Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

14.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказав, що між ним та відповідачем 01.12.2019 року було укладено письмовий договір на виготовлення кухонного гарнітуру та шафи-купе на загальну вартість 47 000 грн.. До складу кухонного гарнітуру входить виготовлення тумб, навісних шкафчиків, столешниця, щафа-купе. При укладенні договору відповідач вказував, що він є приватним підприємцем по виготовленню кухонних меблів. Однак тепер йому стало відомо, що його господарською діяльністю була роздрібна торгівля текстильними виробами, яка була припинена ще 19.09.17 року. За виготовлення кухонних меблів він 5.12.19 року сплатив відповідачеві аванс 31 000 грн.. Згодом на прохання відповідача він додатково йому сплатив аванс 03.02.20 року - 5000 грн. та 16.02.20 року -3000 грн., а всього сума авансу склала 39 000 грн.. Строк виконання даної роботи у договорі було визначено сторонами до 30.12.19 року. На часткове виконання умов договору відповідач 16.02.2020 року виготовив частину кухонного гарнітуру всі тумбочки та навісні шкафчики. Вартість цих виробів не була визначена відповідачем при їх встановленні. Фасади до цих тумбочок, навісних шкафчиків та шафа-купе не були виготовлені. По вартості самими дорогими є фасади до тумбочок, навісних шкафчиків та шафа-купе, тому від необхідного об`єму кухонного гарнітуру виготовлена частина меблів не становить навіть половину вартості. Відповідач, посилаючись на збіг важких сімейних обставин, починаючи з грудня 2019 року почав під різними приводами відтерміновувати в односторонньому порядку строк виконання свого зобов`язання. Розуміючи його важке становище (не конкретизував відповідач яке саме) він не наполягав на терміновому виконанні умов договору, а відповідач спочатку виконання зобов`язань за договором переніс на лютий місяць 2020 року, потім на кінець березня 2020 року, а згодом «на наступний тиждень». Такі обставини підтверджуються долученою смс-перепискою з відповідачем. Роботи відповідно до договору від 01.12.19 року виконувалися надто повільно, строк їх виконання передбачений договором сплив більше року назад, а результат перемовин з ним не надав ніяких позитивних наслідків. Відповідач перестав відповідати на його дзвінки та дзвінки його дружини, уникав зустрічей з ним. Для нього стало очевидним, що з вини відповідача виготовлення меблів стане не можливим не тільки у визначений сторонами строк згідно з умовами договору, але й взагалі, тому він має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. У договорі від 01.12.19 року сторони не передбачили сплату штрафних санкцій за невиконання умов договору. Разом з цим, відповідно до ч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. У договорі загальна вартість робіт визначена у 47 000 грн.. З врахуванням цього відповідач має сплатити неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення на суму -1344,33 грн.. Крім цього, відповідач має сплатити від цієї ж суми три проценти річних в розмірі 1344 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1278,62 грн.. Окрім того, він вважає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, що виражається у його переживаннях з приводу тривалого не виконання умов договору, він змушений був неодноразово відволікатися від нормального роду занять та зустрічатися з відповідачем і прохати його виконати роботу. При цьому він відчував приниження та безпорадність, що вимагало вжиття додаткових зусиль для стабілізації свого нервового стану. У зв`язку із тривалим невиконанням даної роботи відповідачем у нього в сім`ї виникли сварки, нервова напруга в стосунках з дружиною. Завдану моральну шкоду він оцінює у розмірі 7000 грн. Тому позивач просить позов задоволити та розірвати укладений між ним та приватним підприємцем [PERSON] договір від 01.12.19 року на виготовлення кухонного гарнітура та шафи-купе; стягнути з приватного підприємця [PERSON] на його користь: сплаченого авансового платежу 39 000 грн.; \~ \~ \~ \~3% річних на суму 1344 грн.; пені - 1344,33 грн.; інфляційні втрати - 1278,62 грн.; моральну шкоду - 7000 грн.. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позов підтримує, просить його задоволити, щодо заочного розгляду справи не заперечує, відповідачем на сьогоднішній день умови договору не виконано, кошти не повернуто. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 грудня 2019 року між [PERSON] та ПП [PERSON] було укладено договір на виготовлення кухні та шафи-купе, згідно якого ПП [PERSON] прийняв замовлення у [PERSON] , а саме: кухня+шафа купе, ціна якого становить 47000 грн. та отримав аванс в сумі 30000 грн.. Термін виготовлення замовлення до 30.12.2019 року. [PERSON] , як замовник, сплатив відповідачу 01.12.2019 року аванс 30000 грн., однак відповідач, як виконавець отримавши від нього кошти в розмірі 30000 грн., не виконав умов договору. Вказані обставини підтверджуються договором від 01.12.2019 року. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.626,627 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.3\~ст. 865 ЦК України\~до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). Згідно ст.10 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до\~ст.611 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, якщо це встановлено договором або законом. Правила\~статті 1167 ЦК України\~регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Частинами 1 та 2 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно з п.5 ч.1\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 2 ст.651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду № 14-714 цс 19 від 01.09.2020 року, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 7000 грн., обгрунтовуючи тим, що переживав з приводу тривалого не виконання умов договору, змушений був неодноразово відволікатися від нормального роду занять та зустрічатися з відповідачем і прохати його виконати роботу, відчував приниження та безпорадність, що вимагало вжиття додаткових зусиль для стабілізації свого нервового стану, у зв`язку із тривалим невиконанням даної роботи відповідачем у нього в сім`ї виникли сварки, нервова напруга в стосунках з дружиною. Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заподіяної йому діями відповідача моральної шкоди. Виходячи з принципу розумності та справедливості, обставин справи, тривалості та глибини душевних та моральних страждань позивача, а також те, що позивач вимушений був вживати додаткових зусиль щодо захисту порушеного права, слід стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження сплати ним авансу відповідачу в розмір 39000 грн.. Оскільки з укладеного між сторонами договору вбачається, що відповідач отримав аванс в сумі 30000 грн.. Згідно розрахунку , проведеного позивачем: - три проценти річних від простроченої суми (47000 грн.) становлять - за період з 01.01.2020 р. по 14.12.2020 р. 1344 грн.; - пеня становить за період з 01.01.2020 р. по 14.12.2020 р. 1344,33 грн.; - інфляційні нарахування становлять - за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року 1278,62 грн.. Згідно розрахунку, проведеного судом: три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2020 р. по 14.12.2020 р. становить 47000/100х3/366х348=1340,66 грн.; інфляційні нарахування за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року становлять 30000х1,0272 (1,002х0,997х1,008х1,008х1,003х1,002х0,994х0,998х1,005х1,010)=30816,14 30000 =816,14 грн.; пеня за період з 01.01.2020 р. по 14.12.2020 р. становить - 47000/100х3=1410 грн.. Однак, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1344,33 грн.. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання ним умов договору від 01.12.2019 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити частково, а саме: розірвати договір від 01 грудня 2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на виготовлення кухонного гарнітура та шафи-купе; стягнути з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~30\~000\~грн.\~сплаченого авансового\~платежу,\~ 3%\~річних в\~сумі 1340,66\~грн.,\~пеню \~в сумі\~1344,33\~грн.,\~інфляційні втрати\~ в\~сумі 816,14\~грн.\~та моральну\~шкоду в\~розмірі 2000\~грн.,\~а всього\~35501,13\~грн..\~В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 597,39 грн. (49966,62/100=499,67; 35501,13/499,67=71,05; 840,80/100х71,05=597,39). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial