Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

13.08.2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протягом останніх двох років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання та утримання своїх малолітніх дітей, не цікавиться їх життям, результатами навчання, не забирає із дитячого садочку та школи, не відвідує батьківських зборів, не приймав участі у громадських справах дошкільних навчальних закладів, які відвідують діти. У якості доказів позивач надав до суду разом з позовною заявою документи, що підтверджують кровну спорідненість відповідача з дітьми, довідки про місце проживання дітей разом із позивачем, заочне рішення від 03.07.2018 року про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, нотаріально посвідчену заяву відповідача від 13.07.2018 року, в якій зазначено, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Провадження у справі відкрито 30.08.2018 року. Відповідачу і третій особі наданий строк для подання заяв по суті справи. 15.11.2018 року в судове засідання сторони та представник третьої особи не з'явилися. Від представника позивача-адвоката [PERSON], третьої особи надійшли письмові заяви про слухання справи без їхньої участі. Представник позивача позовні вимоги підтримує, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Представник третьої особи до своєї заяви подав висновок органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації, складений відповідно до ч.5 ст.19 СК України. Згідно висновку третя особа позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, повідомлення про причини неявки від відповідача до суду не надходили. Відзив на позовну заяву відповідач суду не надав. За таких обставин суд вважає можливим, відповідно до положень ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу в заочному порядку. Відповідно до положень ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач і позивач є батьками малолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. Ці факти підтверджуються свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане повторно 02.06.2016 р. Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (а.с. 6) та свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане повторно 02.06.2016 р. Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (а.с. 7). Зареєстрованим місцем проживання малолітніх дітей з 14.06.2016 року по теперішній час є місце реєстрації позивача. Цей факт підтверджується двома довідками виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради від 11.06.2016 року №2934 та №2935 про реєстрацію місця проживання дитини (а.с. 8, 9). Також факт проживання дітей з матір'ю-позивачем підтверджується заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.07.2018 року в цивільній справі №320/237/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.10-11). Рішення суду набрало законної сили 03.08.2018 року. Згідно цього рішення суду з 12.01.2018 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей, так як судом встановлено, що батько проживає окремо від дітей. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Згідно з ч.2. ст.154 Сімейного кодексу України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав і інтересів дитини без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Виходячи із зазначених положень Сімейного кодексу України суд приходить до висновку про наявність у позивача права на позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав. До звернення позивача з позовом про позбавлення батьківських прав до суду, відповідач посвідчив у приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Рій К.Ю. дві заяви від 13.07.2018 року. Із змісту цих заяв слідує, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. Копії цих заяв містяться на аркушах справи №12-13. Ці заяви свідчать про те, що відповідач визнає позов, який може бути пред'явлений до нього в майбутньому про позбавлення батьківських прав. Відповідно до висновку третьої особи, складеному у відповідності до ч.5 ст.19 СК України, третя особа підтримує позов про позбавлення відповідача батьківських прав і вважає, що мають місце усі ознаки ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із встановлених судом юридичних фактів слідує, що відповідач, як батько малолітніх дітей, не бере участі у їх вихованні. Обов'язок позивача брати участь у вихованні дитини передбачений ч.2 ст.157 СК України. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позивач в позовній заяві зазначає на такі фактичні обставини: відповідач протягом останніх двох років не цікавиться життям своїх малолітніх дітей, результатами їх навчання, не забирає із дитячого садочку та школи, не відвідує батьківських зборів, не приймав участі у громадських справах дошкільних навчальних закладів, які відвідують діти. Суд вважає, що справу слід вирішити в заочному порядку не дивлячись на заяви відповідача від 13.07.2018 р. про визнання позову. Приймаючи рішення про заочний порядок розгляду, суд виходить із того, що відповідач зазначив про визнання ним позову до дати пред'явлення позивачем самої позовної заяви до суду і не маючи об'єктивної можливості ознайомитися з текстом позовної заяви та висновком третьої особи. Судом відповідачу не роз'яснювалися наслідки визнання позову, не роз'яснювалися його процесуальні права, передбачені ст.43, 49 ЦПК України. У зв'язку із неявкою відповідача до суду, відсутністю відзиву на позов, суд безпосередньо під час розгляду справи не мав змоги переконатися в достовірності визнання цих обставин відповідачем та в тому, що обставини, зазначені в позові, добровільно визнані відповідачем. Оцінивши подані позивачем докази щодо їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, позиції відповідача щодо можливості позбавлення його батьківських прав відносно дітей, викладеної в нотаріально засвічених заявах, позиції позивача і третьої особи у справі, суд вважає, що має місце ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а тому позов слід задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з того, що позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачений судовий збір в сумі 704 грн.80 коп. Розмір ставки судового збору відповідає положенням п.п.2 п.1 ч.2 ст. ст.4 Закону України "Про судовий збір" Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позовні вимоги задоволені судом повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 704 грн. 80 коп. Докази того, що по справі сторонами здійснені інші судові витрати, в справі відсутні.

Outcome: approved