Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

15.09.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їм на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 2016 року належить житловий будинок №16 по пров. Дружби в м. Лиман Донецької області. Вказаний будинок вона придбала у відповідача. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої 05.09.2016 року № 3478/1808 у зазначеному будинку прописана (зареєстрована) одна людина, а саме [PERSON], яка з 2014 року фактично в будинку не проживає. Відповідач не є членом родини позивача, добровільно припинити реєстрацію не бажає, що обмежує права позивача в користуванні та розпорядженні будинком. В звязку з даними обставинами позивач змушена звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду їй необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком № 16 по пров. Дружби в м. Лиман Донецької області та примусово зняти її з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві, та просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 16 по пров. Дружби в м. Лиман Донецької області та примусово зняти її з реєстраційного обліку. Відповідача [PERSON] про необхідність явки в судове засідання повідомлено належним чином шляхом направлення судової повістки поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Також, відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на підставі ст. 76 ч. 3 ЦПК України через Обєднану територіальну громаду Лиманської міської ради, про що свідчить розписка (а.с. 38), але відповідач в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечувала (а.с. 44). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали наступне. Так. свідок [PERSON] суду показав, що є братом відповідача [PERSON] Його сестра разом з родиною виїхала до Російської Фередації в 2014 році. Він за її дорученням продав будинок №16 по пров. Дружби в м. Лиман Донецької області позивачу 26.08.2016 року. Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально. [PERSON] отримала грошові кошти за вказаний будинок. Але оскільки вона проживає за межами України, вона не знялася з реєстраційного обліку після відчуження будинку. Речі, які належать [PERSON] в будинку відсутні. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача. суду показала, що знала відповідача [PERSON] багато років, оскільки вони мешкали по сусідству. В 2014 році родина [PERSON] виїхала з вказаного будинку, як ій відомо до Російської Федерації Більше з цього часу вона [PERSON] не бачила. Їй відомо, що [PERSON] придбала вказаний будинок. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши позивача [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 26 серпня 2016 року між відповідачем [PERSON]., в інтересах якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв [PERSON], та позивачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 16 по пров. Дружби в м. Лиман Донецької області, з господарсько-побутовими будівлями та спорудами: літня кухня Б, сарай В, душ, вбиральня Е, паркан 1, колонка К. (а.с.8). Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.08.2015 року право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок і земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.10-11). Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою Донецька область, м. Лиман, пров. Дружби, 16 зареєстрована [PERSON] (а.с. 9). Судом встановлено і це підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], та Актом представника вуличного комітету, завіреного підписом голови мікрорайону та мокрою печаткою загального відділу Лиманської міської ради Донецької області, відповідач [PERSON] з 2014 року за адресою: м. Лиман, пров. Дружби, 16 не проживає, виїхала до Російської Федерації (а.с.7.) \~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна. Таким чином, у відповідача [PERSON] в день підписання договору купівлі-продажу будинку, тобто, 26 серпня 2016 року, припинилося право власності на будинок, а позивач в цей же день набула право власності на вказаний будинок. \~ Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивач [PERSON], як власниця будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена. Наявність реєстрації [PERSON] в будинку, обмежує права [PERSON] як власниці, і вона на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. До теперішнього часу відповідач не припинила реєстрацію у вказаному будинку, будинком не цікавиться, не є членом сім'ї позивача, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним будинком. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення їх порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що внаслідок відчуження відповідачем будинку, остання втратила право власності на нерухоме майно, в тому числі і право користування житлом, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Крім того, суд зазначає, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року №984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Красний Лиман Донецької області перейменовано на місто Лиман з 18 лютого 2016 року.

Outcome: partial