Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], предмет якого складає вимога про визнати [PERSON] таким, що втратив право користуватися житловим будинком №28 по вулиці Гагаріна в селі Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області та зняття його з реєстрації. Клопоталася про відшкодування понесених нею судових витрат. Як на підставу задоволення заявлених вимог посилається на ст.ст. 316-317, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 88, 118-120 ЦПК України та ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". На обґрунтування заявлених вимог вказала у позовній заяві, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №28 по вул. Гагаріна в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області. За вказаною адресою також зареєстрований відповідач в справі [PERSON]. Згідно рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року шлюб між ними розірвано. Вказала, що між нею та відповідачем не укладались жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням у вищевказаному будинку, витрати на утримання житлового будинку відповідач не несе і не є членом її родини. Добровільно знятись з реєстрації з місця проживання з належного їй будинку відповідач відмовляються. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив про визнання позову, про що надав письмову заяв. Представник третьої особи - Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ст. 174 ч.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №28 по вул. Гагаріна в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області, що підтверджується правовстановлюючими документами на будинок (а.с. 6-7). В даному житловому будинку зареєстрований відповідач в даній справі [PERSON], що підтверджується довідкою Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №168 від 10.02.2016 року (а.с. 8). Відповідач не є членом сімї [PERSON] та фактично не проживає за вищевказаною адресою. Між ними не укладалися жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням, витрати на утримання житлового будинку відповідач не несе. Таким чином, власником будинку (позивачем) обґрунтовано заявлено вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням у вказаному будинку, а тому позовні вимоги в цій частині заявлених вимог підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо заявленої вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, ч. 2 ст.16 ЦК України чітко визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом і такий спосіб захисту як зняття з реєстрації не передбачений приписами вказаної статті. Вирішення питань щодо реєстрації чи зняття з реєстрації здійснюється відповідними органами реєстрації, а тому це питання не підлягає розгляду в порядку цивільногго судочинства. Справу в цій частині слід закрити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем в розмірі сплаченого судового збору, повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial