Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

18 липня 2019 року Миколаївська міська рада звернулася до [PERSON] , [PERSON] про звільнення земельної ділянки, посилаючись на те, що 16 серпня 2018 року при перевірці дотримання вимог законодавства у сфері містобудування та благоустрою на території Миколаївської ОТГ, на земельній ділянки біля будинків по вул. Миру 12 та вул. Миру 18, в м. Миколаївка була виявлена самовільно встановлена тимчасова споруда - металевий гараж, користувачем якого є відповідач [PERSON] . Площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить 0,0022 га. 10 жовтня 2018 року відповідачка [PERSON] звернулася до Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, безоплатно у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу в районі будинку 12 по вул. Миру м. Миколаївка Слов`янського району , вказавши земельну ділянку, яка вже була самовільно зайнята відповідачами. 29 січня 2019 року Миколаївська міська рада Слов`янського району Донецької області прийняла рішення № 25-ХХІХ-8, яким було відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу в районі будинку 12 по вул. Миру м. Миколаївка . Станом на 13 червня 2019 року самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,0022 га, на якій розташований металевий гараж розміром: висота - 2,0 м; довжина - 6,5 м; ширина - 3,3 м, відповідачами не звільнена, хоча, 29 грудня 2018 року на адресу відповідачки [PERSON] надсилався лист вих. № 5825/03-10-14-2, яким пропонувалось до 20 січня 2019 року демонтувати незаконно встановлений металевий гараж. В позовній заяві, зокрема, зазначено, що встановлений металевий гараж не відноситься до нерухомого майна, тому що переміщення гаражу не призведе до його знецінення та не приведе до зміни призначення. Миколаївська міська рада Слов`янського району Донецької області будь-яких рішень, щодо надання дозволу на користування зазначеною земельною ділянкою площею 0,0022 га відповідачам для розміщення металевого гаражу розміром: висота - 2,0 м; довжина - 6,5 м; ширина - 3,3 м, біля будинків 12 і 14 по вул. Миру м. Миколаївка не приймала, а також документів стосовно надання зазначеної земельної ділянки відповідачам у власність чи користування не надавались. Однак відповідачі без відведення в установленому порядку земельної ділянки, встановили самовільно зазначене рухоме майно. Звернення позивача до відповідачів, щодо самостійного звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності, залишилось без задоволення. Самовільне зайняття відповідачами земельної ділянки обмежує законні права власника, а саме Миколаївської міської об`єднаної територіальної громади в особі Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області в праві розпоряджатися нею, а також використовувати її за своїм призначенням, чим завдає шкоди інтересам Миколаївській міській об`єднаній територіальній громаді. З огляду на викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги Миколаївської міської раді Слов`янського району Донецької області повністю, та звільнити земельну ділянку площею 0,0020 га, біля будинків: № 12 і № 18 по вул. Миру м. Миколаївка Слов`янського району Донецької області , як самовільно зайнятою [PERSON] і [PERSON] , шляхом знесення (демонтування) металевого гаражу розміром: висота - 2,5 м; довжина - 6,5 м; шириною - 3,3 м, за рахунок [PERSON] і [PERSON] , з приведенням земельної ділянки у придатний для подальшого використання стан, здійснити облаштування території (вивезення сміття). Стягнути на користь Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області з [PERSON] і [PERSON] , судовий збір у сумі 1921 грн. 00 коп.(а.с. 2-3). 08 жовтня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду надійшов відзив від відповідачки [PERSON] , в якому зазначено, що [PERSON] , відповідачка по справі, мешканка міста Миколаївка, займає посаду начальника відділу земельних відносин виконавчого комітету Миколаївської міської ради, та наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначає, що їх сім`я, в особі її чоловіка відповідача [PERSON] , за усним договором купівлі-продажу в лютому 2018 року придбала металевий розбірний гараж, який знаходиться на землях комунальної власності міської ради, межує в одній лінії з іншими гаражами, їх на цій території не менш ніж тринадцять і також там знаходяться огороди, які обробляються власниками багатоквартирних будинків та які розташовані поблизу будинків по вул. Миру, 12 , 14 , 16 . Після придбання гаражу відповідачка розпочала процедуру оформлення земельної ділянки під ним, а саме звернулася до Держгеокадастру для отримання довідки відносно неотримання нею безоплатно землі у власність за категорією для обслуговування індивідуального гаражу. 10 жовтня 2018 року відповідачка звернулася до ЦНАП із заявою про надання спірної ділянки безоплатно у власність для обслуговування індивідуального гаражу. Рішення про відмову відповідачці у безоплатному відведенні землі було прийнято лише 29 січня 2019 року, тобто лише через три місяці після отримання такого звернення. Отримавши відмову в безоплатному відведенні землі, задля вирішення виниклої ситуації в законному руслі, беручи до уваги, що таких гаражів, як у відповідачів на території Миколаївки дуже багато і потрібно привести документи у відповідність до законодавства України та сплачувати податки за користування землею, її чоловік, як особа, зацікавлена у вирішенні цього питання в мирний спосіб, дослідив практику подібних спорів та земельних відносин в інших містах, звернувся 04 липня 2019 року до голови Миколаївської міської ради з проханням-пропозицією розглянути варіант отримання земельної ділянки в тимчасове користування. Також до звернення був доданий примірний типовий договір та зазначено, що орендна плата з боку відповідачів гарантована і згодні на будь-які умови задля підписання договору та оформлення землі. На сьогоднішній день відповіді по зверненню відповідачів від 04 липня 2019 року за № 102/03-27 ними не отримано, перебуває на розгляді в профільній комісії. В позові зазначено, що будь-яких рішень про надання дозволу на користування спірною землею не приймалось, отже позивач вважає спірну земельну ділянку самовільно зайнятою. Дане посилання безпідставне, необгрунтоване, оскільки саме наразі в Миколаївській міській раді на розгляді знаходиться заява відповідача [PERSON] , яка була подана, ще до відкриття судового провадження, а саме 04 липня 2019 року, з проханням надати відповідачу в тимчасове користування окремий елемент благоустрою (земельну ділянку) комунальної власності на умовах оренди для обслуговування металевого розбірного гаражу (не капітальна споруда) по вул. Миру біля будинків 12, 14 . 16. Зазначена заява ще не розглянута, рішення про відмову у наданні в користування, чи навпаки рішення про передачу в користування спірної ділянки не прийнято. Будь-якої відповіді по суті розгляду заяви від позивача не надходило. Окрім того 21 серпня 2019 року відповідач [PERSON] подала до профільної постійної комісії з питань містобудування, будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів заяву з проханням розглянути питання по суті та скликати засідання профільної комісії та виставити питання щодо надання відповідачу [PERSON] в тимчасове користування окремий елемент благоустрою (земельну ділянку) на умовах оренди на пленарне засідання. Заяву прийняв до розгляду голова комісії [PERSON] та секретар Миколаївської міської ради Зіньковський Дмитро Вікторович про що свідчить відмітка про отримання на заяві. Розгляд заяв триває. Позивач в позові зазначає, що відповідачі на вимогу позивача спірну ділянку не звільнили, хоча на адресу відповідачки надсилався лист № 5825/03-10- 4-2 від 29 грудня 2018 року про демонтаж відповідачкою металевого гаражу. 08 січня 2019 року відповідачка у поштовому відділені м. Миколаївка отримала від позивача лист, без печатки виконавчого комітету міської ради, лише за підписом першого заступника міського голови Павленка С. О., без зазначення норм діючого законодавства, яке розповсюджується на вчинення дій в цьому листі, про здійснення відповідачем в строк до 20 січня 2019 року демонтажу гаражу. З вказаного листа незрозуміло взагалі на яких законних підставах ці дії повинні бути виконані відповідачкою оскільки в міській раді розглядається питання щодо можливості виділення землі відповідачці і рішення на момент отримання спірного листа ще не прийнято та на адресу відповідачки не надходило, тобто перший заступник міського голови Павленко С. О. самостійно, одноособово прийняв рішення про демонтаж гаражу, не дочекавшись рішення міської ради і направив лист відповідачу, хоча рішення міської ради по суті розгляду заяви було прийнято тільки 29 січня 2019 року. Таким чином посилання на невиконання відповідачами вимог листа № 5825/03-10- 14-2 є безпідставними, а сам лист неможливо приймати як допустимий доказ невиконання припису про звільнення земельної ділянки. Щодо представлених позивачем акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудування та благоустрою від 16 серпня 2018 року, акту візуального обстеження спірної земельної ділянки від 13 червня 2019 року та акту по виявленню рухомого майна від 30 січня 2019 року, то вказані документи, як зазначено у відзиві, не повинні братися до уваги судом, оскільки вони складенні з грубими порушеннями чинного законодавства України та з порушеннями вимог регуляторного Акту позивача, а проведення перевірки протиправне, оскільки не були залученні відповідні спеціалісти та державні інспектори, які діють відповідно до норм чинного законодавства. Як вбачається зі змісту позову та матеріалів справи позивачем проведено перевірку з залученням спеціалістів відділів міської ради та КП «Сервіскомуненерго», які не мають повноваження на здійснення таких перевірок. Перевірка проводилась в різні місяці, без спеціалістів які мають на те повноваження, без залучення власників гаражу та потенційних користувачів землі. Свідків перевірки як того вимагає законодавство не було. Акти і на сьогоднішній день не вручені відповідачам, хоча відповідачі неодноразово приходили на особистий прийом до Миколаївського міського голови, відповідачка двічі приходила на профільну комісію з розгляду питання по суті, окрім того відповідачка працює в відділі міської ради та у позивача є всі контактні дані для надання цих актів особисто а тим паче для запрошення щодо проведення перевірки. Так, у відзиві зазначено, що рішенням Миколаївської міської ради від 25 липня 2018 року за № 17-ХХІV-8 прийнято Порядок демонтажу тимчасових споруд на території Миколаївської міської ОТГ. Відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку, спеціалісти відділів міської ради зокрема складають припис про усунення порушень вимог законодавства та надають цей припис під розписку або рекомендованим листом з повідомленням про вручення власнику користувачу. Пункт 4 розділ 2 Порядку передбачає, що у разі відмови власника чи користувача виконати припис, матеріали передаються на розгляд постійної комісії з питань комунальної власності, приватизації, житлово-комунального господарства, транспорту і зв`язку, побутового та торгівельного обслуговування, малого та середнього бізнесу. На засідання комісії запрошується власник. Комісія готує протокольне рішення та разом з усіма документами направляє на розгляд виконавчого комітету. Паралельне на адресу власника готується рішення виконавчого комітету, яке надсилається власнику листом з повідомленням про вручення та виставляється на офіційному сайті міської ради. У разі невиконання рішення виконавчого комітету власником. Комісія готує документи та передає міській раді для підготовки позову до суду. Відповідачка зазначає, що позов був поданий без проведення процедури, передбаченої цим Порядком. Крім того, твердження позивача про самовільне встановлення відповідачами спірного гаражу базуються лише на припущеннях, безпідставні та доказами не підтвердженні. Відповідачі наполягають на тому, що гараж відповідачі придбали в лютому 2018 року за усним договором купівлі продажу. Продавець в підтвердження отримання від відповідачів коштів за гараж, надав розписку. Після купівлі гаражу сім`я відповідачів розпочала процедуру оформлення земельної ділянки, на якій він знаходиться. Що стосується питання самовільно зайнятої земельної ділянки, відповідачка зазначає, що саме по собі фактичне користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. При вирішенні даного спору дослідженню підлягають, зокрема: наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування; вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. Розглянути питання щодо надання земельної ділянки в користування чи оренду та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний повноважний ОМС. У разі ж встановлення того, що особа, проти якої подано позов вживала необхідні заходи до оформлення свого права землекористування, то відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів ст. 212 ЗК України. Як вбачається з матеріалів справи та наданих доказів, відповідачі по справі намагалися та досі намагаються оформити спірну земельну ділянку. Розгляд питання по відведенню землі триває досі. В наданих документах вбачається намір відповідачів укласти відповідний договір та сплачувати за користування землею орендну плату або податок на землю. Відповідачами зазначено, що саме з боку позивача вчиняються дії щодо затягування розгляду заяв відповідачів по суті, наприклад заява про приватизацію землі подана 10 жовтня 2018 року, а рішення позивачем прийнято після спливу 3 місяців, лише 29 січня 2019 року, хоча по законодавству повинно не перевищувати одного місяця. Також і наразі з боку позивача йде затягування в розгляді заяви відповідачів про надання в користування спірної землі, оскільки ще до судового провадження, відповідач [PERSON] подав до позивача заяву 04 липня 2019 про надання в користування земельної ділянки, наразі рішення по суті не прийнято. Ще в провадженні позивача знаходиться на розгляді заява відповідачки від 21 серпня 2019 року, яка так само, як і попередня не розглянута по суті. Таким чином ці факти свідчать про неправомірні, незаконні та протиправні дії з боку позивача, а в діях відповідачів навпаки відсутній факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки. Вимоги про демонтаж гаражу саме позбавляють відповідачів мирно користуватися та володіти майном, яке відповідачі купили. Також відповідачка [PERSON] звертає увагу на те, що демонтаж майна є крайньою мірою і можливе лише за умови - всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення особи до відповідальності. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази своєчасного реагування та притягнення контролюючими органами за використанням і охороною земель у місті Миколаївка щодо вжиття заходів, передбачених законодавством України, по відношенню до відповідачів. В разі укладання договору користування чи оренди спірної земельної ділянки буде дотримано справедливу рівновагу між інтересами суспільства та правами відповідачів. З огляду на наведене, обраний спосіб захисту у виді зобов`язання відповідачів звільнити спірну земельну ділянку є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не приводить до відновлення його порушених прав, а навпаки, призведе до недотримання справедливої рівноваги. Також у відзиві зазначено, що у вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як вільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. У зв`язку з викладеним, просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначено, що відповідачкою [PERSON] по справі понесені витрати на правову допомогу, а відповідач [PERSON] звернувся до адвоката для складання процесуальних документів та сплатив йому вартість послуг за складання таких документів Вартість витрат понесених складає 6000 грн. 00 коп.. Також передбачається понести витрати в зв`язку із розглядом справи ще 2000 грн. 00 коп.. Отже орієнтовний розрахунок суми судових витрат приблизно складає 8000 грн. 00 коп.. З урахуванням викладеного вище, просить суд в задоволені позовних вимог по справі за позовом Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області до [PERSON] та [PERSON] про звільнення земельної ділянки відмовити в повному обсязі. Застосувати заходи процесуального примусу відносно Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області і шляхом накладення штрафу в сумі 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за зловживання процесуальними правами. Стягнути з Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області в дохід державного бюджету штраф в сумі 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за зловживання процесуальними правами. Судові витрати покласти на Миколаївську міську раду Слов`янського району Донецької області(а.с.48-56). 21 жовтня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач з доводами, зазначеними відповідачкою [PERSON] у даному відзиві на позовну заяву не погодився та наполягає на задоволенні своїх вищезазначених позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на те, що жодного доказу на підтвердження наявності у відповідачів права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, суду не надано. Позивач стверджує, що, відповідачі спочатку повинні були отримати право на земельну ділянку, а потім встановлювати гараж на вказаній земельній ділянці. На думку позивача, відповідачка [PERSON] як начальник відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, який до своєї відпустки безпосередньо забезпечував реалізацію повноважень Миколаївської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до Земельного Кодексу України чинного законодавства, повинен це знати. Незрозуміле твердження відповідачів про зловживання позивачем процесуальних прав, а саме подання до суду завідомо безпідставного позову, хоча відповідачі не мають відповідних документів на право користування цією земельною ділянкою, яка належить Миколаївській міській об`єднаній територіальній громаді. При цьому відповідачі намагаються ввести суд в оману, а саме: відповідачі стверджують що вони придбали розбірний металевий гараж, який був розташований на земельній ділянці комунальної власності, а насправді відповідачі придбали розбірний металевий гараж, який відповідачі самі встановили на земельній ділянці комунальної власності Миколаївської міської об`єднаної територіальної громади. Брати до уваги заяви від 04 липня 2019 року і 21 серпня 2019 року копії яких надали відповідачі позивач вважає недоцільним, так як: - заява від 04 липня 2019 року стосується дій посадових осіб Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, та прохання відповідача [PERSON] надати в оренду елементів благоустрою; - заява від 21 серпня 2019 року також стосується дій посадових осіб Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, при цьому заява відповідачки [PERSON] подана не посадовій особі органу місцевого самоврядування, а депутату місцевої ради, який очолює вказану комісію. Щодо наміру відповідачів діяти в рамках чинного законодавства, то слід зазначити, що такі твердження відповідачів спростовуються матеріалами справи. Так, 18 червня 2018 року виявлено металевий гараж відповідачів на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної власності; 10 жовтня 2018 року (майже через 4 місяця) відповідач звернувся з заявою про надання земельної ділянки (земельна ділянка не звільнена); 29 січня 2019 року Миколаївською міською радою було відмовлено в наданні земельної ділянки (земельна ділянка не звільнена); 04 липня 2019 року (більше чим через 5 місяців) відповідачка [PERSON] звернулася з заявою про надання в оренду елементів благоустрою (земельна ділянка не звільнена); На цей час земельна ділянка не звільнена. Підпункт 1 п. "Б" статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає порядок здійснення контрольних повноважень органами місцевого самоврядування, а саме надає виконавчим органам ... рад, повноваження щодо: здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства..., на відповідній території. Отже складання Акту посадовими особами виконавчого комітету Миколаївської міської ради, які виявили факт самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності Миколаївської міської об`єднаної територіальної громади, в межах міста Миколаївка Слов`янського району Донецької області не є порушенням чинного законодавства і залучати для цього Держгеокадастр України не доцільно. Не підлягають задоволенню вимоги відповідачів щодо стягнення з позивача судових витрат в сумі 8000 грн. 00 коп., так як відповідачами до відзиву на позовну заяву не надані відповідні розрахунки щодо витрат на правову допомогу і витрати які вони передбачають понести( а.с.81-82). 29 жовтня 2019 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідачі зазначили доводи, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву. Як зазначалося вище, гараж відповідачі придбали в лютому 2018 року за усним договором купівлі продажу. Продавець в підтвердження отримання від відповідачів коштів за гараж, надав розписку. Після купівлі гаражу сім`я відповідачів розпочала процедуру оформлення земельної ділянки на якій він знаходиться. Твердження позивача про те, що відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку є самовільним її зайняттям є лише думкою позивача, та не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного. Як вбачається з матеріалів справи та наданих доказів відповідачі по справі намагалися та досі намагаються оформити спірну земельну ділянку. В наданих документах до відзиву вбачається намір відповідачів укласти відповідний договір та сплачувати за користування землею орендну плату або податок на землю. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. Твердження позивача про те, що не треба брати до уваги заяви відповідачів, які були подані ще до судового провадження (04 липня 2019 року та 21 серпня 2019 року), не базується на нормах законодавства України, яким повинен керуватися позивач при отриманні таких заяв до розгляду. Саме із-за ї позиції позивача про те, що подані відповідачами заяви про ініціювання оформлення земельних правовідносин від 04 липня 2019 року та 21 серпня 2019 року не повинні братися до уваги, призвели до передчасного подання вказаного позову. Відповідачі наполягають на тому, що саме з боку позивача вчиняються дії щодо затягування розгляду заяв відповідачів по суті, наприклад заява про приватизацію землі подана 10 жовтня 2018 року, а рішення позивачем прийнято після спливу 3 місяців, лише 29 січня 2019 року, хоча по законодавству повинно не перевищувати одного місяця. Також відбувалося до недавніх пір з боку позивача затягування в розгляді заяви [PERSON] щодо надання в користування спірної землі, оскільки ще до судового провадження, відповідач [PERSON] подав до позивача заяву 04 липня 2019 року про надання в користування земельної ділянки, повідомлення про розгляд зазначеної заяви позивач надав лише через три місяці після отримання такої заяви, а саме 16 жовтня 2019 року і то вказавши, що потрібно звертатися до ЦНАП для розгляду по суті питання, хоча в переліку надання адміністративних послуг, такої послуги, як зазначено в прохальній частині заяви від 04 липня 2019 року немає. Таким чином ці факти свідчать про неправомірні, незаконні та протиправні дії з боку позивача. Щодо тверджень позивача про недоцільність залучення Держгеокадастру до складання Актів по виявленню самовільного зайняття землі та посилається на правомірність таких дій з огляду на ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», то вони є такими, що не грунтуються на законі, оскільки контроль за використанням та охороною земель покладено на Держгеокадастр. Що стосується питання демонтажу гаражу, то в розділі 2 Порядку демонтажу тимчасових споруд на території Миколаївської міської ОТГ присвячено цілий розділ демонтажу ТС. Так зокрема в цьому розділі вказано, що спеціалісти відділів міської ради зокрема складають Акти та Приписи про усунення порушень вимог законодавства, надають цей припис під розписку або рекомендованим листом з повідомленням про вручення власнику користувачу. У разі невиконання рішення виконавчого комітету власником, Комісія готує документи та передає міській раді для підготовки позову до суду. Як вбачається зі змісту позову та доданих до позову документів вимоги вказаного Порядку дотримані не були. Позивач зазначає, що відповідачами до відзиву не надані розрахунки щодо витрат на правову допомогу, а тому не можуть бути задоволенні вимоги щодо стягнення цих коштів з позивача. Таке твердження не відповідає чинному законодавству України, зокрема: в п. 8 ст. 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З врахуванням зазначеної статті у відповідачів ще є строк для надання доказів в підтвердження понесених витрат.

Outcome: dismissed