Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест -Кредо» про припинення договору іпотеки. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , [INFO] 29.04.2021 року Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстроване в реєстрі за № 2704, відповідно до якого спадщина складається з квартири [ADDRESS] . Тоді ж, 29.04.2021 року було зареєстровано право власності на дану квартиру за Позивачем, що підтверджується витягом індексний номер 254959249. Згідно інформаційної довідки з ДРРПнНМ, квартира [ADDRESS] обтяжена договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. 25.01.2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 15. Іпотекодержателем згідно ДРРПнНМ на даний час є ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо». Іпотекодавцем виступав [PERSON] , спадкоємцем якого є Позивач, за кредитним договором, укладеним з ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого став ПАТ «Дельта Банк», згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року. Дані обтяження обмежують Позивача у праві розпорядження своєю приватною власністю. 11.12.2017 року рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі № 138/3812/16-ц відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у стягненні боргу з [PERSON] , [PERSON] . Згідно мотивувальної частини рішення, Позивач був залучений до участі у справі як правонаступник померлого [PERSON] ПАТ «Дельта Банк» був обізнаний з фактом смерті іпотекодавця [PERSON] . Підтвердженням даного факту є участь у справі № 138/3812/16-ц, де Позивач був залучений до участі як спадкоємець. Станом на момент оформлення спадщини в матеріалах справи відсутня вимога будь-якого стягувача до спадкоємців. Крім того, враховуючи, що спадщина відкрилась з моменту смерті [PERSON] , тобто з [INFO] , про що ПАТ «Дельта Банк» було достеменно відомо, то кредитор позбавлений права вимоги з 13.03.2016 року. Просить визнати такою, що припинена, іпотеку за іпотечним договором від 25.01.2006 року, укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. 25.01.2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 15, право іпотеки за яким перейшло до іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо». Зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , номер запису про обтяження 41896427. Виключити наступні записи про іпотеку: номер запису про іпотеку 41893442 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; номер запису про іпотеку 36299139 (спеціальний розділ); реєстраційний номер обтяження 2816150 в Державному реєстрі іпотек. Ухвалою суду від 08.06.2021року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору іпотеки від 25.01.2006року [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2021року [PERSON] прийняв у спадщину квартиру [ADDRESS] . Рішенням Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.12.2017року в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що згідно п.1.2.2 кредитного договору, строк виконання зобов`язання встановлено з 25.01.2006по 25.01.2013р. Разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся лише 22.12.2006р., що підтверджується відміткою про одержання позовної заяви Могилів - Подільським міськрайонним судом Вінницької області. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено о ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно інформаційної довідки з ДРРПнНМ, квартира [ADDRESS] обтяжена договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. 25.01.2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 15. Іпотекодержателем згідно ДРРПнНМ на даний час є ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо». Іпотекодавцем виступав [PERSON] , спадкоємцем якого є Позивач, за кредитним договором, укладеним з ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого став ПАТ «Дельта Банк», згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року. Дані обтяження обмежують Позивача у праві розпорядження своєю приватною власністю. Приписи ст.ст. 1281-1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів, у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця. Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця. Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281, 1282 ЦК України. Тобто, ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Згідно ч.3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 ЗУ «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, частина четверта 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 503 ЦК України та частини першої ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. З огляду на вказане, а також враховуючи невідповідність між висновком Верховного Суду України щодо застосування ст. 1281 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 8 квітня 2015 року в справі N 6-33цс15, і висновком Верховного Суду України щодо застосування вказаної статті, викладеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі N 6-31цс16, Велика Палата Верховного Суду відступає у справі N 522/407/15-ц (провадження N 14-53 цс 18) від останнього. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, суд вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Як встановлено відповідача 15.04.2020р. набув у кредитодавця право вимоги щодо предмета іпотеки на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2227/К/1. На той час кредитодавець знав про набуття спадкоємцями предмета іпотеки. Проте позивач вимогу про погашення боргу та звільнення предмета іпотеки спадкоємцеві не надсилав, тобто пропустивши строки, визначені ст. 1281 ЦК України. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Дана позиція підтверджена постановою Великої палати Верховного суду від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц. ПАТ «Дельта Банк» був обізнаний з фактом смерті іпотекодавця [PERSON] . Підтвердженням даного факту є участь у справі № 138/3812/16-ц, де Позивач був залучений до участі як спадкоємець. Станом на момент оформлення спадщини в матеріалах спадкової справи відсутня вимога будь-якого стягувача до спадкоємців. Крім того, враховуючи, що спадщина відкрилась з моменту смерті [PERSON] , тобто з [INFO] , про що ПАТ «Дельта Банк» було достеменно відомо, то кредитор позбавлений права вимоги з 13.03.2016 року. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Запис про заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що є власністю Позивача , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запис у Державному реєстрі іпотек, порушує право Позивача на розпорядження своїм майном, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст.17 ЗУ «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення іпотеки обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 73 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про іпотеку» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п. 5 гл. 15 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 6.1 глави 15 розділу II Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання п. 6.1. гл. 15 р. II вказаного Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України ,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908, 00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 11-16, 525, 526, 572, 589, 590, 1281 ЦК України,

Outcome: approved