Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

29.06.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2021 року укладеним між нею та відповідачем, від імені якого, за довіреністю від 16.01.2021 року діяв повноважний представник [PERSON] , набула у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно п.19 зазначеного Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Лейбіченко С.В., продавець зобов`язався знятися з реєстраційного обліку в строк до 20.05.2021 року, однак станом на 25.06.2021 року залишається зареєстрованим в квартирі. Наявність зареєстрованим в належній їй квартирі колишнього власника, який не є членом її сім`ї, позбавляє її права розпоряджатись належним їй майном, у зв`язку з чим просить позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явились, направили письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказує, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, відповідач зазначає, що визнає позов. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 20.04.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Лейбіченко С.В., [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Право власності [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з реєстру. З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 25.06.2021 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , з 18.07.2003 року зареєстрований відповідач [PERSON] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] .. Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відсутність відповідача [PERSON] у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується актом про непроживання складеним головою правління ОСББ «Незалежності 27» 01.06.2021 року, зі слів сусідів, які повідомили, що останній з 2010 року в квартирі не 5проживає. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , не проживає понад встановлені строки, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908.00 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору нею не ставиться.

Outcome: approved