Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ ''Приватбанк'' (далі банк) про визнання угоди №DNH4KP31600167 (UAH) - розстрочка від 12.07.2007 року про надання споживчого кредиту недійсною та стягнення з ПАТ КБ ''Привитбанк'' коштів у розмірі 3649,15 грн. В обґрунтування вимог вказує, що оспорюваний кредитний договір від 12.07.2006 року він не підписував, товару не отримував та будь-яких коштів на погашення кредиту не сплачував. Крім того, зазначає, що на виконання умов оспорюваного договору банком в односторонньому порядку було списано з рахунку № [NUMBER] відкритого у ПАТ «ПРиватБанк» на його ім'я кошти у розмірі 3649,15 грн. Посилаючись на те, що оспорюваний договір кредиту він не підписував, просить позов задовольнити. У судовому засідання позивач в усній формі уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсною кредитну угоду №DNH4KP31600167 (UAH) - розстрочка від 12.07.2006 року та стягнути з банку на його користь кошти у розмірі 3658,15 грн. Зазначив, що позов підтримує з підстав вказаних у ньому та просить задовольнити. Представник банку щодо задоволення позову заперечив. Вказав, що висновок судової почеркознавчої експертизи не є належним доказом по справі, оскільки проведений з порушенням вимог Закону. Із змісту висновку експерта вбачається, що експертом досліджувалась кредитну угода від 12.07.2007 року, у той час коли предметом позову є угода від 12.07.2006 року. Для проведення експертного дослідження судом було надано менше 5 аркушів експериментальних зразків підпису, які були відібрані з порушенням вимог Закону, а вільні зразки підпису не відповідали за часом виконання об'єкту дослідження. Посилаючись на наведене, просив у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що 12 липня 2006 року між банком та [PERSON] був укладений договір, який складається із заяви позичальника № DNH4 KP 31600167 про надання строкового кредиту у сумі 2 728,70 грн., строком на 12 місяців, із сплатою 2.09 % в місяць, для придбання мобільного телефону NOKIA 6280, вартістю 2099 грн. Згідно умов угоди сторони погодили, що банк без додаткового узгодження, перераховує кредитні кошти в день надходження в сумі 2099 грн. на поточний рахунок ПП [PERSON], а також комісію банку зазначену у п. 2.2 Умов. Згідно акту прийому-передачі товару від 12.07.2006 року, продавець ПП [PERSON] передав, а покупець [PERSON] прийняв товар мобільний телефон NOKIA 6280, вартістю 2099 грн. 12.07.2006 року [PERSON] написав на ім'я керівника кредитного центру ТОВ «ПриватКредит» заяву про те, що він повідомлений, що у випадку несвоєчасного погашення кредиту дана інформація буде доведена до відома третіх осіб. В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами спору, що позивач будь-яких платежів на виконання оспорюваного договору не здійснював. З довідки ПАТ « ПриватБанк» за №150427/224 від 27.04.2015 року вбачається, що [PERSON] станом на 27.04.2015 року має заборгованість перед банком, у тому числі, і за договором КР № рахунку [NUMBER] на суму 49 046,34 грн. З виписок по рахунку позивача за № [NUMBER] відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2002 року по 01.04.2015 року та за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року встановлено, що з рахунку позивача за № [NUMBER] банком в односторонньому порядку для погашення заборгованості за оспорюваним кредитним договором на рахунок кредиту [NUMBER] списано наступні суми коштів : 14.06.2013 року -11.20 грн.; 06.09.2013 року-12,04 грн.; 27.09.2013 року -35 грн. та 05.10.2013 року -3599,91 грн., на зальну суму -3658 грн. 15 коп. Висновком судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи за №1065/1066/14-22 від 13.02.2015 року наданої судовим експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ МЮ України [PERSON], з врахуванням письмових пояснення експерта від 02.04.2015 року встановлено, що : · підпис від імені [PERSON] та рукописний текст, що читається «[PERSON]» у графі «Позичальник» кредитної угоди № DNH4 KP 31600167 розстрочка від 12.07.2006 року виконано не [PERSON], а іншою особою. · Підпис у графі «Прийняв Покупець» у акті прийому-передачі товару № DNH4 KP 31600167 від 12.07.2006 року виконано не [PERSON], а іншою особою; · Рукописний текст заяви від 12.07.2006 року керівнику кредитного центру ТОВ «ПриватКредит» та підпис на цій заяві виконано не [PERSON], а іншою особою. Допитаний в судовому засідання судовий експерт [PERSON] суду пояснив, що підтримує наданий ним висновок судової почеркознавчої експертизи за №1065/1066/14-22 від 13.02.2015 року, який відповідає вимогам закону. Зазначив, що на дослідження було надано кредитну угоду № DNH4 KP 31600167 від 12.07.2006 року, акт прийому-передачі товару та заяву від 12.07.2006 року. Експерт помилково вказав, що досліджувались документи з аналогічними номерами від 12.07.2007 року. Проте, з таблиці ілюстрацій вбачається, що досліджувались договір кредиту, акт прийому-передачі та заява саме від 12.07.2006 року. Крім того, зазначив, що досліджувались три підписи [PERSON] та аркуш рукописного тексту, а тому наданих судом зразків для порівняльного дослідження і дачі категоричного висновку було достатньо. Надані судом зразки охоплювали період близький до дати укладення оспорюваного договору кредиту (2006 рік). У нього, як експерта, не виникало сумнівів у тому, що надані судом зразки (фрагменти яких відображено у таблиці ілюстрацій до висновку) виконанні саме [PERSON], оскільки вони не відрізнялись один від одного ні за загальними, ні за суттєвими ознаками. Кількість виявлених розбіжностей між досліджуваними підписами та наданими зразками була достатня для дачі категоричного, обґрунтованого вищезазначеного висновку. На підтвердження вказаних пояснень та судового висновку судовий експерт надав суду додаткові письмові пояснення від 02.04.2015 року, що долучені до матеріалів справи. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги пояснення судового експерта допитаного у судовому засіданні та письмові пояснення від 02.04.2015 року, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на настання, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 205 ЦПК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю на настання відповідних правових наслідків. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Відповідно до вимог п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч, 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ч.ч.1,3, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам Закону, волевиявлення учасників правочину має бути вільним i відповідати їx внутрішній волі. Висновком судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи за №1065/1066/14-22 від 13.02.2015 року встановлено, що : · підпис від імені [PERSON] та рукописний текст, що читається «[PERSON]» у графі «Позичальник» кредитної угоди № DNH4 KP 31600167 розстрочка від 12.07.2006 року виконано не [PERSON], а іншою особою. · Підпис у графі «Прийняв Покупець» у акті прийому-передачі товару № DNH4 KP 31600167 від 12.07.2006 року виконано не [PERSON], а іншою особою; · Рукописний текст заяви від 12.07.2006 року керівнику кредитного центру ТОВ «ПриватКредит» та підпис на цій заяві виконано не [PERSON], а іншою особою. Вказаний висновок відповідає вимогам Закону України "Про судову експертизу", Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998 р., інших нормативних актів. Експерт попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Даний висновок є чітким та конкретним, обґрунтованим та належно мотивованим, виконаний на підставі відповідних методик, ґрунтується на матеріалах справи і чинному законодавстві, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом по справі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, зокрема, висновком судової почеркознавчої експертизи за №1065/1066/14-22 від 13.02.2015 року, пояснення судового експерта [PERSON] допитаного в судовому засідання та письмовими пояснення експерта від 02.04.2015 року про те, що оспорюваний кредитний договір укладений між банком та [PERSON] від 12.07.2006 року, акт прийому-передачі товару та заяву від 12.07.2006 року [PERSON] не підписував. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що укладення оспорюваного кредитного договору суперечило волевиявленню учасника правочину, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання недійсною кредитну угоду (заяву позичальника) за № DNH4KP31600167 від 12.07.2006 року укладену між публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» та [PERSON] Згідно з вимогами ст. 1071 ЦК банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Встановлено та визнається сторонами спору, що спірна сума коштів була списана банком з рахунку позивача [PERSON] за № [NUMBER] на погашення боргу згідно оспорюваного договору КР на рахунок кредиту [NUMBER], який позивач не підписував. Таким чином, суд приходить до переконання, що діями банку порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з банку на користь [PERSON] 3658 грн. 15 коп. коштів списаних банком в рахунок погашення заборгованості за кредитною угоду за № DNH4KP31600167 від 12.07.2006 року. Банком не представлено, а судом не здобуто доказів на підтвердження правомірності своїх дій та спростування доводів позивача. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження представника банку про те, що висновок експерта надано з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998 р., суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст. 66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. З матеріалів справи вбачається що висновок судово - почеркознавчої експертизи складено експертом Тернопільського відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 05.06.2014 р. Вказаний висновок відповідає вимогам Закону України "Про судову експертизу", зазначеної інструкції, інших нормативних актів. Експерт попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Вказаний висновок є чітким та конкретним, обґрунтованим та належно мотивованим, виконаний на підставі відповідних методик, ґрунтується на матеріалах справи і чинному законодавстві, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом по справі. Відповідно до науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року, для проведення почеркознавчих досліджень особа або орган, які призначають експертизу, повинні надати експертові вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до порушення кримінальної (відкриття цивільної чи господарської) справи і не пов'язані з її обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не в зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням особи або органу, які призначають експертизу, у зв'язку з призначенням даної експертизи. Відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об'єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи та ін.), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові обєктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) Допитаний судом експерт [PERSON], який підтримав складений висновок, пояснив, що для проведення почеркознавчого дослідження підпису на тексті договору кредиту -розстрочка від 12.07.2006 року, акту прийому-передачі та заяви від 12.07.2006 року, йому, відповідно до Науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (додаток № 2 до інструкції № 53/5), було надано оригінали необхідних документів та взірці підпису [PERSON] Вказаних матеріалів було достатньо для проведення дослідження та отримання результатів експертизи. Надані судом зразки охоплювали період близький до дати укладення оспорюваного договору кредиту (2006 рік). У нього, як експерта, не виникало сумнівів у тому, що надані судом зразки (фрагменти яких відображено у таблиці ілюстрацій до висновку) виконанні саме [PERSON], оскільки вони не відрізнялись один від одного ні за загальними, ні за суттєвими ознаками. Більше того, при відібрання експериментальних зразків підпису (почерку) [PERSON], а також при витребуванні та представленні [PERSON] суду вільних зразків підписів та почерку у документах написаних ним у період 2000-2006 року був присутні представник банку та будь-яких заперечень з його боку не надходило. Експериментальні зразки почерку [PERSON] відбирались судом під диктовку у присутності представник банку Гулкевич Н.І., що підтвердив в судовому засіданні [PERSON] При таких обставинах, враховуючи, що представником банку не подано доказів, які б спростовували висновок судово- почеркознавчої експертизи, не заявлено клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи, суд вважає, що даний висновок судової експертизи є належним та допустимим доказом по дані справи. В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до положень ст. 79 УПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрати щодо проведення судових експертиз. З врахуванням наведеного, суд вважає, що з банку на користь [PERSON] слід стягнути 1783 грн. 50 коп. судових витрат пов'язаних з оплатою судової експертизи.

Outcome: approved