її всебічний фізичний і духовний розвиток, позивач вимагає стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів батька щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Відповідач, визнаючи позов, підтвердив, що дитина проживає з матір'ю, що він - батько - протягом 2017 року не мав роботи, тому не сплачував аліменти. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд встановив, що сторони проживають окремо з 2018 року, що дитина проживає з матір'ю. Суд не отримав належних і допустимих доказів того, що батько регулярно сплачує аліменти на утримання сина, тому вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини є доведеними і обґрунтованими. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. В судовому засіданні сторони визнали, що відповідач має постійну роботу і постійний дохід, тому суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення сином повноліття.

Outcome: approved