Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

23.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яким просила визнати за нею у порядку спадкування право власності на 1 / 4 частку від 66 / 100 частин домоволодіння, розташованого у [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ.А, з господарських споруд - сараю літ.Б, навісу -літ.В, навісу -літ.Г., навісу -літ.Д., і з дворових споруд №1- №3. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті її чоловіка - [PERSON], який помер [INFO]., вона у встановленому законом порядку прийняла 1 / 2 частину цієї нерухомості у спадщину за заповітом, проте має право ще на обов'язкову частку спадщини - ще на 1 / 4 від 66 / 100 частин вказаного спадкового домоволодіння, оскільки є непрацездатною особою - пенсіонером за віком, і прийняла цю спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, але оформити і одержати свідоцтво про право на спадщину за законом не може, оскільки нотаріусом їй в цьому відмовлено і рекомендовано звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач - представник Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області, до суду не з'явився, сільський голова надіслав суду заяву, якою просив розглянути справу за відсутністю представника Табаківської сільської ради. Відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] до суду не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, надавши суду письмові пояснення щодо предмету позову, з яких вбачається, що вони заперечують проти задоволення позовних вимог. Вислухавши у судовому засіданні позивача, її представника, вивчивши представлені суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - [INFO] помер [PERSON] (а.с.6), який залишив заповіт щодо успадкування його майна - 66 / 100 частин домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] (а.с.17,50,51), - двома спадкоємцями - дружиною - позивачкою [PERSON] і дочкою від першого шлюбу - відповідачкою [PERSON] (а.с.28,34,35,36); - 34 / 100 частин спірного майна належать колишній дружині спадкодавця - третій особі - [PERSON] на підставі рішення Болградського районного суду від 03.07.1986 (справа №2-350/1986) (а.с.12-14,90); - позивач [PERSON] одержала свідоцтво про право на спадщину 26.11.2013року і є власником 33 / 100 частин спірного майна як спадкоємець за заповітом (а.с.60,61); - відповідач [PERSON] прийняла спадщину - свою частку в розмірі 1 / 2 частини майна спадкодавця [PERSON] в розмірі 33 / 100 частин спірного майна - шляхом надання своєчасно заяви нотаріусу про це (а.с.38); - відомостей про інших спадкоємців майна [PERSON] суду не надано. Таким чином, позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є двома спадкоємцями першої черги майна спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], а також рівними спадкоємцями за заповітом - кожна по 1 / 2 частині спадкового майна, що складається з 66 / 100 частин домоволодіння, розташованого у [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст.1216,1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст.1268ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов'язки на свій розсуд. Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Продовження особою трудової діяльності після досягнення загального пенсійного віку не позбавляє права на обов'язкову частку у спадщині. Однак, вихід на пенсію на пільгових підставах права на обов'язкову частку у спадщині не дає. Обов'язкова частка у спадщині визначається в розмірі 1 / 2 частини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мали б право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Але, якщо інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, то вони вправі звернутися з відповідним позовом до суду. У встановлених законом випадках суд, з урахуванням відносин між спадкоємцями, що мають право на обов'язкову частку (а також за інших обставин, що мають істотне значення), може зменшити її розмір. Це може бути, наприклад, коли здійснення права на обов'язкову частку у спадщині перешкоджає можливості передати спадкоємцеві за заповітом майно, яким спадкоємець, що має право на обов'язкову частку, за життя спадкодавця не користувався, а спадкоємець за заповітом використовував його для проживання (будинок чи інше житлове приміщення). Можуть бути враховані відносини між спадкоємцями і спадкодавцем, які існували за життя останнього, а також інші обставини, які мають істотне значення (наприклад, майновий стан спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині). Для визначення розміру обов'язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина. Для встановлення всієї спадкової маси в повному обсязі спадкоємець, який має право на обов'язкову частку, вправі звернутись до нотаріуса із заявою про вжиття заходів до охорони спадкового майна. До обов'язкової частки зараховується все, що особа, яка має право на таку частку, отримує зі спадщини за будь-якою підставою: вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість встановленого на її користь заповідального відказу, банківський вклад, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Спадкоємці інших черг, а також онуки і правнуки спадкодавця, батьки яких померли до відкриття спадщини, не мають права на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом. Позбавлення права на обов'язкову частку в спадщині закон не передбачає, але спадкоємець може відмовитись від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, звернувшись з заявою до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщин. Якщо спадкоємець, який має право на обов'язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом. Обов'язкова частка визначається шляхом визнання права за спадкоємцем на ідеальну частку спадщини чи виділенням йому при розділі визначених речей із спадкової маси. Якщо заповідається не все майно, обов'язкова частка виділяється, в першу чергу, за рахунок не заповіданої частини, а при її недостатності - за рахунок заповіданої. Якщо спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обов'язковій або більша, то правила статті 1241 Цивільного кодексу України не застосовуються. Таким чином, право на обов'язкову частку є особистим, персоніфікованим. Відповідно до п.п. "в" п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року №2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" передбачено, що спадкоємець, який претендує на обов'язкову частку у спадщині, повинен подати заяву про прийняття спадщини. Фактичне прийняття обов'язкової частки у спадщині законодавством не передбачено. Тобто, згідно діючого цивільного законодавства України, спадкодавець може в заповіті заповідати майно одному чи кільком спадкоємцям за законом, позбавити права на спадкування одного чи уcix спадкоємців за законом, заповідати своє майно будь-яким особам, в тому числі стороннім. Проте, він не може позбавити права на спадкування ociб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Таким чином, перелічені в статті 1241 Цивільного кодексу України особи незалежно від сенсу і змісту заповіту мають право на отримання 1 / 2 частки спадкового майна, що належало б кожному з них в тому випадку, якщо б спадкування відбувалося за законом - це і є обов'язкова частка у спадщині. Виходячи з наданих суду відомостей і доказів, у спадкодавця [PERSON], що помер [INFO], є два спадкоємці за законом першої черги - дружина (вдова) позивач [PERSON] і дочка - відповідач [PERSON], кожна мала б право за законом і за відсутності заповіту, на отримання 1 / 2 частини спадкового майна. Згідно заповіту кожна з них отримує ці частки спадкового майна, тобто, заповідач - спадкодавець [PERSON] нікого зі спадкоємців першої черги не позбавив спадщини, вони її отримали - кожен свою частку спадщини в разі спадкування ними спадщини за законом - шляхом своєчасного звернення до нотаріуса з заявою. Підстав, передбачених ст.1241 Цивільного кодексу України - для зменшення обов'язкової частки відповідача - суду не надано. В даному випадку, на день смерті спадкодавця в нього були: повнолітня працездатна дочка і дружина, що досягла пенсійного віку, і лише вони відносяться до спадкоємців за законом (перша черга). Отже, якби дочка і дружина спадкодавця успадковували б майно за законом, то їм належало б по 1 / 2 від 66 / 100 частин домоволодіння, що за життя належало спадкодавцю. Право отримати обов'язкову частку має тільки непрацездатна (за віком) дружина спадкодавця. Її обов'язкова частка дорівнює 1 / 2 частину від 33 / 100 будинку, тобто 1 / 4 частини спадкового майна. Оскільки позивач [PERSON] отримала у спадщину 33 / 100 частин спірного домоволодіння - більш, ніж 1 / 4 частини спадкового майна, що є більшою частиною від її обов`язкової частки, вимоги позову є необґрунтованими за наявності заперечень іншого спадкоємця - відповідача [PERSON], права якої на її частину спадкового майна не мають ніким порушуватися і гарантовані заповітом та захищаються Законом. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об'єктивно на підставі вищевикладених пояснень та письмових доказів, суд дійшов висновку, що, оскільки позивач - спадкоємець [PERSON] отримала у спадщину більш, ніж визначену законом обов'язкову частку спірного спадкового майна, її вимога про визнання за нею права власності ще на будь-яку частину вказаного домоволодіння не підлягає задоволенню, оскільки цим будуть порушені права іншої особи - відповідача у справі.

Outcome: dismissed