Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

28 квітня 2021 року позивач звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно його дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати (а.с.6). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] , є матір`ю, а [PERSON] є батьком дитини [PERSON] [INFO] . Сторони проживають окремо. Шлюб між ними було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районногр суду м. Дніпропетровська від 08.12.2016 року, справа № 199/8312/16-ц (2/199/3270/16). Також було встановлено розмір аліментів в сумі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень для сплати [PERSON] щомісячно на утримання сина [PERSON] , починаючи з 16 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. У січні 2021 року відповідач ввів позивача в оману сказавши, що готовий сплатити готівкою одразу всю суму заборгованості, яка виникла за весь період з дня призначення судом сплати аліментів за умови, якщо позивач звернеться з заявою до виконавчої служби про закриття виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою заборгованості по сплаті аліментів. Необхідність таких дій відповідач обумовлював тим, що поки будуть арештовані його банківські рахунки, які йому потрібні для здійснення ведення підприємницької діяльності, яка йому дозволить отримати дохід, який дозволяє йому сплатити аліменти. Позивач 08.02.2021 року звернулася з заявою до державного виконавця про відсутність заборгованості [PERSON] , по сплаті аліментів, однак відповідач після цього не виконав свою обіцянку і не сплатив суму заборгованості по аліментах. [PERSON] з 2016 року не було сплачено жодної суми на утримання дитини, і ніяких додаткових витрат він також не здійснював, чим обмежує у життєвих потребах свого сина. Дитина [PERSON] зі свого народження проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Всі витрати які потребує дитина для зростання, сплачує позивач. [PERSON] не здійснював жодних фінансових витрат для дитини, такі як: купування одягу, медичних препаратів, оплата та супровід на різноманітні гуртки, які потрібні для розвитку дитини. Відповідач не приймає ніякої участі у вихованні спільного сина. За 5 років дитина не отримала батьківської любові та піклування, якраз тоді коли ця участь дуже важлива для морального і фізичного розвитку дитини. Відповідач який лише юридично є батьком дитини [PERSON] , [INFO] свідомо не бажає брати участь у її вихованні, виявляти турботу щодо неї, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною йому ніхто не чинить. Всі ці факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Піклуванням дитини займається його мама [PERSON] - позивач (а.с.2-6). Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що останній раз бачив сина років 5 назад, аліменти сплачував. Представник третьої особи адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, письмових пояснень по справі не надав, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлдення судової повістки. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року цивільну справу передано на розгляд до Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.21). 05 липня 2021 року позовна заява надійшла до Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.25). 06 липня 2021 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого розгляду (а.с.28). 31 серпня 2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Під час розгляду справи судом заслухано позивача, відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] народився [PERSON] , батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження, серії [NUMBER] видане 20 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.13). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Шлюб, зареєстрований Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 лютого 2015 року, актовий запис №51, між [PERSON] та [PERSON] , які мають неповнолітню дитину, розірвати. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] уродженця міста Дніпропетровська, на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот ) гривень щомісячно, які підлягають індексації відповідно до вимог закону, починаючи стягнення з 16 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено(а.с.15). 08.02.2021 року [PERSON] подала до Самарського ВДВС м. Дніпра заяву, в якій повідомила, що [PERSON] сплачував аліменти на її особистий рахунок щомісячно, станом на 08.02.2021 матеріальних та фінансових претензій не має та просить закрити виконавче провадження ВП 53433362 (а.с.7). Як вбачається з довідки про доходи №391 від 12.03.21, виданої ТОВ «Вента. ЛТД», [PERSON] працює диспетчером, зазначено суми нарахованої заробітної плати та податків (а.с.9). З довідки № 08/03-05 від 29.03.2021, виданої [PERSON] Комунальним закладом освіт «Дошкільний навчальний заклад (центр розвитку дитини) №259» Дніпровської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує КЗО «ДНЗ (црд) №259» ДМР і по теперішній час (а.с.12). Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] за №15/01-09 від 29.03.2021, дитина проживає разом зі своєю матір`ю. З червня 2020 року відвідує групу №11 КЗО «ДНЗ (црд) № 259». Хлопчик завжди охайний, доглянутий. Батько, [PERSON] , за період, коли Давид відвідував групу №11 до дитячого закладу не з`являвся, не телефонував і не цікавився сином (а.с.11). Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою : [ADDRESS] , проведеного спеціалістами Управління - служби у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради. За вказаною адресою проживають [PERSON] зі своїм сином [PERSON] . Мати створила належні умови для розвитку та навчання дитини. В квартирі чисто, тепло та затишно. Стосунки між мамою та дитиною люблячі, дружні . Дитина грайлива, енергійна, вдягнена за віком (одяг чистий та новий)(а.с.10). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.89 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Верховний Суд України в зазначеній вище постанові, надаючи оцінку ухиленню батьків від виконання своїх обов`язків, відзначив також, що воно відбувається, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, спкування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не задають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють освоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного гозвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і чоральної та матеріальної забезпеченості. З огляду на викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення її батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки судом не встановлено, тим більше, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved