Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

26.10.2017 до Солом'янського районного суду м. Києва, за підсудністю, відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18.10.2017, надійшли матеріали позовної заяви Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. Так, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 30 451 грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 26 липня 2008 року №714 [PERSON] з 1 вересня 2008 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС). Зазначено, що 09 вересня 2008 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України в АР Крим та відповідачем укладено договір № АРК-1 про підготовку фахівця у КНУВС (далі - договір). Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) протягом перших трьох років після закінчення навчання,або звільнення з органів внутрішніх справ - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Позивач вказав, що розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі - НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. Згідно Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом, основним завданням якого є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності До вимог Закону України " Про вищу освіту ". Зазначено, що Наказом НАВС від 28 червня 2012 року № 375 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста. Позивач посилався на те, що з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Зазначено, що після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби. Позивач вказав, що наказом ГУМВС України у місті Києві від 11.11.2014 № 1162 о/с відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, що призвело до порушення умов договору. Період перебування відповідача на державному забезпеченні становить з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року. Вартість витрат, пов'язаних з утриманням його у навчальному закладі становить 30 451 грн. 90 коп. На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 07 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, беручи до уваги позицію представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 вересня 2008 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України в АР Крим та відповідачем укладено договір № АРК-1 про підготовку фахівця у КНУВС. Відповідно до умов договору, відповідач [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 09 вересня 2008 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України в АР Крим та [PERSON] було укладено договір, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно п.2.1.3. договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 2.3.6 договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3 договору, передбачено, що підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни. Відповідно до п. 4.1., 4.2 вищезазначеного договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Судом встановлено, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 26 липня 2008 року №714 [PERSON] з 1 вересня 2008 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Також, судом встановлено, що згідно з витягу з наказу № 375 НАВС від 28.06.2012 відповідачу [PERSON] видано диплом спеціаліста та присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство». Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України в м. Києві від 11.11.2014 №1162 о/с відповідача [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), згідно з пп. «ж» (за власним бажанням) п. 64 на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були. Згідно розрахунку, наданого позивачем, з яким суд погоджується, вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 30 451,90 грн., в т.ч.: грошове забезпечення - 11 706,15 грн.; витрат на продовольче забезпечення - 6 370,90 грн.; витрат на речове забезпечення - 2 440,20 грн.; витрат на оплату комунальних послуг та спожитих відповідачем енергоносіїв - 9 934,65 грн. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушив умови договору від 09.09.2008, а тому з нього слід стягнути на користь позивача витрати за період навчання в розмірі 30 451,90 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1600,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved