Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Розтоківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 27 жовтня 1980 року помер батько позивачів - [PERSON], а 03 вересня 2003 року, померла мати позивачів - [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина на належний їм по 1/2 частині, житловий будинок №657, в с. Розтоки, Рахівського району, Закарпатської області. Вони фактично прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Як спадкоємці першої черги спадкування за законом, звернулися до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини, однак їм видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. З наведених підстав, просили суд винести рішення, яким визнати за кожним із них, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], право власності на 1/2 частину житлового будинку №657 з надвірними спорудами, що розташований в с. Розтоки, Рахівського району, Закарпатської області. Позивачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просять дану справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача, Розтоківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області в судове засідання не з`явився, сільський голова, [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без їх представника. Позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Звернення позивачів до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням їх прав на отримання власності в порядку спадкування, зокрема через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в їх користь, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Судом встановлено, що 27 жовтня 1980 року помер громадянин [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №312880 від 28 жовтня 1980 року. Після смерті останнього, відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку №657, розташованого в с. Розтоки, Рахівського району, Закарпатської області. Спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON], вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном, ставши таким чином одноосібним власником житлового будинку №657 в с.Розтоки, Рахівського району, Закарпатської області. 03 вересня 2003 року померла громадянка [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №12 та виконкомом Розтоківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії І-ФМ №9130005 від 03 вересня 2003 року. Після її смерті залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок №657 в с.Розтоки, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON], являються синами спадкодавця [PERSON], отже, в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] не має, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Розтоківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №452 від 02 листопада 2016 року. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно суд звертає увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовує редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, в судовому засіданні з матеріалів справи, зокрема з виписки з погосподарської книги №14 Розтоківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, встановлено, що житловий будинок № 657 в с. Розтоки, Рахівського району, належав [PERSON], згідно даних погосподарської книги. Тому даний будинок не являється об`єктом самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачі фактично прийняли спадщину, оскільки постійно проживали та вели спільне господарство із спадкодавцем, заяви про відмову від спадщини не подавали. Дане підтверджується довідкою виконкому Розтоківської сільської ради № 430 від 25 жовтня 2016 року. Таким чином, враховуючи, що позивачі по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняли спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, відповідачем позов визнаний, суд вважає, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачами не ставилось.

Outcome: approved