Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

15 січня 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З позовної заяви вбачається, що 26 лютого 2011 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. Сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15.11.2013 року було відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, тому на даний час в них виник спір щодо поділу спільного майна, придбаного в шлюбі. Позивач [PERSON] вказує, що під час їхнього проживання у шлюбі з відповідачем [PERSON] ними було придбано речі, техніку та обладнання. Позивач просить суд визнати за ним право власності на наступне майно: крісло ліжко вартістю 500 гривень, морозильну камеру « Атлант» вартістю 3910 гривень, тюнер Т-2, мікрохвильову пічку, телевізор « Супра» загальною вартістю 2900 гривень, мопед вартістю 6700 гривень, а у власність [PERSON] залишити: розкладний диван вартістю 300 гривень, комп'ютер вартістю 4500 гривень, стіл комп'ютерний вартістю 500 гривень, холодильник « Снайге» вартістю 4100 гривень, кухонний куточок вартістю 1700 гривень, телевізор « Сатурн» вартістю 1500 гривень, DVD плеєр « ВВК» вартістю 200 гривень, пральну машину вартістю 3300 гривень, супутникову антену вартістю 1200 гривень, тюнер вартістю 500 гривень. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилався на обставини викладені в ній та просив суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечувала частині передання у власність позивачу [PERSON] морозильної камери « Атлант» вартістю 3910 гривень в обгунтування чого зазначала, що кошти на придбання морозильної камери « Атлант» надала її мати. Свідок [PERSON], мати відповідача [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що нею було надано донці грошові кошти в розмірі 4000 гривень на придбання холодильника та 1000 гривень на придбання морозильної камери. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, свідчення [PERSON], детально дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами, що брали участь у справі, та всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у праві мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя"передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому в разі не вчинення сторонами дій направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя"). Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. По-перше, відповідно до ст. 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК України). По-друге, суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності ( ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей. По-третє, суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об'єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Крім того, в процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов'язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що шлюб між сторонами був зареєстрований 26 лютого 2011 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]., яке було видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області. За час шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: - крісло ліжко вартістю 500 гривень; - морозильна камера « Атлант» вартістю 3910 гривень; - тюнер Т-2, мікрохвильова пічка, телевізор « Супра» загальною вартістю 2900 гривень; - мопед вартістю 6700 гривень; - розкладний диван вартістю 300 гривень; - комп'ютер вартістю 4500 гривень; - стіл комп'ютерний вартістю 500 гривень; - холодильник « Снайге» вартістю 4100 гривень; - кухонний куточок вартістю 1700 гривень; - телевізор « Сатурн» вартістю 1500 гривень; - DVD плеєр « ВВК» вартістю 200 гривень; - пральна машина вартістю 3300 гривень; - супутникова антена вартістю 1200 гривень; - тюнер вартістю 500 гривень. Крім того, сторонами в суді не оспорюється вартість майна. Згідно ч.1 ст.61ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на розділ майна, що було набуто ними під час шлюбу. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісної власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. З відповідачем [PERSON] проживає малолітня донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про її народження батьком записаний [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд приходить до висновку, що оскільки з відповідачем проживає малолітня дитина, є підстави, які заслуговують на увагу, відступити від равенства часток, врахувати речі, якими користується малолітня донька [PERSON], та передати у власність відповідачу морозильну камеру « Атлант» вартістю 3910 гривень, а відповідачу натомість передати у власність холодильник « Снайге» вартістю 4100 гривень, оскільки останній є меншим. На думку суду такий поділ буде справедливим і відповідатиме інтересам дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] категорично відмовився від запропонованого відповідачем компенсації різниці від частки вартості майна, яка врахована судом при прийнятті рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до статей 60, 70, 71 СК України, статей ст.ст. 10,11,60, 61,88, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: partial