Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] , яка підтримана останнім в підготовчому судовому засіданні, до [PERSON] , в якій просив визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири у житловому будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 09.05.1998 р. позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 05.03.2013р. на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області. Після розірвання шлюбу у сторін виникли непорозуміння та конфліктні ситуації щодо користування та розпорядження майном, яке придбано у шлюбі. 17 березня 2015 р. між сторонами виникла сварка, після якої позивачу стало відомо від відповідача, що він втратив право користування житлом. Позивач вважає, що недобудована частина будинку [ADDRESS] придбана частково за його особисті гроші, які він отримав після продажу своєї квартири. В додаток до цього позивач зазначає, що всі внутрішні роботи у будинку та присадибній ділянці проводились виключно ним та за його рахунок. Представником відповідача адвокатом Лаєвською М.Л. надано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що 52/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] , який позивач називає кв .№1 , належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни від 23.07.1994, тобто до шлюбу. Крім того, позивачем не залучено у якості співвідповідача [PERSON] . Також зазначає, що саме має на увазі відповідач під не добудованою частиною будівлі, капітальний ремонт якої він здійснював, не є зрозумілим. Додатково повідомила, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останній рішенням від 13.05.2015 визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.10.2018 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.12.2018 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.01.2019 провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.01.2019 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16.01.2019 провадження у справі відновлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.02.2019 в задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення позову та доказів відмовлено, в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.04.2019 заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявникові, як таку, що не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України. Відмовлено у допуску [PERSON] до участі у справі у якості представника позивача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.06.2019 закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.06.2019 в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.07.2019 в задоволенні клопотання [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.08.2019 заяву про самовідвід судді Харківського районного суду Харківської області Панас Наталії Леонідівни задоволено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.08.2019 справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.10.2019 в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.10.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл набутого під час шлюбу майна повернуто заявнику. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2019 у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Лаєвської М.Л. про продовження строку для подачі зустрічного позову відмовлено. В судовому засіданні 21.10.2019 вирішено питання про повторне проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.11.2019 заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.12.2019 уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності, набутої у шлюбі, повернуто позивачу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.02.2020 відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності, набутої у шлюбі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.02.2020 у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Савченка Д.М. відмовлено. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, просив її задовільнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві. В судовому засіданні 10.02.2020, за клопотанням позивача, допитувався свідок [PERSON] , який пояснив, що ремонт спірного будинку проводився, будинок достроювався, але ким та за чиї кошти, не знає. В судовому засіданні 10.02.2020, за клопотанням позивача, допитувався свідок [PERSON] , який пояснив, що бачив, як позивач вставляв вікна, утепляв будинок, робив ремонт спірного будинку. Свідок зазначив, що металевий гараж він йому подарував, хто власник приміщення, свідку не відомо. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.05.1998, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05.03.2013 р. Відповідно до копії заочного рішення Харківського суду Харківської області від 13.05.2015, позивача визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.05.2018 заочне рішення від 13.05.2015 залишено без змін. Згідно з копією інформації про склад сім`ї від 04.06.2018 №1074, наданою Бабаївською селищною радою, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідач (власник) та її дочка. З копії листа КП «ХРБТІ», а також копії договору міни від 23.07.1994 р., копії технічного паспорту, убачається, що нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , в 52/100 частках зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору міни, посвідченого першою ДНК 23.07.1994 р. №3-2839, в 48/100 частках за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05.10.1993 р. Також з копії листа КП «ХРБТІ» убачається, що за аресою: [ADDRESS] , самочинно збудовано сарай «Е», «З», гараж «Б». Позивачем надано квитанції про сплату комунальних послуг за рахунками, відкритими на ім`я відповідача за адресою: [ADDRESS] , за 1996, 1999, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 роки. Також позивачем надано квитанції на придбання будівельних матеріалів від 10.09.2016 на суму 125,10, від 10.09.2016 на суму 78,66, від 08.09.2016 на суму 539,34 грн, від 27.08.2016 на суму 756,24 грн, від 30.07.2016 на суму 2761,97, від 03.09.2016 на суму 746,28, від 31.07.2016 на суму 199,80 грн, від 31.07.2016 на суму 1391,04 грн, від 24.09.2016 на суму 177,93 грн, від 08.09.2016 на суму 539,34 грн, від 28.09.2016 на суму 167,08 грн, від 18.09.2016 на суму 424 грн., від 17.09.2016 на суму 728,61 грн, від 21.09.2016 на суму 79,86 грн., від 05.09.2016 на суму 688,32 грн, від 30.07.2016 на суму 2761,92 грн., від 31.07.2016 на суму 199,80 грн., від 10.09.2016 на суму 563,01 грн., від 12.09.2016 на суму 542,16 грн., від 28.10.2016 на суму 209,92 грн., від 03.09.2016 на суму 746,28 грн., від 12.09.2016 на суму 159,72 грн, від 01.10.2016 на суму 516,24 грн., від 27.08.2016 на суму 756,24 грн. Всього 15858,86 грн. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як встановлено судом, 52/100 часток житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , набуті відповідачем та її донькою [PERSON] на підставі договору міни від 23.07.1994 р. Водночас, сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 09.05.1998 по 05.03.2013 р., тобто спірна частина житлового будинку набута не під час шлюбу та не є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Надаючи оцінку доводам позивача щодо часткового придбання частини будинку за його кошти, які він одержав від продажу своєї квартири, значні поліпшення будинку, які він здійснив власними силами та за власні кошти, суд зазначає наступне. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами за конодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Позивачем не надано суду доказів, які б вказували на придбання останнім частини спірного житлового будинку, наявність квартири, яку позивач продав для придбання частини спірного будинку жодними доказами не підтверджуються, пояснення свідків зводяться до того, що позивач робив ремонтні роботи в спірному будинку, водночас їх обсяг з пояснень свідків не свідчить про їх значущість, а квитанції про купівлю будівельних матеріалів на загальну суму 15858,86 грн., а також квитанції про сплату комунальних послуг, не можуть свідчити про значне поліпшення будинку, оскільки відсутні докази, що ці будівельні матеріали використовувались для поліпшення саме спірного житлового будинку. Також позивачем не надано доказів, що вартість спірної нерухомості значно збільшилась унаслідок здійснення ним за час шлюбу поліпшень, проведення переобладнань та ремонтних робіт ( Постанова ВСУ від 08.11.2017 р. справа № 1512/17004/2012). Згідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Спірна частина будинку належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та її доньці [PERSON] , водночас, позивач в своєму позові залучив відповідачем лише [PERSON] і не залучив до участі у справі в якості відповідача [PERSON] . При цьому суд бере до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Судом взято до уваги, що представником відповідача хоча зауважувалось про сплив строків позовної давності, водночас остання не просила їх застосувати до спірних правовідносин, тому в розумінні ч.3 ст.267 ЦК України питання спливу строків позовної давності судом не вирішувалось. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що частина спірного житлового будинку набута не під час перебування сторін у шлюбі, не доведеність позивачем значних поліпшень спірного будинку, які б завали підстави для визнання за ним права власності на його частину, а також приймаючи до уваги не залучення до справи в якості відповідача співвласника спірної частини будинку [PERSON] , позовні вимоги не можуть бути задоволені, тому суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, залишає їх за рахунок позивача.

Outcome: dismissed