Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

11 грудня 2017 року\~ до\~ Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла вище вказана позовна заява. В своїй позовній заяві [PERSON] прохає суд винести рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Миронова, 87 с.Олексіївка Більмацького району Запорізької області , який складається з : літ.А - житловий будинок шлакоблочний, обличкований 0,5 цегли, житловою площею 23,3 кв..м, загальною площею - 57,4 кв.м, надвірні будівлі та споруди: літ.а - прибудова, літ.Б - літня кухня, літ.В - сарай, літ.Г - сарай, літ.Д - сарай, №3 - погріб, №1- ганок, №2 - козирок. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 лютого 1994 року помер її батько [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , який розташований по вул.Миронова, 87 с.Олексіївка Більмацького району Запорізької області. Позивач як спадкоємець першої черги прийняла спадщину відповідно до п.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разомз померлим на день його смерті. Однак до цього часу свідоцтво про спадщину на житловий будинок не отримала через відсутність правовстановлюючих документів. За даних обставин позивач позбавлена можливості оформити право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом і тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та третя особа про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином ( а.с. 21, 22). Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її участі відсутності, на підставі наявних матеріалів. Позивач також повідомила, що позовні вимоги нею підтримуються та про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення ( а.с.25). Державний нотаріус Росівської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], як третя особа, подала до суду клопотання про розгляд справи безучасті представника нотаріальної контори. Одночасно зазначивши, що проти позову нотаріальна контора не заперечує ( а.с.23). Відповідно до п.9 ч.1 розділу 13 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції від 15.12.2017р.), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та представника третьої особи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач, належним чином 15.12.2017року повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 7100100320096, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав ( а.с. 24). У звязку з цим на підставі ст.ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, зясувавши позиції учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України,учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про перейменування деяких населених пунктів" від 12 травня 2016 року № 1353-VIII, Куйбишевський район перейменовано на Більмацький район; селище міського типу Куйбишеве Куйбишевського району- на селище міського типу Більмак. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 14 лютого 1994 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть ( а.с.5). Після смерті [PERSON]. відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок з надвірними будівлямии і спорудами, розташований за адресою: вул.Миронова, 87 с.Олексіївка Більмацького району Запорізької області (а.с.8-9). На момент своєї смерті [PERSON] проживав зі своєю донькою [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області від 08 листопада 2017 року №1936, згідно якої [PERSON] був головою домогосподарства по вул.Миронова,87 с.Олексіївка Більмацького району Запорізької області та проживав у зазначеному будинку зі своєю донькою [PERSON] по день смерті, 14 лютого 1994 року (а.с.15). [PERSON] проживає за вказаною адресою по теперішній час. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не складав. У власності спадкодавця перебував житловий будинок №87 по вул. Миронова в с.Олексіївка Більмацького району Запорізької області, рік забудови - 1966, земельна ділянка надана в користування площею - 0,37 га, в т.ч. під будівлями - 0,25 га, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок , копією запису в по господарській книзі за 1980-1982 роки державного акту на право приватної власності на землю та довідкою виконкому Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області ( а.с.8-10,11, 12,15). Оскільки позивач [PERSON] постійно проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], то відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину - житловий будинок, що належав померлому і стала єдиним власником житлового будинку. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], згідно якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00018910770, згідно якого дощшюбне прізвище [PERSON] - [PERSON] ( а.с. 7) , а відповідно до ст.1222 та ст.1261 ЦК України спадкоємицею першої черги за законом . 08 листопада 2017 року за заявою позивача [PERSON] державною нотаріальною конторою Запорізької області була заведена спадкова справа після померлого [PERSON] 06 грудня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв"язку з тим, що документів , що підтверджує право власності на житловий будинок не надано ( а.с.17). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 267 ЦК України до заяв про захист цивільного права або інтересу позовна давність не застосовується. Що стосується позовних вимог щодо визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування суд виходить з наступного. За життя [PERSON] отримав дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Миронова, 87 в с.Олексіївка Куйбишевського району Запорізької області ( а.с.11). Згідно копії погосподарської книги №б/н за 1980-1982 роки членами домогосподарства були [PERSON], дружина, рік народження 02.02.1914, [PERSON], дочка, рік народження 23.09.1951, [PERSON], онука, рік народження 21.10.1973, головою домогосподарства був [PERSON], рік народження 17.07.1914 ( а.с.12). Таким чином [PERSON] на законних підставах збудував житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Миронова, 87 в с.Олексіївка Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області, що відповідно до технічного паспорту на садибний індивідуальний) житловий будинок складається з : літ.А- житловий будинок, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м., літ.а - прибудова, літ.Б - літня кухня, літ.В - сарай, літ.Г - сарай, літ.Д - сарай, №3 - погріб, №1- ганок, №2 - козирок. [PERSON] помер 14 лютого 1994 року. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами . Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР \~1963 року, який діяв на час набуття права власності на будинок спадкодавцем, \~громадяни могли мати у власності житловий будинок. В ст.100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути\~ зокрема і жилий будинок. \~При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність\~ такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1962 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Згідно погосподарської книги за 1980-1982 роки, особовий рахунок №1270, головою домогосподарства по вулиці Миронова, 87 в с.Олексіївка Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області значився [PERSON] (17.07.1914р.н.), що підтверджується відповідною довідкою виконавчого комітету (а.с.15) та копією погосподарської книги ( а.с.12). З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Інспекція ДАБК у своєму листі від 01.09.2011 р. N 40-12-2409 вважає, що для реєстрації права власності на побудовані до 05 серпня 1992 року об'єкти досить технічного паспорта з датою будівлі, а документи, що підтверджують введення в експлуатацію, не потрібні. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою вул. Миронова, 87 в с.Олексіївка Більмацького району Запорізької області, об'єкти були побудовані в 1962 році, вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 124143 грн. Відповідно до ч.1,2 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, не позбавляє спадкоємця в праві на спадщину. Беручи до уваги те, що у позивача виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved