Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, який уточнювався в процесі розгляду справи. В позові зазначили, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] На підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих № 528 від 23.12.1965 р. за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та надане право користування земельною ділянкою площею 549 кв. м. Оскільки вищевказаний будинок було побудовано їх батьками - [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, який зареєстровано 06.08.1961 р., то житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину зазначеного будинку. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом були - чоловік [PERSON], та вони, як діти спадкодавиці. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини вони не звертались, оскільки на момент смерті матері були неповнолітніми, але вступили в управління та володіння спадковим майном у відповідності до ст.549 ЦК України (в ред..1963 р.). Таким чином, їм фактично стало належати - по 1/6 частині спадкового майна кожній, [PERSON] - 4/6 частини. [INFO] помер їх батько - [PERSON], заповіту на випадок смерті він не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом було четверо: вони, як доньки, [PERSON], як дружина, та син [PERSON] У встановлений законом 6-місячний строк прийняли спадщину тільки вони шляхом звернення 30.06.2004 р. до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій вказали про наявність інших спадкоємців. Адресою проживання [PERSON] та [PERSON] у заяві про прийняття спадщини, поданої ними до нотаріальної контори 30.06.2004 року вказана - [ADDRESS], в зв'язку з тим, що вони на час подання нами заяви до нотконтори дійсно проживали за вказаною адресою, оскільки в будинку, де вони мешкали, робився ремонт і вони дозволили [PERSON] та [PERSON] декілька місяців жити у будинку [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] дій, передбачених ст.1268 ЦК України для прийняття спадщини не вчинили. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, на час відкриття спадщини не проживали сумісно зі спадкодавцем. [PERSON] була зареєстрована у будинку [ADDRESS] на час смерті [PERSON], але фактично не проживала, оскільки їхня родина розпалася за деякий час до смерті батька та вони проживали окремо. [PERSON] не був зареєстрований за вказаною адресою та не проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті, оскільки після фактичного розпаду родини його батьків, проживав сумісно зі своєю матір'ю. [INFO] [PERSON] померла. На теперішній час місце проживання [PERSON] не відомо, за обліком АДС УДМС України в Запорізькій області зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання у м. Запоріжжі він не значиться. Незважаючи на вчинення ними всіх передбачених законом дій для прийняття спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок їм було відмовлено, оскільки згідно довідки ОП «ЗМБТІ» № 3598 від 30.07.2004 р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Із вказаної довідки їм стало відомо, що [PERSON] не зареєструвала своє право власності у ЗМБТІ, а вчинення дій щодо реєстрації на ім'я померлої неможливо. Незважаючи на те, що [PERSON] не зареєструвала своє право власності на житловий будинок [ADDRESS] у ЗМБТІ, вказаний будинок належав їй на праві власності на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих № 528 від 23.12.1965 р. Оскільки після смерті батьків не залишилося жодних документів на житловий будинок, а адреса житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] декілька разів змінювалася протягом його існування з 1963 року по теперішній час, то доказами про те, що [PERSON] мала право власності на житловий будинок саме за адресою: [ADDRESS] є рішення виконкому Шевченківської райради депутатів трудящих № 528 від 23.12.1965 року, рішення райвиконкому від 13.10.1977 року № 337 «Про упорядкування нумерації житлових будинків» житловому будинку по [ADDRESS], власником якого є [PERSON] було присвоєно адресу: [ADDRESS] та матеріали інвентарної справи ЗМБТІ на житловий будинок. Оскільки вони не мають правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Посилаючись на ст. ст. 524, 525, 526, 529, 549 ЦК України (в ред.. 1963 року), ст.. ст.. 1216-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1276 ЦК України (в ред.. 2004 року), за позовом [PERSON] та [PERSON] просять встановити факт прийняття ними спадщини після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] та визнати за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом по ? частині за кожною. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача - Запорізької міської Ради до суду не з'явився, подана заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не надходило. Дослідивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши пояснення представника позивачів та позивачів, допитавши свідків, приймаючи до уваги позицію відповідача, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин, виходячи з наступного. В процесі розгляду справи судом встановлено, що на підставі рішення облвиконкому № 501 від 17.12.1963 р. та рішення міськвиконкому № 580 від 27.12.1964 р., виконком Шевченківської райради депутатів трудящих прийняв рішення № 528 про визнання за [PERSON] право особистої власності на житловий будинок, побудований за адресою: [ADDRESS] та надано право користування земельною ділянкою площею 549 кв.м., про що надано архівний витяг з протоколу № 24 засідання виконкому Шевченківської райради депутатів трудящих від 23.12.1965 р. (а.с.13) та копію рішення (а.с.45 зв.). В органах технічної інвентаризації право власності [PERSON] не зареєструвала (а.с.12). Відповідно до розділу ІІІ «Будівництво жилих будинків індивідуальними забудовниками» Постанови Ради Міністрів УРСР N 514 від 30.04.1958р. «Про затвердження Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР» громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків. Згідно п.32 вказаної Постанови документом, що підтверджує право особистої власності на одноквартирний будинок, є нотаріально посвідчений договір, укладений між виконкомом міської (районної) Ради депутатів трудящих з індивідуальним забудовником (п. 30), зареєстрований в органі технічної інвентаризації, а там де такого органу немає, - у виконкомі місцевої Ради депутатів трудящих. За положеннями ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час отримання [PERSON] земельної ділянки та будівництва житлового будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок, а саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до листа N 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» встановлено, що згідно зі статтею 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що саме рішення виконкому Шевченківської райради депутатів трудящих № 528 від 23.12.1965 р. (а.с.45 зв.) і являється правовстановлюючим документом на житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки був побудований під час перебування їх у шлюбі, зареєстрованому 06.08.1961 р. (а.с.10). Про перейменування [ADDRESS] на [ADDRESS] свідчать оглянуті в судовому засіданні оригінали інвентаризаційної справи, що зберігається в ТОВ «ЗМБТІ», копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.62-64). [INFO] померла [PERSON] (а.с.7), після смерті якої відкрилася спадщина на ? частину зазначеного будинку. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON]не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом в порядку ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) були - [PERSON], як чоловік, [PERSON], [PERSON], як доньки спадкодавиці (а.с.8,9,10). Після смерті [PERSON] позивачі, разом з [PERSON], прийняли спадщину (п.2 ч.1 ст.549 ЦК України в ред..1963 р.) та отримали свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошових вкладів, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори 21.05.1979 р. (а.с.47). Таким чином, позивачам фактично стало належати по 1/6 частині спадкового майна, [PERSON] - 4/6 частини. Встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті матері [PERSON] суд вважає недоцільним, оскільки позивачі прийняли спадщину в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.549 ЦК України в ред..1963 р. шляхом звернення до нотаріальної контори. [INFO] помер [PERSON], батько позивачів (а.с.42 зв), заповіту на випадок своєї смерті він залишив. Спадкоємцями 1-ї черги за законом є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], як діти, та [PERSON], як дружина спадкодавця (ст.1261 ЦК України). У встановлений законом 6-місячний строк позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення 30.06.2004 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій вказали про наявність інших спадкоємців. [PERSON] та [PERSON] жодних дій, передбачених ст. 1268 ЦК України для прийняття спадщини не вчинили. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, на час відкриття спадщини не проживали сумісно зі спадкодавцем. [INFO] [PERSON] померла (а.с.78). Місце проживання [PERSON] в процесі розгляду справи не встановлено, оскільки за обліком АДС УДМС України в Запорізькій області зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання у м. Запоріжжя він не значиться (а.с.79). Ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві та не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що позивачі, як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину у вигляді часток житлового будинку після смерті [PERSON] у порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.549 ЦК України в ред..1963 р., та після смерті [PERSON] у порядку, встановленому ч.1 ст.1269 ЦК України, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 208- 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial