Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права власності, в якій просить захистити його право власності та усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою площею 0,0774 га, кадастровий номер: 6310138500:14:014:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати [PERSON] та осіб які разом з нею проживають не чинити перешкод [PERSON] в користуванні земельною ділянкою площею 0,0774 га, кадастровий номер: 6310138500:14:014:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за Договором купівлі-продажу від 23 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1587, [PERSON] придбав земельну ділянку, площею 0,0774 га, кадастровий номер: 6310138500:14:014:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудову для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Державна реєстрація мого права власності на зазначену земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36682500 від 23.04.2015 р. Позивач зазначив, що на початку червня 2015 року при відвідуванні вищезазначеної земельної ділянки ним було виявлено, що вона повністю використовується невідомими особами, як город. Він звернувся до сусідів, які проживають за адресою: [ADDRESS] ). До нього вийшов [PERSON] , [INFO] , тел. [NUMBER] , який повідомив, що це він та його родина використовують належну [PERSON] земельну ділянку як город. На прохання [PERSON] звільнити належну йому земельну ділянку громадянин [PERSON] повідомив, що він цього робити не буде, а також повідомив що він буде створювати перешкоди для цього в тому числі шляхом використання стосовно позивача фізичної сили. З цього приводу 26 червня 2015 [PERSON] звернувся до правоохоронних органів, а саме до Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області із заявою про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 197-1 Кримінального Кодексу України а саме самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0774 га, кадастровий номер: 6310138500:14:014:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] п`ять) та розпочати досудове розслідування. На час звернення з позовом до суду за заявою розпочате досудове розслідування. В зазначеному кримінальному проваджені був допитаний [PERSON] , який не заперечував факт зайняття земельної ділянки позивача. Окрім цього, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 60911116 від 08.06.2016 р. стало відомо, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . [PERSON] проживає в вищезазначеному належному їй будинку та неодноразово заперечувала проти вільного використання позивачем належної йому земельної ділянки, яка знаходиться поруч з її будинком. Позивач просить суд захистити його право власності на вищезазначену земельну ділянку та зобов`язати [PERSON] та осіб, які разом з нею проживають не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від від 09 березня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 03 квітня 2017р. через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Харківський районний відділ земельних ресурсів Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області, Кулиничівська селищна рада, [PERSON] , про визнання незаконним державного акту, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу, визнання особи землекористувачем земельної ділянки. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та його представник - адвокат Ломакін Е.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просили позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, пояснила, що вона вважає, що право на користування земельною ділянкою належною на теперішній час [PERSON] ,, належить їй, та вона чинила та буде чинити перешкоди у користуванні нею позивачем. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та третіми особами за зустрічним позовом надані заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 23 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованому в реєстрі за № 1587, [PERSON] придбав земельну ділянку, площею 0,0774 га, кадастровий номер: 6310138500:14:014:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудову для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Державна реєстрація мого права власності на зазначену земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36682500 від 23.04.2015 р. В судовому засіданні 18 вересня 2019 року відповідач [PERSON] повідомила, що вона дійсно здійснює перешкоди у користуванні позивачем [PERSON] належною йому земельною ділянкою, оскільки вважає, що придбана ним земельна ділянка належить на праві власності їй та її родині, у зв`язку із чим нею було пред`явлено зустрічний позов. Відповідно до ч. 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] здійснює перешкоди у користуванні позивачем [PERSON] належною йому земельною ділянкою, про захист права власності на яку пред`явлений первісний позов. Зустрічна позовна заява була уточнена 06 листопада 2017 року. Із врахуванням уточнення зустрічної позовної заяви [PERSON] просить суд визнати незаконним державний Акт серій ЯА № 634247, виданий Харківським районним відділом земельних ресурсів 15.01.08 року на земельну ділянку, площею 0,0774 га, кадастровий номер: 6310138500:14:014:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), виданий на ім`я [PERSON] та скасувати його. Визнати недійсним та скасувати договір купівлі продажу земельної ділянки [ADDRESS] , укладений 23.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнати [PERSON] землекористувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером: 6310138500:14:014:0001 та надати дозвіл щодо розробки проектної документації для відведення земельної ділянки у приватну власність, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у відповідності з чинним законодавством. Вивчивши зміст зустрічної позовної заяви, судом встановлено, що [PERSON] вважає себе законним користувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером: 6310138500: 14:014: 0001, та у зв`язку із цим пред`явила зустрічний позов. Разом із цим до зустрічного позову не додано жодного доказу на підтвердження того, що у [PERSON] будь-коли було наявне право користування чи право власності на спірну земельну ділянку. Зазначене також підтверджується змістом позовних вимог, оскільки [PERSON] просить суд визнати її землекористувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером: 6310138500:14:014:0001. Зазначенні в зустрічному позові відомості про те, що [PERSON] право на користування спірною земельною ділянкою перейшло у спадщину після [PERSON] та [PERSON] , також не доведені будь-якими доказами, Свідоцтва про право на спадщину або інші документи, що свідчили б про прийняття у спадщину спірної земельної ділянки чи права на користування нею [PERSON] суду не надані. Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до Правового висновку викладеному в Постанові Верховного суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16 право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Зазначений висновок тим баче є вірним і щодо земельних ділянок, на які право користування не було оформлено відповідним державним актом на право користування земельною ділянкою. Отже доводи [PERSON] про прийняття нею спадщину спірної земельної ділянки чи права на користування нею не доведені допустимими та належними доказами. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Отже, виходячи з заявлених в зустрічному позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі у зв`язку із його недоведеністю. Що стосується первісного позову, суд, зазначає, що згідно ст. 316 ч. 1 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України позивач має право вимагати захисту свого порушеного права, шляхом припинення дії, яка його порушує, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи, що в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала, що вона здійснює перешкоди у користуванні позивачем [PERSON] належною йому земельною ділянкою, про захист права власності на яку пред`явлений первісний позов, суд вважає що первісний позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved