Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить припинити порушення правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Власником суміжного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] . Відповідач у безпосередній близькості до належного позивачу будинку вирощує свиней та домашню птицю. Неприємні запахи від утримання тварин, велика кількість мух, пацюків створюють незручності та загрожують здоров`ю позивача та членам його родини. На звернення дружини позивача до Кодимської міської ради було створено комісію, яка при проведенні перевірки встановила факт порушення утримання свиней відповідачем, в результаті чого було складено акт про порушення, на підставі якого було вручено відповідачу припис щодо усунення порушення правил добросусідства. Однак, добровільно виконувати припис відповідач [PERSON] відмовляється , а тому позивач просить зобов`язати відповідача припинити здійснювати порушення правил добросусідства, шляхом заборони відповідачу [PERSON] утримувати свиней у господарській будівлі, розташованій за адресою [ADDRESS] та стягнути з відповідача моральну та матеріальну шкоду у розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення, вказуючи, що відповідачем не порушуються вимоги діючого законодавства щодо розташування та утримання свійських тварин. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [NUMBER], розтшованого по [ADDRESS] . Суміжними сусідами за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Між сторонами склалася конфліктна ситуація щодо утримання відповідачем свиней та домашньої птиці у безпосередній близькості від житлового будинку позивача. Норми розміщення господарських будівель біля житлового будинку визначаються в Державних будівельних нормах "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44. Відповідно до п.3.24 вищезазначених норм, у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотриманні санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі та гаражі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього, або у вигляді окремої будівлі. Господарські будівлі для утримання худоби, інших тварин і птиці допускаються в селищах міського типу, а також у міських районах садибного житлового будівництва, де згідно з нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування та державного нагляду дозволено їх утримання. Розташування цих будівель на присадибних ділянках слід виконувати відповідно до місцевих правил забудови для сільських населених пунктів. Правила благоустрою території міста Кодима, забезпечення чистоти і порядку, тиші в громадських місцях, торгівлі на ринках, затвердженні рішенням сесії Кодимської міської ради від 26.01.2018 року №773-VII. Згідно вищезазначених Правил в одній приватній садибі дозволяється утримувати до 3 голів свиней та до 30 голів птиці. Зі змісту ст. 103 ЗК України випливає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ст.375 ЦК України власникові земельної ділянки надано право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до акту комісійного обстеження земельної ділянки та розташованих на ній підсобних приміщень, за адресою: [ADDRESS] , проведеного 08.04.2019 року, згідно ухвали Кодимського районного суду Одеської області, комісією у складі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Гуцол О. В. , юриста консультанта по міській раді Мелешко О.А. , землевпорядника виконкому міської ради Солоненко Д . Л ., помічника санітарного лікаря Петрунько М.К. та техніка по благоустрою КП «Кодимкомунсервіс» Вавринчука В.Ф. порушень по утриманню домашніх тварин та розташуванню господарських будівель за вказаною адресою не встановлено, розташування господарських будівель відповідає вимогам Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, за вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт порушення відповідачем будівельних норм і правил спорудження господарських будівель та утримання домашніх тварин, а також не наведено будь-яких інших обставин в обґрунтування своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed