Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що 22 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір міни нерухомого майна, реєстраційний номер 06/2-НДП, а саме було зроблено обмін однокімнатної квартири № 83 в житловому будинку № 12 по вулиці Горького, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 30,50 кв.м, житловою площею 17.0 кв.м. на трьохкімнатну квартиру № 18 в житловому будинку № 14 по вулиці Горького, місті Першотравенську, Дніпропетровської області, загальною площею 52.0 кв.м. житловою площею 37,80 кв.м. з доплатою у сумі 600 (шістсот гривень). Договір міни був зареєстрований в у відділі «Павлоградська Товарна біржа» на підставі Закону України «Про товарну біржу» та в нотаріальній конторі не посвідчений. Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в Павлоградському бюро технічної інвентаризації 29 червня 2000 року та записано в реєстрову книгу за № 85-6. Після укладання договору міни сторонами були виконані всі умови договору, позивачі сплатили доплату [PERSON] та вселилися в квартиру в якій проживає по теперішній час, а [PERSON] звільнила її та знялася з реєстраційного обліку. На теперішній час [PERSON] з якою було проведено обмін квартир померла, її спадкоємцем є [PERSON], який і є відповідачем по справі. Нещодавно виникла необхідність розпорядитися квартирою № 18 по вулиці Горького в будинку № 14 міста Першотравенська, але в нотаріальній конторі повідомили, що не посвідчена нотаріальна угода міни квартири є недійсною. Просить суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна від 22 червня 2000 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], що діяв від імені неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] дійсним, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52.0 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м. Позивачі в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розпорядження органу приватизації №6960 від 10 травня 2000 року [PERSON] передали квартиру за адресою: [ADDRESS], у приватну власність. Згідно копії договору міни нерухомого майна від 22 червня 2000 року, який був зареєстрований Павлоградською товарною біржею за реєстраційним номером 06/2-НДП, підтверджується факт того, що [PERSON] та [PERSON], що діяв від імені неповнолітнього [PERSON] обміняли однокімнатну квартиру №83 в житловому будинку №12 по вулиці Горького, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстровий №1-108 посвідченого державним нотаріусом Першотравенської державної нотаріальної контори від 16 березня 1998 року та зареєстрованого в міжміському бюро технічної інвентаризації м.Павлограда за №17-19 від 11 травня 2000 року на трьохкімнатну квартиру №18 в житловому будинку №14 по вулиці Горького, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №6960, виданого 10 травня 2000 року Першотравенським УЖКГ ДХК «Павлоградвугілля», та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації м.Павлограда від 22 травня 2000 року за №35-6. Реєстраційним посвідченням Павлоградського бюро технічної інвентаризації від 29 червня 2000 року засвідчено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору обміну зареєстрованого 22 червня 2000 року Павлоградською товарною біржею за №06/2-НДП і записане в реєстрову книгу за №35-6. Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до ст. 241 ЦК України 1963 року, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих , хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст. 242 ЦК України 1963 року, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 227 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі, за вимогою сторони, яка уклала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК України(в редакції 1963 року), яка діяла на час вказаних вище правовідносин, за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, чинний станом на 03 лютого 2001 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», зі змінами та доповненнями розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода, яка виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114, ЦК). Отже, враховуючи встановлені по справі обставини та аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає доведеним, що 22 червня 2000 року між сторонами був укладений договір обміну нерухомого майна, а саме спірної квартири, умови якого на час розгляду справи виконані, що підтверджується реєстрацією позивача за вказаною адресою та державною реєстрацією права власності на спірну квартиру за останньою. Як зазначено вище, спірний договір обміну нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], позивачами був зареєстрований в БТІ, до теперішнього часу жодна з сторін договору не заявляла про його недійсність, на даний час виконані всі умови цього договору, відповідачі передали усі права на квартиру, знялись з реєстрації та зареєструвались за іншою адресою, однак ухиляються від нотаріального оформлення договору. Враховуючи, що на цей час позивачі позбавлений права реалізувати своє право на розпорядження вказаною вище квартирою, з метою справедливого вирішення справи та захисту невизнаних прав позивачів, суд, враховуючи встановлені обставини, вважає за необхідне позов задовольнити та визнати договір обміну нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладений 22 червня 2000 року між сторонами та посвідчений на товарній біржі дійсним. Водночас, вимоги позивача, щодо визнання за нею права власності на спірну квартиру, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно п.27 постанови Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, право щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004р. №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Таким чином, визнавши договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, необхідність визнання за позивачами права власності на квартиру відсутня.

Outcome: partial