Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє його представник - адвокат Печінка П.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Гусятинська селищна рада Гусятинського району Тернопільської області з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та просить зобов`язати відповідача [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди у користуванні ним власною земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] (кадастровий номер 61121681000:02:001:0211). А саме, шляхом демонтажу збудованих із порушеннями санітарних норм та правил відповідачем вигрібної ями і курника, а також демонтажу металевої огорожі, яка створює реальну небезпеку для життя та здоров`я позивача і членів його сім`ї. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між земельними ділянками позивача та сусіда відповідача розташована металева огорожа на бетонному фундаменті, який будувався останнім безпосередньо по коріннях зрізаних дерев. Після того як коріння дерев зігнили, в землі утворились пустоти, бетонна основа стала руйнуватись, а огорожа прогинатись у напрямку земельної ділянки позивача. Цьому процесу сприяють також поскладені дрова шириною до 1 метра на висоту огорожі, через що існує постійний ризик того, що огорожа може в будь-який час впасти на земельну ділянку позивача, чим створено реальну небезпеку для позивача та членів його сім`ї. Окрім того, відповідач ігноруючи правила добросусідських відносин відмовляється не тільки дати дозвіл на будівництво нової огорожі, а й із тих же мотивів, усупереч вимог Державних санітарних нормах та правилах утримання територій населених місць», побудував вигрібну яму розміром 2,90 х 2,90 м. на відстані 8 метрів від житлового будинку позивача, а також курник розміром 2,30 х 2,50 м. - на відстані 5 метрів від будинку позивача. Постійний сморід від вигрібної ями та курника, а також наявність реальної загрози падіння металевої огорожі на земельну ділянку позивача спонукали його через свого представника звернутись до Городницької сільської ради із заявами про вжиття заходів реагування до [PERSON] , однак, відповідач відмовився у добровільному порядку виконувати рекомендації комісії сільської ради, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх конституційних прав. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Студеної М.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Посилається на те, що представник позивача у позові не вказує, в чому полягає реальна небезпека, якщо можливо колись впаде огорожа. Перешкод ставити огорожу на його(позивачевій) земельній ділянці, ніхто не чинить. Йому передано на зберігання межові знаки в 2016 році, жодних претензій з цього приводу сторонами не заявлялось. [PERSON] та вигрібна яма являються тимчасовими спорудами і побудовані ще у 80-тих роках, на той час вимог щодо певної відстані між вказаними об`єктами не існувало. Жодного смороду від них немає і ніколи не було. Також вказує на те, що ні позивач, ні члени його сім`ї у вказаному житловому будинку не проживають фактично, а мати позивача проживає в приміщенні літньої кухні, що знаходиться на значно дальшій відстані від курника та вигрібної ями, а саме в межах допустимих норм і відстаней (більше 20 м.), тому жодних незручностей та порушень діючих санітарних правил з огляду на ці обставини не існує. Представник позивача адвокат Печінка П.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві. Представник відповідача адвокат Студена М.М. в судовому засіданні позовні вимоги вважає безпідставними та такими що не підлягають до задоволення. Поданий відзив на позовну заяву підтримала. Також подала суду клопотання про застосування строків позовної давності, вважає, що вимоги викладені в позові не підлягають до задоволення також із-за спливу позовної давності. Представник Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення та доводи сторін, свідків, проаналізувавши обставини справи та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до положень, викладених у ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користуванні. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 13 жовтня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л.С. 13 жовтня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-549. (а.с.5-7). Про це ж свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 935778561216. (а.с. 8-9). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №80373373 від 15.02.2017 року, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, 0,1081 га, кадастровий номер 61121681000:02:001:0211, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), що знаходиться в [ADDRESS] . (а.с. 14). Згідно земельно-кадастрової книги Городницької сільської ради за домогосподарством [PERSON] числиться земельна ділянка -0,1081 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, за домогосподарством [PERSON] числиться земельна ділянка 0,16 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що випливає із Акту №231 від 24.07.2020 року та не заперечується сторонами (а.с.17). Як вбачається із Акту обстеження земельної ділянки, встановлення та погодження зовнішніх меж, фактичного землекористування на місцевості №231 від 24.07.2020 року, в результаті обстеження комісією з питань агропромислового комплексу та земельних відносин Городницької сільської ради виявлено, що фундамент під огорожею [PERSON] в місцях де було коріння дерев частково руйнується. [PERSON] погоджується поремонтувати фундамент, але огорожі не має наміру забирати, так як вважає, що його огорожа стоїть на його стороні та в нормальному стані(а.с. 17). Як видно із Акту обстеження домогосподарств по вулиці Майдан села Городниця, Гусятинського району, Тернопільської області №237 від 24.07.2020 року, в результаті обстеження комісією з питань агропромислового комплексу та земельних відносин Городницької сільської ради виявлено, що на подвір`ї [PERSON] розташована гнойова яма розміром 2,90 х 2,90 м на відстані 6 метрів 20 см. до межі [PERSON] , а до будинку 8 метрів. Курник - тимчасова літня споруда без фундаменту, виготовлена із старого шиферу та дощок розміром 2,30 х 2,50 метри, розташований до сусідньої межі - 1,10 м., а до будинку - 5 метрів. Комісією рекомендовано [PERSON] розмістити вигрібну яму відповідно до Державних санітарних норм з додержанням правил добросусідства(а.с.19). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що являється матір`ю позивача та з відповідачем стосунки неприязні. Добровільно погодити встановлення нею огорожі між їхніми земельними ділянками, бо з його сторони огорожа валиться, останній відмовився. Також зазначила, що на даний час вона дійсно не проживає в житловому будинку, а проживає в літній кухні, проте в зв`язку із тим, що неподалік від межі на близькій відстані 8 метрів від будинку на земельній ділянці відповідача розміщені курник та вигрібна яма, в будинку неможливо відчинити вікно, оскільки запах нестерпний, також шум від курей, що заважає. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] суду показав, що дійсно на його подвір`ї знаходяться курник, який збитий з дошок та вигрібна яма, що не використовується, оскільки немає в господарстві свійських тварин. [PERSON] він може самостійно перенести. Ту обставину, що вони розміщені заблизько від житлового будинку позивача не заперечує, проте посилається на те, що в ньому ніхто не живе та він використовується під складське приміщення, а також на протязі 30-ти років розміщені на тих самих місцях. Свідок [PERSON] в судовому засідання показала, що до неї звернулась сусідка [PERSON] із тим, що вона хотіла поставити свою огорожу на місці їхньої огорожі, на що вона не погодилась зазначивши, що на протязі 30-ти років огорожа стояла і нікому це не заважало. Також зазначила, що їхні сусіди «Бевські» проживають в домогосподарстві з 1991 року, а огорожу вони будували трохи пізніше. Фундамент огорожі в нормальному стані. Вигрібна яма збудована у 1982 році, тоді в господарстві біли свійські тварини, а на даний час вони не тримають у себе в господарстві ні свиней ні корів, а у вигрібну яму зрідка кидають лише різне сухе сміття. Ніякого неприємного запаху немає ні від курника, ні від вигрібної ями. Свідок [PERSON] в судовому засідання показала, що на час звернення матері позивача [PERSON] до сільської ради, вона виконувала обов`язки т.в.о сільського голови та була в складі комісії з питань агропромислового косплексу та земельних питань. Під час обстеження вищевказаних земельних ділянок комісія склала відповідні акти та надала рекомендації. Викладене в Актах №231 від 24.07.2021 року та №237 від 24.07.2021 року. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України та статті 152 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ст. 152 ЗК України). Частиною 3 ст. 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №599/340/16. Відповідно до вимог п. "г" ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Норми розміщення господарських будівель біля житлового будинку визначаються в Державних будівельних нормах "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" 360-92, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44. Розміщення господарських будівель по лінії забудови з житловими будинками не допускається. Відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм, що наведені нижче, але не менше протипожежних норм. Будівлі та споруди Господарські будівлі сараї для худоби, свійських тварин та птахів,площею до 50 кв. м (відстань, м) Житлові будинки та літня кухня-15, Питний колодязь 20. Відповідно до п.2.22. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 року N 145, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103 - 109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до чч.1,2 ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню(ст.82 ЦПК України). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні встановлено та не заперечується стороною відповідача те, що курник та вигрібна яма, що знаходяться на земельній ділянці, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] з порушенням чинних державних санітарних норм, а саме, розміщені до житлового будинку [PERSON] без дотримання відстані, передбаченої законодавством, а саме вигрібна яма розміром 2,90 х 2,90 м розташована на відстані 8 метрів до житлового будинку, а курник розміром 2,30 х 2,50 метри, розташований до житлового будинку - 5 метрів, чим відповідачем порушено правила добросусідства, а також Державні санітарні норм та правил утримання територій населених місць. Звідси, позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою шляхом демонтажу курника та вигрібної ями підлягають до задоволення. Стосовно позовної вимоги щодо демонтажу металевої огорожі, суд прийшов до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено та в судовому засіданні не здобуто достатніх доказів того, що металева огорожа між суміжними земельними ділянками створює реальну небезпеку для життя та здоров`я позивача і членів його сім`ї, тим самим чинить перешкоди в здійсненні позивачем своїх прав власника земельної ділянки. Доводи позивача в цій частині позовних вимог свого підтвердження не знайшли та спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 19.03.2021 року представником відповідача було подано заяву про застосування відповідно до вимог ст. 256 ЦК України наслідків спливу позовної давності до заявлених позивачем вимог. З урахуванням того, що встановлений законодавством строк позовної давності сплинув, просила суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог у повному обсязі. Положеннями статтей 256, 257, 261 ч.1 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України визначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача адвокат Печінка П.В. вважає заяву про застосування строку позовної давності адвоката [PERSON] безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду. Оскільки позивач звернувся до суду в межах позовної давності, а та обставина, що між попереднім власником та [PERSON] не було спору щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не може виключати прав [PERSON] як нового власника земельної ділянки на звернення до суду, тому відсутні підстави для задоволення заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений при зверненні до суду судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial