Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

24.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила ухвалити судове рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до Республіки Польща з метою участі у Літній мовній школі у період з 12.07.2019 року по 27.07.2019 року та з метою навчання у технікумі "Аванс" в період з 28.08.2019 року по 30.06.2020 року, у супроводі матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] Позовна заява була піддана авторозподілу 24.05.2019 року, але призначення судді не відбулось, у зв`язку з відсутністю суддів для розподілу справи. 03.06.2019 року позовна заява розподілена судді Вжещ С.І. 04.06.2019 року до Новобузької міської ради Миколаївської області судом зроблений запит, у відповідності до ч.6 ст.187 ЦПК України, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Після отримання відповіді на запит, ухвалою судді від 24.06.2019 року відкрите провадження в справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 03.07.2019 року. Ухвалою суду від 03.07.2019 року відповідачу продовжено строк для надання відзиву на позов, у зв`язку з чим в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 12.08.2019 року. Ухвалою суду від 12.08.2019 року, продовжена перерва в підготовчому судовому засіданні до 16.08.2019 року, у зв`язку з першою неявкою в судове засідання представника відповідача з поважної причини. Ухвалою суду від 16.08.2019 року за клопотанням позивача, закрите провадження в справі за позовною вимогою про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України до Республіки Польща, з метою участі у Літній мовній школі у період з 12 липня 2019 року по 27 липня 2019 року неповнолітньої дитини [PERSON] , у супроводі матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , у зв`язку з відмовою позивача від цієї позовної вимоги. Ухвалою суду від 16.08.2019 року в справізалучено орган опіки і піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області в якості третьої особи, без самостійних вимог на стороні позивача. Ухвалою суду від 16.08.2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначений судовий розгляд на 22.08.2019 року. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що в період з 28.07.2000 року по 05.10.2017 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з нею в місті Южноукраїнськ Миколаївської області, хоча всі вони, в тому числі і відповідач зареєстровані в [ADDRESS] , в будинку, який належить позивачці на праві власності. З моменту розлучення і по теперішній час, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та житті неповнолітньої дочки, відповідач, з власної ініціативи, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, не спілкується з донькою, участі у її житті свідомо не приймає, не цікавиться моральним, духовним розвитком, станом здоров`я, навчанням, інтересами та планами на майбутнє. Натомість позивач, як матір дівчинки, самостійно займається її вихованням та дбає про неї. Після закінчення 9-го класу дочка [PERSON] виявила бажання продовжувати навчання у технікумі «Аванс» м. Кельце Республіки Польща за напрямом готельно-ресторанний бізнес, де є можливість отримати не лише повну середню освіту, але й професію та диплом міжнародного зразка, який визнається у всіх країнах Європи. У лютому 2019 року донька отримала запрошення проекту «Освіта без кордонів» для участі в освітньому візиті до польських навчальних закладів партнерів «Освіта без кордонів», який проводився в період з 31.03.2019 року по 05.04.2019 року та організовувався за сприяння проекту «Освіта без кордонів» з метою ознайомлення майбутніх студентів з польськими навчальними закладами. Позивач взяла на себе зобов`язання по оплаті витрат на цю поїздку та витрат на перебування доньки за кордоном. З метою участі [PERSON] у вказаному вище освітньому візиті до навчальних закладів Польщі та отримання дозволу її батька (Відповідача) на виїзд дівчинки за кордон без супроводу батька 15.02.2019 року позивач письмово звернулася до відповідача з листом, в якому просила надати нотаріально посвічену згоду на виїзд дочки за кордон в період з 31.03.2019 року по 05.04.2019 року, без його супроводу. Однак, відповіді та нотаріально посвіченої згоди від відповідача не отримала, а дочка втратила можливість ознайомитись з освітніми закладами Республіки Польща. У зв`язку з цим, донька вимушена була визначатися з навчальним закладом за допомогою інтернет-ресурсів та консультацій з працівниками проекту «Освіта без кордонів». Після того, як [PERSON] визначилася із навчальним закладом Польщі та напрямом навчання, 13 квітня 2019 року позивачем в інтересах неповнолітньої доньки було укладено Договір про надання послуг з фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - Виконавець), яка має повноваження від проекту «Освіта без кордонів» на надання послуг консультаційного, інформаційного та аналітичного характеру щодо вступної кампанії до навчального закладу - технікуму «Аванс» м. Кельце Республіки Польща. Відповідно до зазначеного вище Договору, виконавець зобов`язався надати повний інформаційний пакет стосовно вступу до навчального закладу за напрямком готельно-ресторанний бізнес; підготувати пакет документів для вступу та передати до обраного навчального закладу; після набуття абітурієнтом статусу учня, надати копію або оригінал офіційного документа щодо його зарахування (рішення про вступ), інформувати про хід вступної кампанії; надавати допомогу в підготовці пакету візових документів протягом першого року навчання; забезпечити попередній підбір та бронювання житла; забезпечити трансфер до місця навчання перед початком навчального року (з 28.08.2019 по 10.09.2019 року) з м. Рівне до міста, де знаходиться навчальний заклад; надавати координаційну та інформаційно-консультативну допомогу в адаптації в Республіці Польща за запитом учня протягом першого року навчання з 01.09.2019 по 30.06.2020 року та інше. 13 квітня 2019 року позивачем здійснено оплату першої частини послуг Виконавця у сумі 11790,00 гривень, як це передбачено п. 4.1. Договору про надання послуг від 13.04.2019 року, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, а 13.04.2019 року оплачено другу частину послуг у сумі 13000 гривень. Також, 16 квітня 2019 року керівником проекту «Освіта без кордонів» доньці надано запрошення до участі у Літній мовній школі, організованій Проектом «Освіта без кордонів» спільно з центром освіти «АWANS» (м. Кельце, Республіки Польща) в період з 14.07.2019 - 27.07.2019 року. Курс мовної школи включав в себе 40 дидактичних годин вивчення польської мови, проживання в гуртожитку студентського містечка Кельтського технологічного університету, триразове харчування, екскурсії та насичену культурну програму, а також передбачав проходження обов`язкової сертифікації на знання польської мови. Витрати по участі у Літній мовній школі позивач взяла на себе, оскільки така школа сприятиме подоланню мовного бар`єру, адаптації серед інших абітурієнтів, ознайомленню з обраною країною навчання та обраним навчальним закладом, культурному та духовному розвитку та повністю відповідає найвищим інтересам дочки. Позивач всіляко сприяє доньці у визначенні свого майбутнього, приділяє значну увагу її бажанням та намагається сприяти і допомагати їй у виборі навчального закладу, обговорюючи майбутню, бажану дочкою професію, поважаючи вибір дитини та прислухаючись до її думки. З метою проходження мовних курсів та подальшого навчання в місті Кельце, позивач двічі зверталась письмово до відповідача з заявами про надання згоди на виїзд дитини за кордон для навчання, але він відповіді та згоди не надав, чим, на думку позивача, умисно перешкоджає бажанням дитини навчатись, що суперечить її інтересам. Під час підготовчого провадження відповідач [PERSON] подав відзив на позов, за яким заперечував проти його задоволення, мотивуючи тим, що донька, в силу своїх психологічних, вікових особливостей, не зможе перебувати за кордоном без батьків та належним чином навчатись, а також поставив під сумнів можливість особи, яка буде її супроводжувати (куратора), необхідний нагляд та контроль за нею. Представник третьої особи, органу опіки і піклування Новобузької РДА Миколаївської області направив до суду відзив, за яким вважав за можливе задоволення позову в повному обсязі, просив проводити судовий розгляд за його відсутності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Довгополий О.Б. у задоволенні позову просили відмовити, з мотивів викладених у відзиві. Представник третьої особи, служби в справах дітей Новобузької РДА Миколаївської області Буфалова Т.Я., позов підтримала, просила його задовольнити, обґрунтовуючи тим, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон на навчання без згоди та супроводу батька буде відповідати її інтересам. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2000 року по 05 жовтня 2017 року [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON] З квітня 2017 року сторони проживають окремо.( а.с.12,13). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , відповідно до висновку служби в справах дітей Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 22.05.2019 року місце проживання якої підтверджене разом з позивачем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та яка перебуває на утриманні матері( а.с. 16,64,65). Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 17.01.2019 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2017 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в частині визначення розміру стягнення аліментів змінене, зменшено розмір аліментів з 1860 гривень до 1500 гривень щомісячно. Відповідно до договору оренди житлового приміщення № 1 від 09.11.2018 року [PERSON] орендує у фізичної особи [PERSON] житлове приміщення загальною площе. 92 м2 , розташоване в [ADDRESS] ( а.с.24-25). Згідно з актом проживання від 22.05.2019 року житло розташоване в [ADDRESS] , в якому мешкають [PERSON] з донькою [PERSON] , умови для проживання виховання та розвитку дитини створені належним чином( а.с.59). Відповідно до характеристики, складеної на ученицю 9 класу [PERSON] класним керівником Южноукраїнської ЗОШ І-ІІ ступенів № 1 [PERSON] , мати дитини постійно цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителів та інше; батько дитини ніколи не відвідував батьківські збори, не цікавився шкільним життям доньки навіть в телефонному режимі( а.с.21). Під час розгляду справи опитано неповнолітню [PERSON] , яка пояснила, що бажає, у супроводі мами [PERSON] , поїхати до Республіки Польща, на навчання до технікуму «Аванс» м. Кельце на 2019/2020 навчальний рік та розуміє відповідальність, яка на неї покладається під час перебування за кордоном на навчанні. Також [PERSON] повідомила суду, що в період з 14.07.2019 - 27.07.2019 року вона, в супроводі мами їздила до Республіки Польща на літні мовні курси, по закінченню яких отримала сертифікат про знання польської мови та в подальшому бажає навчатись у Польщі. В матеріалах справи міститься сертифікат, виданий [PERSON] про знання польської мови на оцінку 4.5 бала.( а.с.96). На підставі зібраних доказів суд установив, що неповнолітня [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, мати дитини піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, забезпечує дитину усім необхідним. Відповідач з квітня 2017 року проживає окремо, сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі, визначеному рішенням суду, але безпосередньої участі в її вихованні, з часу окремого проживання, не приймає, мотивуючи віддаленністю її місця перебування та небажанням дитини, яка знаходиться під впливом матері, йти на контакт з ним. Зі свого боку дитина бажає розвиватися, подорожувати та вивчати іноземні мови, хоче поїхати до Польщі на навчання. Відповідач не заперечує проти проживання дочки з матір`ю, однак згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон не надав, указуючи при цьому, що дитині зарано виїздити за межі України, за нею буде неналежний нагляд та фінансові можливості матері не дозволять вивчити доньку . Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України був визначений Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (далі - Правила). 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» , вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України. У відповідності до положень підпунктів 1, 2, 3 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. На підставі ч.ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Проте, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив (далі - ЄСПЛ), що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Ураховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 235/139/16-ц (№ 6-15цс17), оскільки, ухвалюючи рішення в указаній категорії справ, суди мають насамперед охороняти права та інтереси дитини, визначивши, що найкраще відповідає її інтересам. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким вона проживє та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що 30.04.2019 року [PERSON] направляла [PERSON] лист з проханням надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , при її (позивача) супроводі за кордон для навчання в м. Кельце Республіки Польща на період з 28.08.2019 року по 30.06.2020 року. Вказаний лист відповідач отримав 03.05.2019 року, але ні відповіді, ні згоди, складеної у визначеному Законом порядку, не надав (а.с.37-41 ). Відповідно до запрошення № 244/ТН/2018/2019 від 28.06.2019 року, спрямованого до Генерального консула Республіки Польща, з метою оформлення візи на період навчання, [PERSON] прийнята студенткою приватної професійно-технічної школи «АWANS» м. Кельце, вулиця Хеленувек , 4 до першого курсу за спеціальністю: технік готельного обслуговування. Вартість проживання та харчування протягом навчального року покривається батьками студента. Навчання є безкоштовним ( а.с.96-98). Як видно з довідки про доходи позивача, грошових коштів, які вона отримує, буде достатньо для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням студента на навчанні, приблизний перелік яких приведений у додатку до договору (а.с.23 ). Згідно висновку органу опіки і піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 17.06.2019 року, зазначений орган не заперечує проти тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за кордон з метою навчання у технікумі "Аванс" м. Кельце Республіки Польща у 2019-2020 навчальному році в період з 28.08.2019 року по 30.06.2020 року року без супроводу та згоди батька( а.с.74). Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю (проти чого відповідач не заперечує), яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, заслухавши думку дитини, а також узявши до уваги висновок органу опіки та піклуванняНовобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 17.06.2019 року та ті обставини, що надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини носить тимчасовий характер та має на меті її навчання, суд дійшов висновку, що надання дозволу на такий тимчасовий виїзд в супроводі матері, без згоди та супроводу батька із зазначенням певного періоду, відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, викладеному у справі № 712/10623/17, дозвіл на виїзд дитини за кордон за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період з визначенням його початку й закінчення. Визначаючи дату початку виїзду дитини за кордон, суд враховує той факт, що на час винесення рішення суду, період, про який просить позивач ( з 28.08.2019 року) вже розпочався, а тому, ця дата не може бути зазначена, з урахуванням часу набрання рішенням суду законної сили. Отже початком періоду дозволу на виїзд за кордон без дозволу батька слід вважати дату набрання рішенням суду законної сили. Зазначене не буде перешкоджати можливості дитини розпочати навчання вчасно, оскільки, відповідно до п.п.3 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення органу опіки та піклування районної держадміністрації, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Визначаючи кінцеву дату надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, суд враховує вимоги статті 313 ЦК України, яка передбачає, надання такої згоди відносно неповнолітньої особи, яка не досягла 16-річного віку. Оскільки 05.11.2019 року [PERSON] досягне віку 16 років, в подальшому згода батьків на її виїзд надаватись не повинна. Звідси, позов про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягає частковому задоволенню на період з дня набрання цим рішення законної сили до досягнення шістнадцятирічного віку неповнолітньої дитини [PERSON] , а на період з 28.08.2019 року по день набрання рішенням законної сили та з 06.11.2019 року по 30.06.2020 року позов підлягає відмові в задоволенні. Доводи відповідача [PERSON] про те, що причинами відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки є її незрілість, недостатня компетенція осіб, які будуть здійснювати нагляд за дитиною під час її навчання та обмежені фінансові можливості відповідача, оскільки навчання за кордоном потребує значних фінансових затрат не тільки на переїзд, навчання та проживання, а й на забезпечення інших потреб дитини, не приймаються до уваги, як необґрунтовані та недоведені, а також такі, що спрямовані на майбутнє, при цьому завданнями цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту саме вже порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial