Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за несплату аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 21.06.2007 року було вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу. 28.05.2014 року син [PERSON] досяг повноліття, однак продовжив навчання. Рішенням суду від 23.09.2014 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на час навчання у розмірі 400,00 грн. щомісячно. На підставі рішень судів було видано виконавчі листи, які подані до ДВС для примусового виконання. Відповідач [PERSON] сплачував аліменти несистематично у звязку з чим виникла заборгованість. 30.07.2015 року постановою державного виконавця МВ ДВС виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом №2-712/2007 року виданого 22.06.2007 року закінчено, однак заборгованість в розмірі 25256,11 грн. не була погашена. Позивачка просить суд стягувати з [PERSON] заборгованість за аліментами в сумі 25256,11 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про наявність заборгованості по сплаті аліментів, однак з нього стягуються аліменти ще на утримання сина [PERSON] та сина [PERSON]. З поданих ним доказів вбачається, що він перебував у відпустці по догляду за дитиною, тому просить вказану обставину взяти до уваги, оскільки отримував лише 130,00 грн. доходу. Заслухавши пояснення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного подружнього життя в них 28.05.1996 року народився син [PERSON], а 06.06.1999 року син [PERSON]. На підставі рішення Виноградівського районного суду від 21.06.2007 року з відповідача стягувалися аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], 1996 року та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше встановленого мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 01.06.2007 року і до виповнення дітьми повноліття. 28.05.2014 року сину сторін [PERSON], [INFO], виповнилося 18 років, однак він продовжив навчання, у звязку з чим позивачка звернулася в суд із заявою про стягнення аліментів на час навчання. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.09.2014 року, ухваленим у справі №299/2965/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання дитини, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON], аліменти на час навчання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно, починаючи із 18.08.2014 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. На виконання рішень суду було видано виконавчі листи №4-36/14 від 22.06.2007 року та №299/2965/14-ц від 23.09.2014 року, які були подані на примусове виконання у ВДВС Мукачівського МУЮ. 28.05.2014 року дитина сторін досягла повноліття. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-712/2007, виданого 22.06.2007 року закінчено. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на виконання рішення суду від 21.06.2007 року, згідно якого з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, відповідач сплачував їх несистематично. У звязку з цим утворилася заборгованість. Сума заборгованості визначена державним виконавцем. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за аліментами від 15.09.2014 року №4-36/14, який складено державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ. Відповідно до даного розрахунку заборгованість за аліментами згідно виконавчого листа №2-712 від 22.06.2007 року станом на 01.09.2014 року складає 25256,11 грн. З доказів поданих відповідачем вбачається, що 28.01.2016 року постановою державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МУЮ вирішено звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON], проводити щомісячне утримання з усіх видів його заробітку, що належить до виплати боржнику після відрахування податків, в розмірі 50% до погашення заборгованості, яка станом на 21.12.2015 року становить 3848,81 грн., після погашення заборгованості аліменти стягувати в розмірі 1/4 частини щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Утримані із заробітку кошти пересилати на адресу стягувача [PERSON]. Наказами ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] надавалися відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до трьох років, після трьох років. Так, [PERSON] перебував у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною починаючи з 21.10.2009 року по 30.07.2011 року, з 31.07.2011 року по 30.07.2012 року, з 31.07.2012 по 30.07.2013 року, з 31.07.2013 року по 30.07.2014 року. Також відповідачем було надано довідку виробничого структурного підрозділу «Мукачівський загін воєнізованої охорони» №100 від 08.06.2016 року, згідно якої залишок боргу [PERSON] на користь [PERSON] становить 19740,04 грн. З серпня 2015 року борг не утримується в звязку з тим, що з [PERSON] стягуються аліменти 25% на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] (постанова ВП №14-471) та 25% на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] (постанова ВП №49919427). Після досягнення повноліття сином [PERSON] 06.06.2017 року, утримання боргу буде поновлено. У відповідності до ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що та обставина, що відповідачем допущено заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача на утримання сина у ході примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 21.06.2007 року, є доведеною належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні. В частині розміру заборгованості суд приймає до уваги довідку виробничого структурного підрозділу «Мукачівський загін воєнізованої охорони» №100 від 08.06.2016 року, згідно якої залишок боргу [PERSON] на користь [PERSON] становить 19740,04 грн. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. У даній справі аліменти стягувалися з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина на підставі рішення суду та між сторонами виник спір з приводу заборгованості. Виходячи із наведеного, оцінивши докази у справі в їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до таких висновків. З огляду на те, що на підставі рішення суду з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини, відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість, наявність якої доведено матеріалами справи, суд прийшов до висновку, що право позивача порушено відповідачем, а тому підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості. Відтак, позовні вимоги є підставними, обгрунтованими, однак підлягають до часткового задоволення. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial