Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON]. У позовній заяві зазначається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] В грудні 2014 році він дізнався, що його рідна сестра [PERSON] після смерті матері успадкувала 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], виданого Рівненською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділу Львівської залізниці 16.09.1994 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером [NUMBER]. За адресою [ADDRESS] [PERSON] проживав з 1957 року по 1983 рік. За час його проживання за вказаною адресою на протязі 26-ти років він приймав участь в поліпшенні житлових умов. У зв'язку з переведенням позивача на службу в іншу місцевість, він змушений був знятися з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] та переїхати в інше місто. В результаті зняття з реєстраційного обліку з вказаної квартири, він не брав участі в приватизації вказаного житла та йому було невідомо про належність спадкового майна його померлій мамі. Після смерті матері він пропустив строк для прийняття спадщини, так як на момент її відкриття перебував за межами Рівного та доглядав за хворим сином - інвалідом з дитинства. З наведеного випливає, що встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин. В судовому засіданні представника позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених в запереченнях, просили суд відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснили, що дійсно позивач [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS], однак у 1983 році знявся із реєстрації, оскільки у зв'язку із службою був забезпечений іншим державним житлом. Рішення про приватизацію квартири було прийнято спільно всією сім'єю та ще в 1994 році брату було про це відомо. [INFO] померла [PERSON], брат був присутній на її похоронах, однак ніякого наміру звертатися до нотаріальної контори про прийняття спадщини не виявляв. При цьому він мав таку можливість, так як службу проходив в м. Рівне, де і постійно проживав та мав власне житло. 18 березня 2003 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/3 частину квартири, про що вона повідомила [PERSON] З того часу уже більше 12 років ніяких претензій у позивача до відповідача з приводу прийняття спадщини не було. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців з часу відкриття спадщини. Згідно за ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Квасиловець Г.О. від 18 червня 2003 року, реєстровий № 4-678, спадкоємицею майна [PERSON], померлої [INFO], є її дочка [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з: 1/3 (однієї третьої) частини квартири [ADDRESS], що належить померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], виданного Рівненською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці 16.09.1994 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційний номером [NUMBER]. Позивач у встановлений законом строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] зазначила, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є те, що на момент її відкриття йому не було відомо про наявність спадкового майна у його матері, також в той час він перебував за межами м. Рівне та доглядав за хворим сином - інвалідом з дитинства. Також йому не було відомо про приватизацію спадкового майна померлою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] був присутній на похоронах своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]. Йому було відомо, що квартира [ADDRESS] була приватизована померлою. Також свідок зазначив, що [PERSON] проходив службу в м. Рівне, де постійно проживав та мав власне житло. Він на протязі 12 років неодноразово бачив [PERSON] біля квартири [ADDRESS], коли він мив машину і спілкувася із своєю сестрою [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив покази свідка [PERSON] Даними показами свідків спростовуються пояснення позивача, що на момент відкриття спадщини останній не проживав в м. Рівне та йому не було відомо про приватизацію квартири [ADDRESS]. Що стосується пояснень позивача про догляд за хворим сином, то із копії посвідчення серії [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON] вбачається, що остання з 15 липня 2004 року по довічно отримує пенсію на сина [PERSON], [INFO], інваліда першої групи. З огляду на вказаний документ, суд приходить до висновку, що догляд за сином інвалідом здійснює саме [PERSON], а не позивач. Зі змісту п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" вбачається, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначає, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Зважаючи на наведене, суд вважає, що в даному випадку строк на прийняття спадщини позивачем був пропущений з власної волі і подані ним докази не свідчать про наявність об'єктивних і непереборних причин, які заважали йому звернутися до нотаріальної контори протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, а тому причини пропуску вказаного строку не є поважними. Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд у задоволенні позову відмовляє, оскільки переконується в тому, що позивач мав можливість звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлені законодавством строки після смерті [PERSON]

Outcome: dismissed