Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

24.03.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.01.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 29.02.2016 р. склала 16537,54 грн. Сторони у судове засідання не зявились, надавши відповідні заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.38,112). Представником позивача надано додаткові пояснення до позовної заяви, згідно яких відповідно до укладеного договору б/н від 14.01.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, термін дії картки до останнього дня 09/2016 року. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання, підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих Банком Умовами та тарифами. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила у письмовому вигляді, що підтверджується власним підписом в Заяві про приєднання. Згідно умов договору встановлено право Банку здійснювати погашення нарахованої заборгованості (відсотків, комісії, пені) за рахунок наданого кредитного ліміту. При нарахуванні відсотків, комісій, пені і не внесення коштів Клієнтом на погашення цієї заборгованості, Банк здійснює погашення даної заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Представник позивача зазначає, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Пунктом 2.1.1.12.6.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата Боржником штрафу за порушення строків платежу по кожному з грошових зобовязань більш ніж на 210 днів. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.54-82). Представник відповідача [PERSON] надав письмові заперечення на позов, відповідно до яких зазначено, що Анкета-заява від 14.06.2013 року не містить даних про отримання відповідачем як картки банку, так і грошових коштів. В зазначеній заяві не обумовлені будь-які процентні ставки, пені, штрафи за користування грошовими коштами, відповідачка ні кредитний договір, ні Умови та правила надання банківських послуг не підписувала. У звязку з чим Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, анкета-заява не містить угоду про сплату комісії та пені, штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж виду юридичної відповідальності, що суперечить діючому законодавству. Раніше у судовому засіданні заперечення підтримував та просив у задоволенні позову відмовити (а.с.47-49). В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи думку представника позивача та відповідача, викладені в письмових поясненнях та запереченнях, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до укладеного договору б/н від 14.01.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, про що свідчить Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В анкеті-заяві на видачу кредиту міститься підпис позичальника (а.с.5-7). ПАТ КБ „Приватбанк\~виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів відповідачу. Однак, відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 29.02.2016 року має заборгованість по кредиту у сумі 16537,54 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1209,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 10914,85 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3150,00 грн; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 763,69 грн. (а.с.4). Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Як вбачається\~\~з матеріалів справи, заява позичальника від 14.01.2013\~\~р.\~\~містить\~\~підпис позичальника, відомості про\~\~те, що остання\~\~ознайомилася з Умовами надання\~\~споживчого кредиту фізичним особам, що були надані\~\~їй в письмовій формі та які разом\~\~з заявою\~\~складають\~\~кредитно-заставний договір. Підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами надання\~\~споживчого\~\~кредиту, викладених у зазначеній заяві. У частинах 1, 2\~ст.207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ч.1\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У звязку з тим, що відповідачка отримала кредитні кошти, що підтверджується рухом коштів по її рахунку, докази про своєчасне повернення кредиту та сплати процентів в матеріалах справи відсутні,\~\~немає підстав для набуття висновку про необізнаність відповідача з умовами отримання та повернення кредиту та сплати процентів, умови застосування штрафів та нарахування пені. У разі заперечення відповідача про обізнаність саме з тими Умовами та Правилами, які додані до позову позивачем, відповідач має довести свої заперечення представивши той примірник Умов та Правил, з якими він був ознайомлений, що підлягає оцінці судом відповідно до\~ст. 212 ЦПК України. Але відповідач в судове засідання жодного разу не з'явилась, її ж представник пояснив суду, що відповідачка не пам'ятає, щоб взагалі позичала грошові кошти в Банку та отримувала картку, що, на думку суду, не відповідає дійсності. \~\~ Відповідно до п.1.1.7.12 Умов договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Згідно п.2.1.1.3.9 Умов клієнт, який допустив порушення виконання більше одного кредитного зобов'язання перед банком доручає приймати і розподіляти грошові кошти для погашення простроченої кредитної заборгованості в черговості, визначеної самостійно банком. Строк повернення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. У п.2.1.1.12.8 зазначено, що банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з Тарифами/Памяткою клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами банку, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13. Виплата комісії здійснюється відповідно до п.2.1.3.3 Умов і правил. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Пеня = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) +50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (а.с.8-31). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року). Згідно ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3.2 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону\~та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті З, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними\~законом\~інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками\~фізичними особами. Враховуючи встановлене, суд дійшов до висновку, що заборгованість за пенею у сумі 3150,00 грн. (згідно виписки по рахунку комісія не нараховувалась) , штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) у сумі 763,69 грн. є неустойкою. У звязку з чим вважає за необхідне зменшити суму пені, яка підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" із 4413,69 грн. до розміру заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню, а саме: до 1209,00 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 1110,70 грн. На підставі ст.ст.525, 526, 530, 533, 549, 554, 611, 624, 629, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial