Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

1.10.2019\~року [PERSON] \~звернувся до\~Первомайського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області з\~позовом до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"Агрофірма\~Корнацьких",\~згідно з\~якого просить\~суд:\~визнати незаконним\~та скасувати\~наказ №\~435-к\~від 02.09.2019\~року про\~звільнення [PERSON] \~ з\~роботи у\~зв`язку із\~втратою довір`я; поновити [PERSON] на посаді керівника цеху тваринництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» з 02 вересня 2019 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь [PERSON] середній заробіток з 02.09.2019 р. по день винесення рішення судом. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 квітня 2005 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» керівником цеху тваринництва. 19 серпня 2019 року позивачем була подана заява про звільнення за власним бажанням з 02 вересня 2019 року, яка зареєстрована відповідачем 19.08.2019 року за № 04. 02 вересня 2019 року відповідно до наказу № 435-к від 02.09.2019 р. [PERSON] було звільнено з посади у зв`язку з втратою довіри на підставі п.2 ч. 1 ст.41 КЗпП України. Підставою для звільнення за вказаною статтею в наказі вказано звіт аудиторської перевірки «Про аудит свинарства» проведеного ТОВ «Центр підвищення ефективності в тваринництві» на замовлення засновників відповідача, пояснення позивача та дії позивача. Не погоджуючись з підставою свого звільнення за п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, позивач звернувся з заявою до відповідача з вимогою зміни статті звільнення, яка зареєстрована відповідачем за № 09 від 02.09.2019 р., проте відповідач в свою чергу ніяк не відреагував на такі звернення позивача. Дії відповідача по звільненню за п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а не за ст. 38 КЗпП - за власним бажанням, згідно поданої заяви, позивач вважає незаконними та такими, що порушують його права. Позивач більше 14 років належним чином виконував свої обов`язки і своїми діями сприяв досягненню мети товариства та жодного разу не був притягнений відповідачем до дисциплінарної відповідальності. В наказі про звільнення, в порушення вимог закону, не вказано коли та які саме конкретно винні дії, які б давали підстави для втрати довіри до позивача з боку адміністрації, він скоїв та в чому вони полягали, тоді як відповідно норм трудового законодавства, наказ має містити факти, які слугували підставою для звільнення працівника. Так, позивач зазначає, що посада керівника цеху тваринництва не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, і ним не підписана угода про матеріальну відповідальність, жодного акту який свідчив би про факт вчинення розкрадання чи будь-яких інших правопорушень вчинених безпосередньо позивачем складено не було. Отже, оскаржуваний наказ не обґрунтований жодними фактами винних дій позивача, відсутні докази, що позивач безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, а отже, позивач не є тим суб`єктом, якого можна звільнити з роботи на вказаній підставі. Крім того, позивачем була подана скарга на незаконні дії відповідача в управління Держпраці у Миколаївській області, так як неправильне формулювання причин звільнення перешкоджає позивачу працевлаштуватися. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 221, 232, 235 КЗпП України, позивач просив позов задовольнити. 01.11.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким він, просив в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що хоча договір з позивачем про повну матеріальну відповідальність відсутній, проте позивач за весь період своє роботи безпосередньо отримував товарно-матеріальні цінності від постачальників та використовував їх в процесі виробництва. Посилаючись на звіт аудиторської перевірки «Про аудит свинарства» проведеного ТОВ «Центр підвищення ефективності в тваринництві» від 18.07.2019 року, згідно якого виявлено недоліки, які призводять до недоотримання прибутку в галузі свинарства «Товариства», відповідач вважає, що звільнення позивача відбулося у повній відповідності із вимогами п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, додатково посилаючись на те, що позовні вимоги підтверджені актом інспекційного відвідування відповідача Управлінням Держпраці в Миколаївській області від 04.10.2019 року. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із копії заяви [PERSON] від 19.08.2019 року адресованої ТВО директора ТОВ «Агрофірма Корнацьких» Бурмис Н.А. видно, що [PERSON] просив звільнити його з роботи 02.09.2019 року за власним бажанням. На заяві є відмітка про її отримання 19.08.2019 р. (а.с.8). Із копії наказу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» від 02.09.2019 року «Про звільнення» видно, що ТВО директора Бурмис Н.А. наказав звільнити [PERSON] з займаної посади керівника цеху тваринництва ТОВ «Агрофірма Корнацьких», у зв`язку з вчиненням ним дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника, п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України з 02.09.2019 року (а.с.9). Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Як роз`яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом із листа Управління Держпраці у Миколаївській області від 12.11.2019 року адресованого адвокату І.Окольчишиній (а.с.93-94) видно, що в ході інспекційного відвідування ТОВ "Агрофірма Корнацьких" було встановлено, що в порушення вимог ст. 29 КЗпП України не визначено права та обов`язки [PERSON] , як працівника, посадову інструкцію не розроблено. Договір про матеріальну відповідальність з ним не укладався. На підставі викладеного за відсутності посадової інструкції та договору про матеріальну відповідальність не можна вести мову про існування умов для звільнення працівника на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача підлягають задоволенню, так як суд вважає, що доказів дій позивача, які надавали підстави для втрати довір`я, відповідачем не надані. Відповідно підлягають задоволенню і вимоги позивача про поновлення його на роботі та стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку з дня звільнення по день винесення судом рішення в силу вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України, що становить 96605,92 грн., згідно розрахунку наданого позивачем, так як на вимоги суду про надання відповідних даних відповідач такого не зробив. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved