Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

26 липня 2017 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 06 липня 2009 року, на домоволодіння за адресою: Донецька область, село Виноградне, вул.. Центральна, буд. 158, яке складається з житлового будинку літ.А-1, нежитлової прибудови літ. а-1, ганка літ. а1, сарая літ. Б-1, літньої кухні літ. В-1, вбиральні літ. Г-1, колодязя літ. К, огорожі, воріт № 1,2, замощення 1, а також на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою, загальною площею 0,1329 га. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 06 липня 2009 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння № 158 по вулиці Центральній у с. Виноградному Новоазовського району Донецької області та земельна ділянка за вказаною адресою. Нині с. Виноградне входить до меж міста Маріуполя. 1/2 частка домоволодіння належала матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 1992 року, реєстр № 1678, зареєстрованого БТІ Новоазовського району за реєстраційним номером 318, а також 1/2 частина домоволодіння належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 1994 року, виданого Новоазовською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2215. Земельна ділянка належала матері позивачки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 03 грудня 1999 року, виданого Виноградненською сільською радою народних депутатів, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 510. Після смерті матері позивачка звернулась до Новоазовської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 387/09, яка на цей час перебуває у архіві Новоазовської державної нотаріальної контори. В подальшому, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину вона зверталась до Новоазовської державної нотаріальної контори з розташуванням у місті Маріуполі, однак нотаріусом їй було відмовлено у звязку з неможливістю витребування спадкової справи з архіву нотаріальної контори, який розташований на тимчасово окупованій території. Водночас зазначає, що є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері. На підставі викладеного звертається до суду з даною заявою за захистом своїх прав. Позивач до судового засідання не прибула, через канцелярію суду надала заяву, якою позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає, просить справу розглядати її відсутності. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, також до зали суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення по справі залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного Кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За ч. 1, 2\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Перехідними положеннями Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно свідоцтва про смерть, серія І-НО № 391119, виданого 06 липня 2009 року виконавчим комітетом Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, [PERSON] померла 06 липня 2009 року. На момент смерті [PERSON] належало домоволодіння № 158 по вулиці Центральній в селі Виноградному Новоазовського району Донецької області, що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим 27 жовтня 1994 року Новоазовським районним бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 жовтня 1992 року, реєстраційний номер 1678, а також свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого Новоазовською державною нотаріальною конторою 11 листопада 1994 року та зареєстрованого у реєстрі за № 2215. За даними технічної документації, вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ.А-1, нежитлової прибудови літ. а-1, ганка літ. а1, сарая літ. Б-1, літньої кухні літ. В-1, вбиральні літ. Г-1, колодязя літ. К, огорожі, воріт № 1,2, замощення 1. Загальна площа домоволодіння\~46,3 кв.м, житлова\~23,3 кв.м. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 грудня 1999 року, земельна ділянка площею 0,1329 га, розташована на території Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, належить на праві власності [PERSON]. Рішенням Маріупольської міської ради Донецької області від 05 червня 2015 року № 6/48-5402 село Виноградне включене у межі Орджонікідзевського (нині Лівобережного) району міста Маріуполя Донецької області. Також встановлено, що позивач у справі\~[PERSON] є донькою померлої [PERSON] та спадкоємцем за законом першої черги. Позивач стверджує, що звернувся до Новоазовської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері у передбачений законом строк, але свідоцтво про право на спадщину не отримав. 04 березня 2016 року постановою державного нотаріуса Новоазовської державної нотаріальної контори [PERSON], яка на даний час розташована в місті Маріуполі, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої 06 липня 2009 року [PERSON] у звязку з тим, що спадкова справа № 387/2009р, заведена після смерті [PERSON], зберігається в архіві Новоазовської державної нотаріальної контори за адресою: Донецька область, місто Новоазовськ, вулиця Комунарів, 40а. Доступу до неї немає, оскільки архів розташований на тимчасово окупованій території, отже зясувати коло спадкоємців неможливо. Таким чином, з даної постанови вбачається, що спадкова справа після померлої [PERSON] відкрита у 2009 році, номер якої 387/2009р., у звязку із чим, суд приходить до висновку, що позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у звязку з тим, що місто Новоазовськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р., витребувати вказану спадкову справу на даний час неможливо. Будь-яких доказів, які б спростовували дані твердження, суду не надано. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наявні докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, або в будь-який інший спосіб оформити свої спадкові права, суд, з метою забезпечення в повній мірі захисту прав, свобод та інтересів позивача, дійшов переконливого висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved