Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

23.01.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.03.2017 року, просить поновити її на роботі на посаді кухаря Комунального закладу Львівської обласної ради Навчально-реабілітаційного центру «Світанок» з 18.01.2017 року, рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання, скасувати наказ про звільнення №01-03/к-3 від 18.01.2017р., стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.01.2017 року по день поновлення на роботі. На обґрунтування позову, з урахуванням доповнення та уточнення до позовної заяви від 30.01.2017 року, послалася на те, що відповідно до наказу № 116-к від 06.09.1991 року була прийнята на роботу кухарем 3 розряду дитячого садка № 20 з повним робочим днем (переіменовано на Комунальний Заклад Львівської обласної ради Навчально-реабілітаційний центр "Світанок").З 12.01.2017 року по 17.01.2017 року вона перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні.16.01.2017 року вона була направлена на МСЕК. 17.01.2017 року 18.01.2017 року була оглянута МСЕК. 18.01.2017 року їй встановлено третю групу інвалідності по загальному захворюванню, протипоказана важка фізична праця. 19 січня 2017 рому вона приступила до роботи і відпрацювала повний робочий день.Наказом відповідача № 01-03/к-к від 18.01.2017 року вона була звільнена з роботи за ст. 40 п.2 КЗпП України, тобто у період тимчасової непрацездатності. Крім того, директор Комунального Закладу Львівської обласної ради Навчально-реабілітаційний центр "Світанок"[PERSON] під моральним тиском зобовязала її написати заяву на звільнення, яку вона 22.01.2017 року відкликала. Зазначає, що робота кухаря не відноситься до розряду важкої фізичної праці. Тому встановлення їй ІІІ групи інвалідності не може бути підставою для звільнення її з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України. Згоди на переведення її на іншу роботу чи скорочений робочий день вона не давала, оскільки відповідачем таких умов їй запропоновано не було. Крім того, її було звільнено без попередньої згоди профспілкової організації. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву та заперечення на позовну заяву (доповнене), у яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечення обґрунтовані тим, що в період з 1991 року по 18.01.2017 року позивач працювала у КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» на посаді кухаря.18.01.2017 року [PERSON] була звільнена на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (у звязку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя). Підставою для звільнення була довідка МСЕК від 18.01.2017 року, згідно якої [PERSON] визнана інвалідом ІІІ групи. За показниками факторів виробничого середовища і трудового процесу, згідно з карткою умов праці № 1, професія кухаря має шкідливі таважкі умови праці.Відповідно до довідки №18 від 03.02.2017 року у КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» відсутні вакантні посади, що відповідають умовам та характеру легкої та нешкідливої праці.18.01.2017 року адміністрацією було запропоновано [PERSON] написати заяву на звільнення, що вона і зробила.23.01.2017 року позивач подала звернення про відкликання своєї заяви від 18.01.2017 року. Дана заява після розгляду звернення від 23.01.2017 року вважалась відкликаною та внесено відповідні зміни до наказу №01-03/к-3 від 18.01.2017 року. Доводи позивача про те, що її звільнення відбулося під час перебування її на «лікарняному» не відповідають дійсності. Відповідно до листа непрацездатності серії АГС №527256 позивач знаходилась на лікарняному в період з 12.01.2017 до 18.01.2017 року, повинна була стати до роботи 18.01.2017 року.19.01.2017 року [PERSON] не працювала, про що свідчить табель обліку працівників установи. 18.01.2017 року позивача за її заявою було звільнено, в цей же день їй видано трудову книжку. При звільненні позивача профспілковий комітет надав згоду на звільнення даного працівника, а також голова профспілкового комітету підписався під наказом №01-03/к-3 від 18.01.2017 року про ознайомлення. В даному випадку роботодавцем були здійсненні всі дії передбачені законодавством України щодо звільнення працівника на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримализ підстав, зазначених у ньому. Позивач додатково пояснила, що їй встановлено ІІІ групу інвалідності, вона просила, щоб їй дали легшу роботу, однак їй відмовили, оскільки легшої роботи не було. У лікарняному листку допущено описку, вона мала стати до роботи 19.01.2017 року, що і зробила. 19.01.2017 року вона написала заяву на звільнення. Звільнення відбулося без згоди профкому. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву, тому просять відмовити позивачу у задоволенні позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 19.01.2017р. після обіду був дзвінок від позивача, яка повідомила, що вона написала заяву на звільнення 19 числа. Письмових звернень до профспілки не було в цей день. З наказом про звільнення позивача вона була ознайомлена 24 січня 2017р. Профспілка утрималася від надання згоди на звільнення позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в листку непрацездатності вказана дата 18.01.2017р. це коли бути на МСЕК, а не стати до роботи. Позивачу необхідно було стати до роботи 19.01.2017р. Позивач 18.01.2017р. була на МСЕК по обіді. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON] зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Як установлено судом та сторонами не оспорюється, позивач з 1991 року працювала у КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» на посаді кухара. Наведене підтверджується копією трудової книжки позивача, наявної у матеріалах справи. Згідно копії листка непрацездатності [PERSON] серії АГС №527256, остання з 12.01.2017 року звільнена від роботи, оглянута у МСЕК 17.01.2017 року 18.01.2017 року. 18.01.2017 року визнана інвалідом ІІІ групи. Відповідно копії довідки до акта огляду Червоноградської міжрайонної МСЕК серії 12 ААА №344843 від 18.01.2017 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням. Висновок про умови та характер праці - протипоказана важка фізична праця. Згідно копії заяви позивача від 18.01.2017 року, адресованої директору КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок», остання, зокрема, просить звільнити її з роботи 18.01.2017 року відповідно до висновку МСЕК за станом здоровя. 18.01.2017р. [PERSON] звільнено з роботи за станом здоровя, згідно наказу від 18.01.2017р. №01-03/К-3. 18.01.2017 року відповідачем на адресу голови профспілкової організації КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» [PERSON] скеровано лист №10 про те, що відповідач розриває з [PERSON] трудовий договір на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. На зазначеному листі міститься відмітка [PERSON] «Ознайомлена». В додатках Наказ від 24.01.2017р. Свідок [PERSON] вказала, що її, як [PERSON] профспілкової організації, повідомили про звільнення позивача 24.01.2017р. Суд робить висновок, що станом на 18.01.2017р. згода профспілкової організації на звільнення позивача була відсутня. Наказом відповідача від 24.01.2017 року 01-03/10 внесено зміни у наказ №01-03/К-3 від 18.01.2017 року та 18.01.2017 року звільнено [PERSON], п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, що підтверджується копією вказаного наказу. 23.01.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про відкликання її заяви від 18.01.2017 року, написаної нею під моральним і психологічним тиском керівника відповідача. Просила скасувати наказ №01-03/К-3 від 18.01.2017 року як незаконний та поновити її на роботі. 31.01.2017 року відповідачем на адресу позивача скеровано лист про те, що заява позивача від 18.01.2017 року вважається відкликаною, у звязку з чим було внесено відповідні зміни у наказ №01-03/К-3 від 18.01.2017 року. У звязку з виявленням невідповідності виконуваній роботі за станом здоровя, поновлення позивача на роботі буде незаконним та порушуватиме її права, як працівника. Відповідно до копії довідки КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» від 03.02.2017 року №18, станом на 01.01.2017 року, а також на час звільнення [PERSON], згідно затвердженого Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації Штатного розпису КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» вакантних посад, що відповідають умовам та характеру легкої і нешкідливої праці немає. Наказом КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» від 30.12.2016 року №01-02/398 затверджено перелік працівників, які мають право на підвищення посадових окладів та додаткових відпусток. Згідно Додатків №1, 2 до цього наказу такими працівниками є, зокрема, кухар. Згідно розділу IV карти умов праці №1 кухаря КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок», робоче місце має в наявності 2 фактори І-го ступеню відхилення від норми, що діють не повний робочий день та 1 фактори ІІ-го ступеню відхилення від норм, що діє повний робочий день. За показниками факторів виробничого середовища і трудового процесу робоче місце слід вважати з шкідливими та важкими умовами праці. Відповідно до витягу з табеля КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» за січень 2017 року, у [PERSON] 19.01.2017 року відсутня відмітка про кількість відпрацьованих годин. 15.02.2017 року відповідачем на адресу голови профспілкової організації КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» [PERSON] скеровано подання №33 про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, з виплатою вихідної допомоги у розмірі місячного середнього заробітку та суми компенсації за дні невикористаної відпустки. Згідно витягу з протоколу №23 засідання профспілкового комітету КЗ ЛОР НРЦ «Світанок» від 23.02.2017р. (вих.27.02.2017р.), був наступний порядок денний подання адміністрації ЛОР НРЦ «Світанок» від 15.02.2017р. №33. Голосувало 9 членів профкому, голова та секретар. За результатами голосування рішення не прийнято, оскільки всі утримались. Позивач, не погоджуючись зі своїм звільненням, вважаючи таке незаконним, звернулась до суду із цим позовом. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору зокрема є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,\~39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,\~41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно до п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Згідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у\~пунктах 1,\~2\~і\~6\~цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) Розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. При звільненні [PERSON] відповідачем були допущені порушення трудового законодавства. Звільнення позивача 18.01.2017р. відбулося в період тимчасової непрацездатності. Суд погоджується з позивачем, що вона приступила до роботи 19.01.2017р., а не 18.01.2017р. 18.01.2017р. позивач проходила огляд МСЕК. Це підтверджується показами свідка [PERSON], записами з медичної картки, довідкою до огляду МСЕК. Звільнення позивача проведено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Відповідач звертався листом від 18.01.2017р. до голови профспілкової організації, де додатком надав Наказ від 24.01.2017р., що саме по собі викликає сумніви у суду щодо такого звернення. Наказом від 24.01.2017р. №01-03/10 було внесено зміни у наказ №01-03/к-3 від 18.01.2017р., згідно якого у звязку із поступленням заяви [PERSON] звільнити її з 18.01.2017р. на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Як вбачається з витягу з протоколу №23 засідання профспілкового комітету КЗ ЛОР НРЦ «Світанок» від 23.02.2017р., згоди на звільнення [PERSON] не було надано, оскільки 9 членів профкому, голова та секретар утримались. І це рішення було направлено відповідачу лише 27.02.2017р., як вбачається із запису на протоколі, вже після звільнення позивача. Іншої роботи позивачу відповідач не пропонував. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що відповідач при звільненні позивача протиправно не прийняв до уваги положення ст.ст.40, 43 КЗпП України, а тому суд дійшов висновку про незаконність звільнення [PERSON], оспорюваний наказ підлягає скасуванню з поновленням позивача на роботіз дня її звільнення 18.01.2017 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно з абз. третім п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до абз. першого п. 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою КЗ ЛОР «НРЦ «Світанок» від 06.03.2017 року № 52 заробітна плата позивача за листопад-грудень 2016 року становить 3781,86 грн. (1763, 67+2018,19). За ці два місяці позивач фактично відпрацювала 44 (22 + 22) робочі дні. Отже, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи склала: 3781,86 грн. / 44 = 85,95 грн. Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» за період з 18.01.2017 року по 20.04.2017 року було 65 робочих днів, тому розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, становить 5586, 75 грн. (85,95 х 65). Отже, позовні вимоги задовольняються. Суд допускає негайне виконання рішення у частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць (п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Судовий збір підлягає стягненню лише з відповідача згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, з урахуванням розяснень п. 13 постанови № 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що складає 1280, 00 грн.

Outcome: approved