Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] 08.10.2018 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] позивач народила сина [PERSON] , відомості про батька дитини до актового запису про народження останнього записані відповідно до положення ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Позивач зазначила, що в 2014 році вона виїхала працювати до республіки Польща, де і познайомилась з майбутнім батьком дитини [PERSON] , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2015 року. Позивач працювала в Республіці Польща в Приватному підприємстві «Мотор» з 28.10.2014 по 26.04.2015. В лютому 2015 року позивач не мала можливості далі працювати, тому повернулася на Україну. Позивач вказала, що відповідач є батьком дитини, що підтверджується угодою про виплату аліментів, надісланою відповідачем, відповідно до якої останній зобов`язується виплачувати позивачу до 20 числа кожного місяця на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття аліменти в розмірі 46 доларів США, на виконання якої починаючи з 19.07.2017 на особистий рахунок позивача відповідач перераховує вказані кошти. Відповідачем добровільно було проведено дослідження, на підтвердження свого батьківства, приватною генетичною лабораторією в Польщі, висновком якої було підтверджено його батьківство. Позивач зазначила, що незважаючи на беззаперечні докази батьківства відповідач не бажає офіційно визнавати [PERSON] своїм сином і відмовився від внесення зміни до актового запису про народження дитини. Відповідач на час їх спільного проживання мав пристойний дохід дитина росте, потребує додаткових матеріальних витрат, позивач самотужки не може забезпечити їй нормального життєвого існування та розвитку. Позивач зазначила, що відповідач працює та отримує постійний дохід, тому вражає, що має право на отримання аліментів у частині від його доходів. За таких обставин, позивача вважає, що існують підстави для визнання в судовому порядку батьківства відповідача відносно її малолітнього сина [PERSON] та стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини у частці від його доходу. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 70, 75, 79, 84, 125, 126, 128, 134, 180-182, 184, 185 СК України, позивач просить визнати відповідача батьком [PERSON] , який народився [INFO] ; внести зміни до актового запису №104 складеного 27.11.2015 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про народження дитини [PERSON] , [INFO] , а саме вказати в графі «Відомості про батька дитини» батьком [PERSON] та змінити ім`я дитини на [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення його повноліття. Ухвалою суду від 12.10.2018 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання з урахуванням необхідності направлення за кордон та виконання судового доручення, провадження у зазначеній справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. 06 травня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 06 травня 2019 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 06 червня 2019 року від Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області надійшов лист з доданими документами про виконання судового доручення. До судового доручення також долучено заперечення на позовну заяву, подану відповідачем, в якій зазначено, що після генетичних тестів, проведених у 2017 році, він визнав своє батьківство та підписав договір про виплату аліментів, та не заперечував щодо зазначення його у свідоцтві про народження дитини як батька. Однак заперечує щодо суми аліментів на утримання сина, погоджується виплачувати аліменти на утримання сина в сумі 1600 грн. на місяць на банківський рахунок вказаний позивачем. Вважає, що сума в розмірі 1600 грн. достатня для покриття потреб дитини у частині, що стосується зобов`язання батька. Відповідач зазначив, що запропонована сума позивачем висока і наближена до мінімальної зарплати на Україні, проживання в Данії в декілька сотень разів вища ніж у місці проживання дитини, тому вважає, що встановлення утримання у вигляді частки в розмірі ј від доходу батька є необґрунтованим (а.с 124-207). В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 130 та ст. 502 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а також із застосуванням положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану Верховною Радою України Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР; доручення суду про вчинення окремих процесуальних дій щодо відповідача [PERSON] виконане. В протоколі судового засідання про виконання судового доручення від 29.01.2019, зазначено, що відповідач та його адвокат просили заслухати свідка дружину відповідача [PERSON] (а.с.130-131). Відповідач в судовому засіданні 29.01.2019 позовні вимоги визнав в частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, однак не згоден з сумою виплати аліментів на дитину, яку вимагає мати дитини. Він визнає себе батьком дитини [PERSON] , висилає виплати на його утримання в розмірі 46 дол. США на місяць на розрахунковий рахунок вказаний позивачем. Зазначив, що працює в Данії на мясокомбінаті, отримує заробітну плату близько 15000 датських крон на місяць, живе з дружиною та сином [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні. Відповідач вказав, що він не має можливості підробляти та платити ту суму аліментів, яку вимагає позивач, оскільки на залишені кошти не зможе оплачувати частину своїх рахунків на проживання. Він також володіє 2 га землі, це луки в Дибові , однак нею не користується. Зазначив, що в судове засідання з`явитися не зможе і просить справу розглядати у його відсутність (а.с. 130). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.01.2019 суду пояснила, що дохід чоловіка становить близько 15000 крон на місяць, вона працює з 23.08.2018, отримує заробітну плату в середньому 6500 крон на місяць, живуть у Данії три роки. Її чоловік сплачує аліменти на сина [PERSON] . Крім цього, вони сплачують за квартиру, за кредит, інтернет, електроенергію, опалення, телебачення, дорожньо-транспортний податок, поліс авто страхування, на паливо, на їжу, дитячі підгузки та одяг. Додаткові кошти її чоловік не може заробити, оскільки на вихідних не йде на роботу так як вона працює (а.с 131). Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 67 Закону України „Про міжнародне приватне право" зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статті 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особи, яка має право на утримання. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним у частині першій цієї статті застосовується право їхнього спільного особистого закону. Якщо особа, має право на утримання, не може його одержати згідно з правом визначеним частиною першою та другою цієї статті, застосовується право держави, у якій особа, яка зобов`язана надати утримання, має місце проживання. У відносинах між Україною та Республікою Польща діє Конвенція про стягнення аліментів за кордоном, укладена 20.06.1956. Проживання відповідача на території Республіки Польща, беручи до уваги положення Закону України „Про приєднання України до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном" від 20.07.2006 № 15-V та Інструкції „Про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2006 № 121/5, не є перешкодою у стягненні з нього аліментів. Крім того, відповідно до ст.ст. 28, 29 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3941-XII, в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. Встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Але достатнім є дотримання форми визнання дитини, що передбачена законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої визнання має бути або було здійснене. В справах, зазначених в пунктах 1 і 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї Договірної Сторони, на території якої дитина має місце проживання. В справах про інші аліментні обов`язки в галузі сімейного права застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання особа, яка порушує клопотання про стягнення аліментів. В справах, про які йде мова в пункті 1, компетентним є суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання особа, яка порушує клопотання про стягнення аліментів. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Голованівськ Кіровоградської області народився [PERSON] , про що 27 листопада 2015 року було здійснено актовий запис №104, батьком дитини зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.11.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 15). [PERSON] , [INFO] , є громадянином України відповідно до частини 1 статті 7 Закону України „Про громадянство" від 18.01.2001 № 2235-III, в якій визначено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ст. 135 Сімейного Кодексу України ( далі - СК України), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України №00019646261 від 23.02.2018 (а.с. 17). Таким чином з урахуванням вищезазначених норм міжнародних договорів, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, та з урахуванням того, що дитина є громадянином України та постійно проживає на території України, позивач - мати також постійно проживає на території України, то дана справа підсудна Голованівському районному суду Кіровоградської області і до правовідносин зі стягнення аліментів підлягає застосуванню законодавство України. Як вбачається з виписок по картці рахунку № [NUMBER] зареєстрованою за [PERSON] на її картковий рахунок щомісяця перераховувались кошти в розмірі 46 доларів США (а.с. 45-54). Суд зауважує, що жоден із учасників справи не заявив сумнівів щодо перерахунку коштів відповідачем позивачу в рахунок аліментів за угодою про виплату аліментів, тобто докази є достовірними і доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є зміна правовідношення. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. В силу ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно звіту №В00047/017 з генетичних досліджень у сфері спорідненості від 13.03.2017, [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] (а.с 55-61). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд враховує, що відповідач у справі не заперечує факту батьківства відносно дитини - [PERSON] , що в сукупності з фактичними обставинами справи та процесуальною поведінкою її учасників дає підстави дійти висновку, що відповідач дійсно являється рідним батьком малолітньої дитини. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Приймаючи рішення суд діє виключно в інтересах майбутніх прав та обов`язків, як дитини так і батька. Суд зауважує, що жоден із учасників справи не заявив сумнівів щодо результатів генетичної експертизи для встановлення батьківства. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved