Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування при Бериславській районній державній адміністрації Херсонської області про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що між нею та відповідачем по справі на території Республіки Білорусь було укладено шлюб. На момент реєстрації шлюбу вона з відповідачем проживала у с. Кургани, Мінського району, Мінської області. Через деякий час після реєстрації шлюбу, через те, що вона перебувала в стані вагітності та потребувала належного медичного нагляду, режиму харчування, а на той час в їх сім'ї були значні фінансові труднощі, вона була змушена змінити місце проживання та переїхати жити до своєї матері та вітчима за адресою: [ADDRESS], про, що відповідач знав. [INFO] вона народила доньку [PERSON], але батько дитини [PERSON], не забажав приїхати на народження дитини, відмовився забирати її та дитину з пологового будинку, та надалі категорично відмовився в надані будь-якої матеріальної допомоги на їх забезпечення. Дитина на даний час та взагалі з моменту народження, перебуває на її повному утриманні. Відповідач працює та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та на неї, як на матір дитини, яка не досягла трирічного віку. Жодної допомоги у будь-якому вигляді ні на утримання дитини ні на її утримання як матері дитини, яка не досягла трирічного віку вона від відповідача не отримує. Про її місце перебування та дитини йому відомо. Відповідач не виявляє бажання побачити дитину, проявити будь-який прояв батьківської турботи і взагалі відмовився від будь-якого спілкування. У зв'язку з цим, вона вимушена звернутись до суду. Просить розірвати шлюб зареєстрований 29 березня 2013 року на території Республіки Білорусь, відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського райвиконкому Мінської області, актовий запис №30 між нею та [PERSON], позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття - до [INFO], а також стягнути з [PERSON], на її користь, як дружині з якою проживає спільна донька: [PERSON], [INFO] до досягнення нею трирічного віку - до [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була повідомлена про день, місце та час розгляду справи належним чином, причина неявки суду не надана. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні вважала за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшли в порядку конвенції матеріали, складені під час виконання на території Республіки Білорусь, доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій відносно [PERSON], згідно яких він вимоги про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав визнав, щодо вимог про стягнення аліментів пояснив: що не визнає, від утримання дитини він не відмовляється та має намір допомогати матеріально при необхідності. А також не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою частковому задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.16). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 20). Сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Спільне проживання припинено. Сім'я розпалась, шлюб існує формально. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьківські права не можуть здійснюватися в суперечності з інтересами дітей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" в п.15 якої зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитини повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У ст.164 СК України, чітко викладені вичерпані підстави для позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідач, як батько дитини з дня її народження, не виявляє бажання побачити дитину, не бере участі у її вихованні, не піклується про стан її здоров'я та духовний розвиток, не проявляє будь-якого прояву батьківської турботи, дитина батька не знає, що свідчить про відсутність інтересу до дитини. Крім того, відповідач не забезпечує дитину речами першої необхідності, харчуванням, одягом та іншим, кошти на її утримання у добровільному порядку не надає, що також підтверджується довідкою від 10.11.2014 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 07.11.2014 року, виданими Степнянською сільською радою Бериславського району Херсонської області (а.с.13, 15). Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю у приватизованому будинку своїх батьків. В будинку присутні всі необхідні речі для розвитку дитини. Сім'я проживає за рахунок допомоги від бабусі та дідуся. [PERSON] дійсно здійснює догляд за своєю малолітньою донькою [PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області від 23.12.2016 року, вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки він злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків (а.с. 68). Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини, а тому вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, та стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця Республіки Білорусь, Мінської області, Мінського району, с. Кургани на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття - до [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Але у зв'язку з тим, що позивачем не було надано жодних відомостей про доходи відповідача, у суду відсутні правові підстави для стягнення аліментів на її утримання. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 551 гривні 20 копійок. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: partial