Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

19 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 19 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №869. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Крім того, після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище "[PERSON]". У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити, а після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". Відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19 липня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №869 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 12 квітня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 10). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що сім?я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За положеннями ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім?ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. За ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач зазначає про своє бажання після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», то вона має право надалі іменуватися цим прізвищем. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved