Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.12.2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення №7 філії «Запорізьке РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Куксіної Л.М., яка діяла на підставі довіреності №907 від 23.05.2014 року, був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті. На виконання умов зазначеного договору вона внесла, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок на загальну суму 2719 доларів США під 12,50% річних строком на три місяці, тобто по 08.03.2015 року. У відповідності до п.7 договору строк розміщення вкладу не може бути продовженим сторонами. Перед закінченням строку розміщення строкового вкладу, визначеному у договорі, а саме 23.02.2015 року вона звернулась до начальника відділення №7 філії «Запорізьке РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Куксіної Л.М. з письмовою заявою про повернення коштів зі строкового вкладу, в якій зазначила спосіб повернення вкладу, як видачу коштів готівкою через касу банку, але по теперішній час банком вклад у розмірі 2719 доларів США їй не повернуто та не виплачено відсотки за лютий - березень 2015 року в розмірі 26,58 доларів США. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] грошові кошти за договором про банківський строковий вклад (депозит) у розмірі 2719 доларів США, проценти за лютий -березень 2015 року в розмірі 26,58 доларів США, проценти за користування відповідачем грошовими коштами за період з 09.03.2015 року по 14.04.2015 року в розмірі 29,69 доларів США та три відсотки річних від простроченої суми за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 09.03.2015 року по 14.04.2015 року в розмірі 8,27 доларів США. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Подав заперечення на позов, в яких просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Зазначив, що дійсно, 08.12.2014 року, між [PERSON] та Банком був укладений Договір-заява №313731/48690/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті. Відповідно до умов договору «Вкладник» вносить, а «Банк» приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок в сумі2719 доларів США на строк по 08.03.2015 року. За час користування коштами Вкладу протягом строку, Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти в розмірі 12,50% річних. Проте, на момент звернення позивача до Банку (23.02.2015 року) з вимогами про повернення суми вкладу, діяла Постанова НБУ №758 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 03.12.2014 року, відповідно до якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Крім того, на даний час діє Постанова НБУ №160 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 03.03.2015 року, яка також регламентує діяльність банків в частині певного обмеження видачі готівкових коштів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №11, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як встановлено судом, 08.12.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір-заява №313731/48690/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті. Згідно матеріалів справи [PERSON] внесла на вкладний рахунок 2719 доларів США.. Пунктом 6 Договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку,строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Відповідно до п.5.1 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого непередбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу , визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/ картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. 23.02.2015 року [PERSON] зверталася із заявою до начальника відділення №7 філії «Запорізьке РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Куксіної Л.М про повернення їй 08.03.2015 року грошових коштів за договором про строковий банківський вклад (депозит) через касу банку. У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2013 р., у разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Доводи відповідача про заборону стягнення з банку будь-яких грошових сум в період дії тимчасової адміністрації суд не приймає до уваги, оскільки обмеження, встановлені пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договором банківського рахунку вкладника-фізичної особи. Вказане обмеження застосовується лише для юридичних осіб та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем не виконані взяті на себе за договором зобов'язання, і позов в частині стягнення заборгованості за договором строкового банківського вкладу та процентів за лютий -березень 2015 року є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач в обумовлений договором строк не сплатив позивачу суму строкового банківського вкладу (депозиту) та нараховані відсотки. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові у справі №113цс14, прийнятої за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених ст. 355 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми боргу підтверджуються розрахунком позивача і складають 8,27 доларів США. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial