Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

28 травня 2014 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, з проханням в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 11400844000 від 03.10.2008 року у розмірі 139 740, 04 США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014 р. складає 1 730 758,80 грн., перед ПАТ «Дельта Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 37,20 кв.м, житловою площею 18,20 кв.м, що знаходиться в будинку [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно; виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідача [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають за вказакною адресою, дані про яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи; зобов'язати відповідача передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року «про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» та стягнути з відповідача судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що 03.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11400844000, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 78 890,00 доларів США на строк до 03.10.2023 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 03.10.2008 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № 94845, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме : однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 37,20 кв.м, житловою площею 18,20 кв.м, що знаходиться в будинку [ADDRESS]. Відповідач не виконала основне зобов'язання, а тому позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. До суду направила представника, яка в судовому засіданні проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11400844000, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 78 890,00 доларів США на строк до 03.10.2023 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом, за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 15,00% річних (а.с. 7-8 ). 08 листопада 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитним договором, у тому числі за вищевказаним кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (а.с. 32-33) та актом прийому-передачі документації (а.с.31). Проте, судом встановлено, що позивачем надано неповний договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, а лише його виписку, у зв'язку з чим ознайомитись в повному обсязі з даним договором неможливо. Крім того, суду не надано доказів нотаріального посвідчення вищезазначеного договору. З акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року вбачається, що в інформації по боржнику [PERSON] містяться різні номери кредитного договору та номери застави/іпотеки та є відмітка проте, що відсутня допугода до іпотечного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи наведене, суду не надано належних доказів переходу до нового кредитора права вимоги за договором іпотеки № 94845 від 03.10.2008 р. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів. За правилом ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання боржник повинен сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню). Згідно з довідки про стан заборгованості станом на 16.04.2014 року у відповідача виникла заборгованість, загальна сума якої становить 139 740,04 доларів США, що еквівалентно становить - 1 730 758,80 грн. (а.с. 14). Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 03.10.2008 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки за № 94845, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме : однокімнатну квартиру [NUMBER], що знаходиться в будинку [ADDRESS], загальною площею 37,20 кв.м, житловою площею 18,20 кв.м, (а.с. 15-18). Обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстровано банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек (а.с.19-20). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Судом встановлено, що предметом іпотеки є однокімнатна квартира під [NUMBER], що знаходиться в будинку [ADDRESS], загальною площею 37,20 кв.м, житловою площею 18,20 кв.м,. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що після укладення цього договору відповідач отримала свідоцтво на право власності на нерухоме майно. З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру за [PERSON] не зареєстровано (а.с.80). Ці обставини свідчать про те, що відповідач не набув право власності на предмет іпотеки, а у ПАТ «Дельта Банк» не виникло право іпотеки цього об'єкту нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для звернення стягнення на квартиру відсутні. Крім того, звернення стягнення на цей об'єкт нерухомого майна без волевиявлення його власника, який не є іпотекодавцем, суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Ця обставина є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Встановлено, що у задоволенні вимоги позивача про звернення стягнення на квартиру відмовлено. З огляду на цю обставину суд вважає, що підстави набуття права власності на предмет іпотеки ПАТ «Дельта Банк», відсутні. Статтею 109 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Згідно п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичаль-ника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З довідки виданої 07.10.2014 року Комунальним підприємством «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1» за № 1147 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] не була та не зареєстрована. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що у [PERSON] наявне інше нерухоме житлове майно. З огляду на цю обставину суд вважає, що підстави виселення та зняття з реєстрації місця проживання та перебування відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають квартирі [ADDRESS], відсутні. Крім того, в цій частині позовні вимоги банку є неконкретизованими, оскільки не вказано, кого саме, крім відповідача, слід виселити з вищевказаної квартири. Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Судом встановлено, що у задоволенні вимог позивача про звернення стягнення на квартиру та набуття права власності на предмет іпотеки відмовлено. З огляду на цю обставину суд вважає, що підстави щодо зобов'язання відповідача [PERSON] передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючих документів на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи, відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення за № 39654370 від 05 травня 2014 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову ПАТ «Дельта Банк» сплатив судовий збір в розмірі 3654 гривень. Однак у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а тому суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed