Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд», третя особа [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просить скасувати та визнати незаконним наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Трейд» від 08 вересня 2017 року №110 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності; скасувати та визнати незаконним наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Трейд» від 26 вересня 2017 року №113 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності; скасувати та визнати незаконним наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Трейд» від 10 жовтня 2017 року №115 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності; скасувати та визнати незаконним наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Трейд» від 10 жовтня 2017року №562-ц про звільнення [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України та поновити на роботі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Трейд» на користь [PERSON] середній місячний заробіток в розмірі 4876,19 грн. середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки та проведення розрахунків за весь час вимушеного прогулу до моменту винесення рішення судом у розмірі 58514,40 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Трейд» на користь [PERSON] оплату листка тимчасової непрацездатності №625337 у сумі 1253,88грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Трейд» на користь [PERSON] моральну шкоду за незаконне звільнення у розмірі 10 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 березня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд» було укладено трудовий договір та видано наказ №126-п від 06.03.2017 про прийняття її на посаду кухаря в кулінарний цех. 08 вересня 2017 року було винесено наказ №110 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку, що виразилось у відсутності на робочому місці. Позивачка вважає, що зазначений наказ був виданий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки її не ознайомили з наказом та не відібрали особистих пояснень як це вимагає чинне законодавство. 26.09.2017 було винесено наказ №113 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення п. 2.6 посадової Інструкції в частині недотримання працівником порядку носіння спеціального одягу встановленого зразку на підприємстві. Позивачка вважає зазначений наказ не законним з підстав порушення роботодавцем норм ст.ст. 147-148 КЗпП України та ст. 8 ЗУ «Про охорону праці». 10.10.2017 було винесено наказ №115 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення п.4.1.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку в частині псування майна та обладнання підприємства. Позивачка зазначила, що її не ознайомили з наказом та не відібрали особистих пояснень, крім того, при притягненні до дисциплінарної відповідальності, відповідач у наказах не зазначив конкретних відомостей та фактів про порушення трудової дисципліни, в них відсутні посилання на нормативні акти, які порушені позивачем, не зазначена тяжкість здійснених проступків та інше. 10.10.2017 року було видано наказ №562-ц про звільнення позивачки з роботи на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов'язків, про що вона дізналась у кінці робочого дня. Позивачка також зазначила, що при звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку та не видано трудову книжку. Вважає вищезазначені дії роботодавця незаконними та просить суд скасувати наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, скасувати наказ про звільнення з роботи, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, затримку у видачі трудової книжки та розрахунку, а також стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позов, письмові заперечення та пояснення відповідно до них, зазначивши, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві та уточненнях, суперечать вимогам законодавства та не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що підставою винесення наказу №110 від 08.09.2017 став акт №1, складений начальником кулінарного цеху [PERSON] у присутності працівників цеху, про порушення [PERSON] Правил внутрішнього трудового розпорядку, що виразилось у її відсутності на робочому місці. Також було складено акт №2 від 08.09.2017 про те, що Позивачка відмовилась від ознайомлення та підписання Посадової інструкції в новій редакції. У зв'язку із тим, що [PERSON] відмовилась надавати письмові пояснення, начальник відділу кулінарного цеху [PERSON] склала акт №3 від 08.09.2017 про відмову від надання пояснень у присутності працівників кулінарного цеху. Підставою видання наказу №113 від 26.09.2017 став складений акт №4 начальником кулінарного цеху [PERSON] у присутності працівників цеху у зв'язку із тим, що Позивачка не дотримувалась носіння спеціального одягу на підприємстві - білої форми кухаря без ґудзиків. Також представник відповідача зазначив, що [PERSON] відмовилась надавати письмові пояснення, про що було складено акт №5 від 26.09.2017року за підписами працівників підприємства та акт №6 про відмову [PERSON] від підписання зазначеного наказу. В подальшому також були складені акти №5/1 від 27.09.2017року та №5/2 від 28.09.2017 про те, що Позивачка знаходилась на робочому місці без форменого одягу встановленого зразку на підприємстві. 10.10.2017року було видано наказ №115 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у зв'язку із порушенням п. 4.1.6. Правил внутрішнього трудового розпорядку у частині псування майна та обладнання підприємства. Підставою винесення зазначеного наказу став акт №11 від 09.10.2017року про те, що Позивачка при виробництві салату «Сельд под шубой», дві упаковки цього салату, що мали дефект пакування, викинула у сміття. У зв'язку із тим, що [PERSON] відмовилась надавати пояснення, було складено акт №13 за підписами працівників підприємства, також було складено акт №14 від 10.10.2017 про те що остання відмовилась від підписання наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. 10.10.2017 було видано наказ №562-п про звільнення [PERSON] за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором, згідно п.3 ст. 40 КЗпП України. Також представник Відповідача зазначив, що у день звільнення [PERSON] відмовилась отримати свій розрахунок та отримати трудову книжку, про що були складені відповідні акти №№15, 16, 17 від 10.10.2017року. Стосовно вимог щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що вказані вимоги є цілком безпідставними та необґрунтованими будь-якими доказами. З вказаних підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа, [PERSON], сповіщений належним чином у судове засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, а також надані та витребувані документи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 08 вересня 2017 року було винесено наказ №110 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку, що виразилось у відсутності на робочому місці, зазначений факт був відображений в акті №1 від 08.09.2017року за підписами працівників підприємства. Підставою для видання вищезазначеного наказу стала доповідна записка начальника кулінарного цеху, [PERSON], проте представник відповідача зазначений документ до суду не надав. В судовому засіданні, представник відповідача зазначив, що [PERSON] відмовилась надавати особисті пояснення, проте зазначене твердження спростовується матеріалами справи, а саме актом №2 від 08.09.2017року, в якому є відмітка про надання пояснень, які додаються до акту за підписом позивача. Із зазначеним наказом Позивача не ознайомили. 26.09.2017року ТОВ «Модерн-Трейд» було видано наказ №113 від 26.09.2017року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] у зв'язку із тим, що Позивачка не дотримувалась носіння спеціального одягу на підприємстві - білої форми кухаря без ґудзиків. Представник відповідача в судовому засіданні наголошував на тому, що підприємством ТОВ «Модерн-Трейд» було укладено договір на закупівлю спеціального форменого одягу для працівників підприємства, який поставили у вересні 2017 року. Також представник відповідача зазначив, що [PERSON] відмовилась надавати письмові пояснення, про що було складено акт №5 від 26.09.2017року за підписами працівників підприємства та акт №6 про відмову [PERSON] від підписання зазначеного наказу. В подальшому також були складені акти №5/1 від 27.09.2017року та №5/2 від 28.09.2017року про те, що Позивачка знаходилась на робочому місці без форменого одягу встановленого зразку на підприємстві. Положенням про порядок забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, затвердженого наказом №53 від 24.03.2008 Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, передбачено, що при видачі спеціального одягу на працівника заводиться особова картка обліку спец одягу та спец взуття та інших засобів індивідуального захисту, в якій він проставляє свій підпис за виданий спеціальний одяг. Статтею 8 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби. Статтею 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що на кожного працівника підприємства, який потребує спеціального одягу в залежності від виду діяльності, заводиться особова картка обліку спец одягу та спец взуття та інших засобів індивідуального захисту, яка підтверджує, що роботодавцем дотримано вимоги чинного законодавства з охорони праці. Представником відповідача до суду не було надано належних та допустимих доказів, а отже його твердження щодо відмови [PERSON] від отримання спеціального форменого одягу встановленого зразку на підприємстві, не заслуговують на увагу суду. 10.10.2017року було видано наказ №115 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у зв'язку із порушенням п. 4.1.6. Правил внутрішнього трудового розпорядку у частині псування майна та обладнання підприємства. Підставою винесення зазначеного наказу стала доповідна записка начальника кулінарного цеху [PERSON], яка в подальшому склала акт №11 від 09.10.2017 про те, що Позивачка при виробництві салату «Сельд под шубой», дві упаковки цього салату, що мали дефект пакування, викинула у сміття. У зв'язку із тим, що [PERSON] відмовилась надавати пояснення, було складено акт №13 за підписами працівників підприємства, також було складено акт №14 від 10.10.2017року про те, що остання відмовилась від підписання наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Представник відповідача не надав до суду доповідну записку начальника кулінарного цеху [PERSON], що стала підставою винесення наказу про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві. Також суд зауважує, що відповідно до змісту наказу №115 від 10.10.2017року не вбачається, які саме порушення відбулись з боку [PERSON], які посадові обов'язки не були нею виконані та яке саме майно або обладнання підприємства було зіпсовано. Пунктом 12 Правил роздрібної торгівлі продовольчими товарами, затвердженого Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України наказом №185 від 11.07.2003року встановлено, що неякісні та небезпечні харчові продукти і продовольча сировина підлягають вилученню з обігу в порядку, установленому Законом України "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції" . До неякісних належать харчові продукти і продовольча сировина, якісні показники та споживчі властивості яких не відповідають зазначеним у нормативному документі чи нормативно-правовому акті, а також такі, якість яких знизилась унаслідок порушення маркування; порушення чи деформування тари та окремих одиниць упаковки (крім бомбажних консервів); наявності сторонніх запахів, ознак замокання, що не становлять загрози для споживачів; наявності сторонніх домішок чи предметів, що можуть бути видалені. 10.10.2017року було видано наказ №562-п про звільнення [PERSON] за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором, згідно п.3 ст. 40 КЗпП України. В ході слухання справи Позивачка зазначила, що у день звільнення з нею не було проведено остаточного розрахунку та не було видано трудової книжки, що також не оспорювалось представником відповідача. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд критично оцінює, оскільки дані особи перебувають у трудових відносинах з відповідачем, а отже ствердної інформації суду про зазначені позивачем обставини не надали. Також, судом було встановлено, що при винесенні наказів №115 про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та наказ №562-п від 10.10.2017 про звільнення за систематичне невиконання трудових обов'язків є грубим порушенням норм ст. 147 КЗпП України. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця після його виявлення, не рахуючи часу тимчасової непрацездатності чи відпустки; та не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не надав (належним чином складений акт на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни). Будь-які акти на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни у матеріалах справи відсутні. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, слід дійти висновку, що для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов'язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків як проступок має бути винним і не пов'язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов'язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов'язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення; для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності. У трудовому спорі в суді обов'язок по доказуванню законності і обґрунтованості накладення дисциплінарного стягнення, покладається не на позивача, а на відповідача. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що накази №110 від 08.09.2017року, №113 від 26.09.2017року, № 115 від 10.10.2017року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та наказ №562-п підлягають скасуванню як такі, що винесені з порушенням вимог ст.ст.148, 149 КЗпП України. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представником відповідача до суду було надано довідку №117 від 19.02.2018року, що середня заробітна плата за серпень та вересень місяць 2017 року [PERSON] складає 4876 гривень. При визначенні середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь Позивача, слід керуватись положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два повні календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна дата. Розрахунок суми, яка підлягає стягненню за час затримки виплат та видачі трудової книжки розраховується за формулою: З/п в день Х кількість днів затримки у виплаті. Відповідно до індивідуальної відомості застрахованої особи, наданих Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в м. Одесі, [PERSON] має страховий стаж - 5 років. На лікарняному Позивач знаходилась з 14.09.2017 по 22.05.2017, відповідно до цього, формула для розрахунку виглядає наступним чином: Л = Зср. * Д * С, де 1) Зср. - середньоденна (середньогодинна) заробітна плата; 2) Д - кількість робочих днів (годин) по графіку роботи підприємства, які припадають на дні непрацездатності і підлягають оплаті; 3) С - відсоток оплати лікарняного (залежить від кількості років страхового стажу працівника). Таким чином, сума по оплаті лікарняного листка роботодавцем становить: 174,15 х 9 днів х 80% = 1253,88 грн. Згідно ст.. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Внаслідок незаконного звільнення, позивачу було завдано також моральної шкоди, так як відбулось порушення законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і які вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що негативно позначається на способі життя, та стану здоров'я. [PERSON] є мати-одиначкою, на її утриманні знаходяться троє дітей, про що було достовірно відомо керівництву, згідно особової картки П-2, яка міститься в матеріалах судової справи. Суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення моральної шкоди з ТОВ «Модерн-Трейд» на її користь підлягає частковому задоволенню, та становить 5000(п'ять тисяч) гривень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з аналізу норм статті 237-1 КЗпП України, моральна шкода відшкодовується при наявності вини роботодавця, тобто незаконного звільнення, що спричинили моральні страждання працівнику. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 851,40 грн., виходячи з розміру заробітної плати за один день та кількості днів вимушеного прогулу.

Outcome: partial