Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

09.08.2017 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» про визнання виконання обовязку первісному кредиторові належно виконаним. 12.12.2017 року позивач позовні вимоги уточнив, просив визнати виконаними зобовязання за кредитним договором та зобовязати відповідача перерахувати суму заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив що 21.05.2008 р. між ним та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір №01.1099/08-Z за умовами якого банк надає кредит на споживчі цілі у розмірі 15000000 гривень строком до 20 травня 2023 року. З метою забезпечення виконання позивачем зобовязання за кредитним договором між відповідачем та акціонерним товариством закритого типу «Эспониколаев» 23.05.2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого поручитель передав в іпотеку банку нерухоме майно приміщення виставкового центру на пл. Суднобудівників, 3-б у м. Миколаєві. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення виставкового центру на пл. Суднобудівників, 3-б у м. Миколаєві. 08.07.2013 року було проведено реалізацію предмета іпотеки, сума продажу склала 8801000,00 грн., які були перераховані ПАТ «Кредитпромбанк». 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредипромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників по кредитним договорам, у тому числі і за кредитним договором, укладеним між позивачем та ПАТ «Кредитпромбанк» 21.05.2008 року. Зазначені обставини були встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2015 року, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21.01.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.06.2016 року. Проте новий кредитор ПАТ «Дельта Банк» вимагає від позивача погашення усієї суми кредитного боргу, без урахування суми вирученої від реалізації предмета іпотеки 8801000,00 грн., чим порушує права позивача як позичальника та споживача банківських послуг. При цьому повторно намагається реалізувати предмет іпотеки. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Ухвалою суду від 26.09.2018 року визнано явку представника відповідача [PERSON] Акціонерного товариства «Дельта Банк» обовязковою, проте представник відповідача до судового засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи ПАТ «Кредитпромбанк» в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. 01.10.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, у якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на наступне. Так, 21.05.2008 року між ВАТ «Кредипромбанк» та позивачем був укладений договір №01.1099/08-Z, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15\~000\~000,00 грн. строком до 20.05.2023 року. В забезпечення виконання позичальником зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та акціонерним товариством закритого типу «Экспониколаев» 23.05.2008 року було укладено іпотечний договір, за яким останній передав банку в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові приміщення виставочного центру за адресою: м. Миколаїв, площа Суднобудівників, 3-Б. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2011 року задоволено позов ТОВ «Кредипромбанк» про звернення стягнення на вищезазначені нежитлові приміщення. 27.09.2013 року між ПАТ «Кредипромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредипромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників за кредитними договорами в тому числі й за кредитним договором укладеним із позивачем. У позовній заяві позивач зазначає, що в ході виконавчого провадження на прилюдних торгах було реалізовано вищезазначене нерухоме майно, а грошові кошти виручені від продажу були перераховані ПАТ «Кредипромбанк», але при цьому не надає жодного належного та достатнього доказу на підтвердження цього. Зазначена інформація відсутня і у ПАТ «Дельта Банк». Також у відзиві зазначив, що позивачем вже заявлялись аналогічні вимоги та судами під час розгляду справи надавалась оцінка доводам позивача щодо відступлення права вимоги за кредитним договором без врахування коштів, отриманих від продажу нерухомого майна з прилюдних торгів та зобовязання направити виручені кошти з прилюдних торгів в сумі 8801000,00 грн. на погашення кредитного зобовязання за кредитним договором, однак судами усіх інстанцій було відмовлено позивачу у задоволенні його вимог. Зазначив, що з урахуванням викладених обставин відсутні підстави для задоволення вимог позивача. Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач заперечує проти його позову базуючись на одному аргументі, що нібито позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що в ході виконавчого провадження на прилюдних торгах було реалізовано предмет іпотеки нерухоме майно. При цьому відповідач посилається на те, що підстави даного позову вже були предметом розгляду у судовій справі. Так, в ухвалі ВССУ від 02.06.2016 року № 6-4405 встановлено, що на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 18.10.2011 року на іпотечне майно звернуто стягнення 08.07.2013 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як встановлено судом, 21.05.2008 року між ВАТ «Кредипромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №01.1099/08-Z, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15\~000\~000,00 грн. строком до 20.05.2023 року. 23.05.2008 року в забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та акціонерним товариством закритого типу «Экспониколаев» укладено іпотечний договір, відповідно до якого поручитель передав банку в іпотеку нежитлові приміщення виставочного центру за адресою: м. Миколаїв, площа Суднобудівників, 3-Б. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2011 року задоволено позов ТОВ «Кредипромбанк» про звернення стягнення на вищезазначені нежитлові приміщення. 08.07.2013 року проведено прилюдні торги з реалізації іпотечного нерухомого майна, яке продано за 8801000,00 грн. Однак вказана сума не була направлена відповідачем на погашення зобовязання за кредитним договором від 21.05.2008 року. 27.09.2013 року між ПАТ «Кредипромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредипромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників за кредитними договорами в тому числі й за кредитним договором укладеним із позивачем [PERSON] Зазначені обставини були встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2015 року, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21.01.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.06.2016 року. Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.516 ЦК України). Відповідно до\~статті 515 ЦК України\~заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Отже, аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що як загальними нормами (ст.ст.516-519 ЦК України), так і спеціальною нормою (ст.24 Закону України «Про іпотеку») не передбачено заборони на заміну первісного кредитора\~банку або іншої фінансової установи на фізичну особу. Також відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку", іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону про іпотеку). Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку). Згідно з\~ст.41 Закону України «Про іпотеку»\~реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої\~Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього\~Закону. У відповідності до\~ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1\~ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей\~526\~та\~599 ЦК України, зобов'язання вважається виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства. А відповідно до ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 593\~ЦК України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави. Відповідно до приписів статті 575\~ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог, оскільки є підстави, передбачені\~законодавством України для визнання зобовязань за кредитним договором частково виконаними та зобовязання відповідача перерахувати суму заборгованості за кредитним договором. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved