Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] , звертаючись до суду, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки - [PERSON] ( [INFO] ). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 20.06.2008 було укладено шлюб. [INFO] в них народилася донька [PERSON] . 22.11.2011 рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З моменту розірвання шлюбу та по теперішній час донька [PERSON] проживає разом з позивачкою, перебуває повністю на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не займається вихованням дитини, не дбає про її стан здоров`я та розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не виявляє бажання спілкуватись з донькою, хоча зі свого боку позивач не чинить жодних перешкод для спілкування з донькою. Зважаючи на те, що відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виховання дитини, байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, ігнорує інтересами дитини, не бажає цікавитись життям та здоров`ям дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дає підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. 23.09.2021 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2021 передано справу № 334/3681/21. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Витребувано від Органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, письмовий висновок щодо вирішення спору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 листопада 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 25.10.2021 звернувся до суду з заявою про визнання вимог в повному обсязі щодо позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки та просив задовольнити позов і розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю уповноваженого представника. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна 2 грудня 2008 року, [INFO] народилась гр. [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 1209. Факт розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем та зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2011 по справі 2-4281/11, яке набрало законної сили 05.12.2011. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Органом опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, письмовий висновок щодо вирішення спору на виконання вимог ухвали від 24 вересня 2021 року не надано. Оскільки, відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі то суд вважає, що висновок щодо вирішення спору не є необхідним для вирішення справи по суті. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, після припинення сімейно-шлюбних стосунків малолітня дитина залишилась проживати разом з позивачем, перебуває на повному її утриманні, батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не дбає про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ці обставини не спростовані відповідачем під час розгляду судової справи, в свою чергу відповідач звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини, позицію позивача, яка викладена в позовній заяві щодо підстав позову на позбавлені відповідача батьківських прав, з урахуванням позиції відповідача, який у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнав позовні вимоги, суд вважає доведеним обставини викладені позивачем у позовній заяві щодо ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, який самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання, та ураховуючи інтереси дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав батька дитини, з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Органу опіки та піклування надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідачем надано до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, тобто зазначеною заявою відповідач виразив своє волевиявлення щодо позовних вимог, а саме щодо батьківських прав щодо доньки, тому додаткове обстеження умов проживання [PERSON] та інших документів, які стосуються справита складання за результатами обстеження висновку є не доцільним, оскільки не вплине на результат розгляду даної справи, а ому ця позовна вимога не підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved