Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м Харкова з позовом в якому просить визнати дії ПАТ КБ «Приват Банк» незаконними, стягнути з відповідача на свою користь 105550,22 грн. належних коштів позивачу, стягнути з відповідача на свою користь втрати від інфляції за період з 25.11.2014 року до 28.09.2015 року в сумі 44680,76 грн., стягнути\~ з відповідача на свою користь проценти за користування коштами за період з 25.11.2014 року по 28.09.2015 року в сумі 2 672,01 грн., стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 25.11.2014 року по 28.09.2015 року в сумі 44550,87 грн., стягнути з відповідача на свою користь 50000,00 грн. завданої моральної шкоди.. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі публічної оферти ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на відкриття та обслуговування віртуальних карт, в мережі Інтернет, йому було відкрито віртуальну карту 6762462680850580. 25.11.2014\~р. на зазначеній віртуальній карті з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпідставно, без попередження було заблоковано належні 105550,22 (сто пять тисяч пятсот пятдесят гривень 22 коп.) грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 2480906 від 25.09.2015 р. 25.09.2015р. він звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою-вимогою про припинення порушення її прав та повернення належних коштів. Проте ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належні кошти не повернув та продовжує порушення її прав. Вважає такі дії протиправними і такими, що порушують її права споживача, тому і звертається до суду для захисту прав з метою повернення коштів. Перебуваючи у схвильованому стані, переносячи моральні переживання, він зв'язувався через кол-центр з операторами банку. В усній формі звертався до відділень відповідача з вимогою пояснити ситуацію та розблокувати картковий рахунок, але така вимога була проігнорована. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», в свою чергу, надав заперечення на позовну заяву, зазначивши, що карта клієнта банку заблокована відповідно до п. 2.1.4.14 «Умов та правил надання банківських послуг» Банку, згідно яких Клієнт надає свою згоду на те, що [PERSON] може блокувати можливість користування Карткою при здійсненні ризикових операцій, а також на підставі внутрішніх процедур Банка та операційних правил міжнародних платіжних систем. Представник позивача до судового засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Додавши що на час розгляду справи, рахунок позивачки не було розблоковано. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляд справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Про причини неявки до суду не повідомила. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, ПАТ КБ «ПриватБанк» було\~відкрито віртуальну карту 6762462680850580. Позивач має поточний рахунок, який обслуговується цією карткою в ПАТ КБ "ПриватБанк", на якому знаходяться його грошові кошти в сумі 105550,22 грн. 25 листопада 2014 року позивач дізнався, що відповідач в односторонньому порядку припинив видачу коштів з її рахунку без належного повідомлення останньої. Судом встановлено, що [PERSON] в досудовому порядку зверталась до Головного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами на поточному рахунку із заявою-вимогою, однак відповіді не отримала. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст.11 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормою\~ст. 1066 ЦК України\~визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 1074 ЦК України\~обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Згідно п.7.7, 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої\~постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності. Положеннями п.п.1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг відповідача, останній має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій. Як вбачається з матеріалів справи, банк не надав обґрунтованих доказів та мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій, але поточний рахунок позивача, який обслуговується карткою 6762462680850580 весь цей час був заблокований. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів виконання вимог позивача. Неможливість отримання грошових коштів також підтверджується наданими позивачем роздруківками фотокопій - скріншотів, зробленими під час спілкування із співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» у мережі Інтернет про неможливість здійснення транзакції. Крім того відповідно до\~ст. 1066 ЦК України\~за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно\~ст. 1074 ЦК України\~обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Таким чином, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача свого зобов'язання. Ст. 1073 ЦК України\~передбачені правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, у тому числі обов'язок банку сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~\~ст. 625\~\~ЦК України\~\~боржник, який\~\~прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити\~\~суму боргу\~\~з урахуванням\~\~встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також\~\~3% річних від простроченої суми, якщо інший\~\~ процент не встановлений\~\~договором або законом. Згідно розрахунку ціни позову: втрати від інфляції, за період з 25.11.2014 року до 28.09.2015 року, у сумі 44 680,76. (сорок чотири тисячі шістсот вісімдесят гривень 76 коп.) грн.; проценти за користування коштами, з з 25.11.2014 року до 28.09.2015 р. у сумі 2 672,01 (дві тисячі шістсот сімдесят дві гривні 01 коп.) грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, за період з 28.09.2015 р. у сумі 44 550,87 (сорок чотири тисячі пятсот пятдесят гривень 87 коп.) грн. Виходячи із положень\~ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно п. 104. вищезазначеної [PERSON] відповідно до частини першої статті 17 Закону: 1)має право зупинити здійснення фінансової(их) операції(ій), яка/які містить(ять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного\~Кримінальним кодексом України; 2)зобов'язаний зупинити здійснення фінансової(их) операції(ій), якщо її/їх учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій). Зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Пунктом 107, передбачено, що відповідальний працівник банку видає внутрішнє розпорядження в разі прийняття рішення про: 1)зупинення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 17 Закону, - у день зупинення фінансової операції; 2)подальше зупинення фінансової операції на виконання рішення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини другої статті 17 Закону, тобто спеціальним суб'єктом (відповідним правоохоронним органом). Відповідно до п. 114, [PERSON] уразі прийняття спеціально уповноваженим органом рішення про зупинення видаткових фінансових операцій за рахунками клієнтів (осіб) на строк до п'яти робочих днів та отримання банком відповідного файла-рішення/рішення на паперовому носії банк повинен негайно в день надходження рішення про зупинення видаткових фінансових операцій за рахунками клієнтів (осіб) зупинити такі видаткові фінансові операції. Якщо файл-рішення/рішення на паперовому носії надійшов(ло) до банку після закінчення робочого дня, то днем надходження файла - рішення/рішення до банку є наступний робочий день банку. Пунктом 119 передбачено, шо [PERSON] поновлює проведення фінансових операцій: 1) на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової(их) операції(ій). Таким чином, блокування коштів позивача за всіх вищезазначених умов можливе максимум на 2 дні, а при блокуванні правоохоронними органами - максимум на місяць. З моменту блокування коштів [PERSON] на поточному рахунку позивача, який обслуговується карткою, банком пройшло вже більше року року. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні підтверджено факт заблокування відповідачем картки позивача без повідомлення останнього та його згоди на це, при цьому стороною відповідача в обґрунтування правомірності такого заблокування та своєї правової позиції щодо підстав такого блокування не доведено, тому суд вважає дії відповідача щодо обмеження права розпорядження коштами позивача на його рахунку, а також права користування таким рахунком шляхом його блокування безпідставними, а позовні вимоги в частині стягнення належних сум обґрунтованими, що зумовлює задоволення позову в цій частині. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, відповідно до п. 3 [PERSON] Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи і бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 2\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода 1 полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення на його користь з відповідача 50000 гр. на відшкодування моральної шкоди, оскільки право на них не передбачено спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини, що підтверджується наступним. Відповідно до ч.1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 5\~[PERSON] Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди, (зі змінами та доповненнями), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Враховуючи що право на відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законодавством, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial