Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з названою позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] (далі, зокрема, - відповідачки) про зменшення розміру аліментів, які утримуються з нього: 1) на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року у справі за № 376/888/19, з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 2) на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року у справі за № 376/1218/20, з 1/4 частини до 1/6 частини, з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що згідно судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року у справі за № 376/888/19 з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Зазначає, що починаючи з 10 квітня 2019 року він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, - [PERSON] , [INFO] . [INFO] в нього народилася дитина - [PERSON] від шлюбу з [PERSON] , на утримання якої, на підставі судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року у справі за № 376/1218/20, з нього також стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. В додаток до позовної заяви позивач надав суду копії вищевказаних судових наказів у справах №№ 376/888/19, 376/1218/20, копію свідоцтва про народження дочки [PERSON] , [INFO] та копію свідоцтва про шлюб укладений з [PERSON] . Відповідно до змісту позовної заяви, обставинами, якими позивач обґрунтовує вимоги щодо зменшення розміру аліментів, є зміна його сімейного стану, що полягає у знаходженні на його утриманні неповнолітньої дочки від повторного шлюбу, - [PERSON] , [INFO] , яка також потребує належного утримання та безумовно потребує матеріальної допомоги на рівні з дочкою від першого шлюбу, - [PERSON] , [INFO] , а відтак, посилаючись на норму ст. 192 СК України вважає, що подальша сплата аліментів на утримання двох дітей по 1/4 частині на кожну дитину, є неможливою. В судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. В судове засідання відповідачки не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, однак відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, позовна заява про зменшення розміру аліментів викладена формально без наведення належних, допустимих та достовірних доказів на її обгрунтування, які також відсутні у матеріалах справи, тому, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити повністю. Судом встановлено, що згідно судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року у справі за № 376/888/19 з позивача утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. [INFO] в позивача народилася дитина - [PERSON] від шлюбу з [PERSON] , на утримання якої, на підставі судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року у справі за № 376/1218/20, з нього також стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Матеріали справи містять копії судових наказів у справах №№ 376/888/19, 376/1218/20, копію свідоцтва про народження дочки [PERSON] , [INFO] та копію свідоцтва про шлюб укладений з [PERSON] . Вказані обставини справи встановлені дослідженими доказами, що містяться у матеріалах справи. Суд, дослідивши докази викладені у позовній заяві та матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувачів, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить суду. У частинах 1, 2 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду не надано жодного належних та допустимого доказу зміни його сімейного або матеріальногостану, знаходження на його утриманні двох неповнолітніх дітей, належного виконання своїх зобов`язань по їх утриманню, розміру заробітної плати (доходу), максимальний розмір відрахувань із якої (якого) не повинен перевищувати відсоток стягнень, передбачених законодавством. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про зміну його матеріального або сімейного стану, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру стягнутих з нього на користь відповідачок аліментів на утримання дітей. При цьому суд вважає, що сама по собі зміна сімейного стану позивача пов`язана з перебуванням на його утриманні іншої (другої) неповнолітньої дитини від повторного шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, зважаючи на те, що визначені судом розміри аліментів, що підлягають стягненню з позивача не перевищують відсоток стягнень, передбачених вимогами абз. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" за № 1404-VIII від 02.06.2016 року. Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Оскільки у задоволенні позовних вимог суд позивачу відмовив, при цьому, позивачем під час подачі позовної заяви не сплачено судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то зважаючи на вимоги ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4, ст. 6, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з позивача на користь Державного бюджету України в сумі 840,80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. (2102 х 0,4).

Outcome: approved