Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач), треті особи: Печерська районна у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , в якому просить: - визнати недійсним шлюб, укладений 29 квітня 2014 року між громадянами [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис за № 578 та скасувати актовий запис про його реєстрацію; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого на ім`я [PERSON] , посвідчене державним нотаріусом Шостої Київської нотаріальної контори, за яким спадщина після смерті [PERSON] , 1941 р.н., на яку видано свідоцтво складається з 1/4 частки від земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 80000000000:82:277:0012 та 1/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна - 1/4 частки від земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 80000000000:82:277:0012, номер запису про право власності: 31516058 та 1/4 частки житлового будинку, розташованого за адресу: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 31514425, державний реєстратор Мотицька Світлана Аполінаріївна, Шоста Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ. Обґрунтовуючи позов, Позивач посилається на те, що 29 квітня 2014 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 578. [INFO] дідусь Позивача- [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на майно померлого у вигляді: -1/ 2 частки від земельної ділянки, площею 0, 1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 80000000000:82:277:0012, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ № 018201, виданого Київською міською Радою о8 серпня 2007 року, на підставі рішень Київської міської ради від 27.11.2003 року за № 221/1095 та від 25.01.2007 року за № 23-1/684, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02-7-01250; - 1/ 2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору дарування, посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 28.11.2000 року за № 4-8731, зареєстрованого в комунальному підприємстві Київському міському бюро технічної інвентаризації 15 грудня 2000 року за № 4859. Після відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини як спадкоємці першої черги за правом представлення, оскільки на час відкриття спадщини батько Позивача - [PERSON] помер [INFO] . 13 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку житлового будинку та 1/8 частку земельної ділянки. Однак, в процесі отримання спадщини [PERSON] та [PERSON] дізналися про існування ще одного спадкоємця першої черги спадкування - [PERSON] , як дружини дідуся. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на час укладення шлюбу (в період 2012-2014 роки) її дідусь - [PERSON] тяжко хворів та постійно перебував на лікуванні. У вказаний період останній пережив інсульт, а тому, стан його здоров`я та вік на час реєстрації 73 роки, не давали йому змоги усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, останній мав фізичні вади, що унеможливлювали особисто писати чи без сторонньої допомоги пересуватися та тривалий час перебував у Київській міській клінічній лікарні № 12, також деякий період знаходився на лікуванні в Київській міській лікарні № 18. Поряд з цим, позивач зазначила, що жодного разу [PERSON] не повідомляв Позивачу та Третій особі - [PERSON] про наявність намірів створення сім`ї, реєстрування шлюбу та набуття прав та обов`язків подружжя, однак, єдиним наміром Відповідача було лише неправомірне заволодіння майном Спадкодавця після його смерті, яка настала менше ніж через півтора роки. Більш того, Позивач впевнена, що заява про укладення шлюбу від імені дідуся була написана іншою особою, а не самим дідусем, враховуючи його стан здоров`я та вік на час реєстрації шлюбу-73роки. За викладених обставин, позивач просить суд визнати шлюб недійсним на підставі ст. 40 СК України за відсутності вільної згоди її дідуся на його укладення, у зв`язку з чим нею подано даний позов. Так, згідно з положеннями процесуального закону, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку без виклику осіб. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, головуючим суддею визначено Підпалого В.В. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків. 12.08.2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків. Ухвалою від 17.06.2020 року відкрито провадження у зазначеній справі в порядку спрощеного провадження без виклику осіб. Разом з цим, роз`яснено право учасникам на подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11.01.2020 року позовні вимоги: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого на ім`я [PERSON] , посвідчене державним нотаріусом Шостої Київської нотаріальної контори, за яким спадщина після смерті [PERSON] , 1941 р.н., на яку видано свідоцтво складається з 1/4 частки від земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 80000000000:82:277:0012 та 1/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна - 1/4 частки від земельної ділянки, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 80000000000:82:277:0012, номер запису про право власності: 31516058 та 1/4 частки житлового будинку, розташованого за адресу: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 31514425, державний реєстратор Мотицька Світлана Аполінаріївна, Шоста Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, виділено в самостійне провадження. На виконання вимог процесуального закону судом вжито заходи щодо повідомлення учасників справи про відкриття провадження по справі, відповідачу та третім особам направлено копію ухвали суду про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками. Відповідач [PERSON] відзив на позову заяву до суду не подала. Треті особи: Печерська районна у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та [PERSON] пояснення щодо позову до суду не подала. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, ч. 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, проданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Згідно з п. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (ч.2 ст.24 СК України). Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Статтею 32 СК України визначено, що шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. За наявності поважних причин керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку. У разі вагітності нареченої, народження нею дитини, а також якщо є безпосередня загроза для життя нареченої або нареченого, шлюб реєструється у день подання відповідної заяви або у будь-який інший день за бажанням наречених протягом одного місяця. Частиною 1 ст. 33 СК України визначено, що шлюб реєструється у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану. За заявою наречених реєстрація шлюбу може відбутися за місцем їхнього проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважних причин прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану ( ч. 2 ст. 33 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 34 СК України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою. Відповідно до ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Відповідно до ст. 41 СК України, шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 42 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Тобто, навіть якщо спадкоємці не входять до кола родичів, яким надано право звернення до суду для визнання шлюбу недійсним, вони мають право звернутися як особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією шлюбу, оскільки через укладення такого шлюбу вони не отримають належну їм частку спадщини. Відповідно до п. 13 постанови №11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, у разі його фіктивності (ст. 40 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 43 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним. Згідно з п. 3 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року відділи державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно з п. 6 Розділу І зазначених Правил про факт державної реєстрації акту цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видаються відповідні свідоцтва про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть на бланках, виготовлених за зразками та їх описами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 № 1025 "Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану". Відповідно до п. 14 Глави 2 Розділу ІІІ Правил державна реєстрація шлюбу проводиться у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану. За заявою наречених державна реєстрація шлюбу може проводитися за місцем їх проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважної причини прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У цих випадках наявність поважної причини необхідно підтвердити документально. Про державну реєстрацію шлюбу в лікарні, удома або в іншому відповідному місці, а також про документ, що підтверджує наявність поважної причини, зазначається в графі "Для відміток" актового запису про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається, Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визнати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.04.2014 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис за № 578, недійсним та скасувати актовий запис про його реєстрацію, як шлюб, зареєстрований без вільної згоди чоловіка - [PERSON] , так як в момент його реєстрації, останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та в дійсності сприймати всі обставини, що відбуваються навколо через тяжку хворобу, зазначивши як на підстави позову, що відповідач [PERSON] , за відсутності вільної згоди [PERSON] , який на момент укладання шлюбу мав тяжку хворобу в період з 2013-2014 роках та постійно перебував у лікарні, та не міг в повній мірі керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, змусила останнього укласти з нею ( [PERSON] ) шлюб, чим порушила його право на добровільність шлюбу, передбачене ст.24 Сімейного кодексу України. Дослідивши та вивчивши матеріали провадження та додані до нього докази, суд прийшов до висновку , що будь-яких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] примусово змусили до укладання шлюбу, чи того, що особа, не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, позивачем суду надано не було. Так, в матеріалах справи наявний лист Міністерства юстиції України від 09.04.2020 року № 16637/8737-33-20/19.4.2, в якому повідомляється про наявність актового запису № 578 про шлюб [PERSON] , [INFO] , складений 29.04.2014 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Крім того, Позивач стверджує, що заява про укладення шлюбу від імені її дідуся була написана іншою особою, а не самим дідусем, враховуючи його вік та стан здоров`я. Однак, такі доводи Позивача, суд вважає безпідставними та недоведеними, оскільки для визнання у випадках шлюбу недійсним на тій підставі, що шлюб було зареєстровано без вільної взаємної згоди жінки чи чоловіка (згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства), необхідно подати відповідні докази, як то документальне підтвердження постійно роздільного проживання, пояснення свідків, довідки медично-лікувальних установ про стан психічного здоров`я одного з подружжя, висновки експертів тощо. Крім того, факт того, щоб текст заяви був написаний за позивача іншою особою не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним, адже діючим законодавством не передбачено вимоги про написання заяви про укладення особисто тією особою , яка подає заяву про укладення шлюбу. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (ч. 2 ст. 116 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст. 76 ЦПК України, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. З огляду викладене, беручи до уваги всі факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову недійсності шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29.04.2014 року, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed