Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

26 листопада 2013 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 21 160,39 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 1619,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов'язання не виконав. Відповідач не визнає позовних вимог, подав заяву (а.с.84), згідно якої просить суд відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки кредитна картка була дійсна до 26.11.2008 року. Інших карток від ПАТ КБ ПриватБанк» він не отримував, а тому даний позов не підлягає до задоволення. 28.11.2013 ухвалою суду відкрито провадження у даній цивільній справі. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.04.2014 позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] задоволено повністю. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2017 заочне рішення суду від 03.04.2014 скасовано, призначено до судового розгляду. Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду 01.10.2018 у зв'язку із звільненням з посади судді [PERSON]. було проведено повторний авторозподіл цієї цивільної справи, розпорядженням № 84 від 01.10.2018 передано справу на розгляд судді Польська М.В. 09 жовтня 2018 року ухвалою суду прийнято справу до провадження та призначено за правилами спрощеного провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання, в якому зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в позові. Згідно до ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача та заперечення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 26 листопада 2007 року відповідач підписав заяву позичальника № IFXRFW04680451 (а.с. 11), таким чином уклав кредитний договір б/н та отримав споживчий строковий кредит в сумі 1619,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк кредиту встановлено з 26.11.2007 по 26.11.2008 включно. Відповідачу надано кредитну картку № [NUMBER]. Доказів про надання іншої кредитної картки, після спливу терміну вищевказаної картки, суду позивачем не надано. Виходячи із змісту вищевказаної заяви позичальника, відповідач надав право банку в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Також пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку здійснювати зміни Тарифів та інших умов обслуговування рахунків Договору, за умови інформування позичальника не менше ніж за 7 днів до введення змін, шляхом надання виписки по картковому рахунку згідно п. 4.9 Договору. Банк скористався своїм правом на зміну тарифів, збільшивши ліміт відповідачу до суми 5500,00 грн. Пункт 5.5 «Умов та Правил користування платіжною карткою» вказує, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як підтверджується матеріалами справи, банк в повному обсязі виконав зобов'язання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов'язувався повернути суму кредиту, відсотків та винагороди, відповідно до заяви та умов надання банківських послуг, однак неналежно виконував взяті на себе зобовязання і станом на 31.10.2013 року має заборгованість в сумі 4845,30 грн за кредитом і 14831,26 грн. по відсотках за користування ним (а.с. 5-10). Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки на підставі 611 ЦК України. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Виходячи з розрахунку заборгованості за договором, суд може зробити висновок, що відповідач неналежно виконував взяті на себе за Заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою зобов'язання, чим допустив порушення свого зобов'язання. Вищевказані обставини підтверджується наявним в матеріалах справи копією заяви позичальника № IFXRFW04680451 та розрахунком заборгованості за договором. Ці обставини не оспорюються відповідачем, а тому звільняються від доказування згідно до ст. 82 ЦПК України. У процесі розгляду даної справи представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Розглядаючи таку заяву суд виходив із наступного. Відповідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, тобто до 26.11.2008 року. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Крім того, згідно п.3.1.3 Правил користування платіжною карткою встановлюється порядок пролонгації дії картки: "Після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії)." Однак, суду не надано доказів надання нової картки відповідачу, тому суд приходить висновку, що перевипуску картки для відповідача позивачем не здійснювалося. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що заборгованість за даним кредитним договором виникла з 11.05.2008, відповідач здійснював періодично погашення боргу, останній платіж здійснено після закінчення строку дії картки 23.06.2009 в сумі 877,00 грн. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Стаття 264 ЦК України зазначає, що визнання боржником свого боргу перериває позовну давність. Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку, що здійсненням оплати 23.06.2009 року відповідач перервав перебіг позовної давності. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що позивач мав право звернутись до суду з даним позовом в період з 24.06.2009 року до 24.06.2012. Однак він звернувся з пропущенням строку, а саме 26.11.2013. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 23 червня 2009, що підтверджується розрахунком заборгованості, а з позовом до суду банк звернувся 26 листопада 2013 року, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог частини 4 ст.267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed