Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

19.03.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом про про стягнення додаткових витрат на дитину та просила суд стягнути з відповідача повну суму документально підтверджених додаткових витрат на дитину з грудня 2019 року по березень 2021 року, встановити фіксовану суму виплат відповідачем додаткових витрат на дитину 3000 грн. щомісячно. Позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] є її спільним з відповідачем сином, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом РАГСу Солом`янського районного управління юстиції м.Києва 11 cічня 2013 року, актовий запис №95. Зазначає, що дитина проживає разом з нею, а батько давно проживає окремо від дитини, багато років не приймає добровільної матеріальної та духовної участі в житті й розвитку дитини, роками не бачить сина і не цікавиться його проблемами та інтересами, крім того періодично чинить неправомірні та деструктивні дії щодо неї та дитини. Вказує, що у зв`язку з тим, що самостійно виховує дитину, яка часто хворіє, в неї виникають складності з влаштуванням на роботу, у зв`язку з сим часто її змінює або на певний час залишається без роботи, не має достатньо часу і концентрації сил для розвитку своєї кар`єри, професійних компетентностей, має невеликий дохід. Також самостійно несе багато додаткових витрат на дитину, що не можуть бути документально підтверджені, наприклад, даставка дитини самостійно за свої кошти на гyртки, лікування тощо, а також з огляду на те, що продавці не дають чеки; або чеки з часом губляться або вигорає фарба тощо. Вважає, що батько, який є здоровим, працездатним, має власний бізнес, який було створено ще з нею у шлюбі, не маючи на утриманні інших дітей, може сплатити повну суму документально підтверджених додаткових витрат на дитину. Зазначає, що документально підтвержені додаткові витрати на дитину з грудня 2019 року по березень 2021 року становлять: лікування вартістю 18215 грн., розвиток (відвідування гуртків, музеїв, дитячих зон) вартістю 11803 грн., краєзнавчо-оздоровчі екскурсії до Чернігова і Вишгорода вартістю 6726 грн., ортопедичне взуття вартістю 1826 грн. Разом сума становить 38570 грн. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 08.04.2021 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва в справі відкрито спрощене позовне провадження. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 11 cічня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №95, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] . Батьком дитини вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. За приписами ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Сімейний Кодекс України у статті 181 визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов`язків відповідача. Згідно чинного законодавства, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - витягами з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду, позивачка просить стягувати з відповідача повну суму документально підтверджених додаткових витрат на дитину з грудня 2019 року по березень 2021 року, встановити фіксовану суму виплат відповідачем додаткових витрат на дитину 3000 грн. щомісячно. У матеріалах справи наявне підтвердження понесення позивачкою додаткових витрат на дитину, а саме: 7938 грн. на лікування сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено квитанціями про оплату, чеками, рахунками. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню половина понесених [PERSON] додаткових витрат у сумі 3969 грн. (7938/2). Позивачем не надано належних доказів понесених інших витрат на оплату лікування [PERSON] та витрат на оплату вартості ортопедичного взуття. Крім того, вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину: відвідування гуртків, музеїв, дитячих зон, краєзнавчо-оздоровчих екскурсій, у розумінні вимог ст. 185 СК України не є додатковими, оскільки мають враховуватися саме при визначенні розміру аліментів. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на майбутнє у розмірі 3000 грн. щомісячно, з огляду на те, що позивачкою не обґрунтовано необхідність фінансування наперед таких додаткових витрат. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 186,87 грн.

Outcome: partial