Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю. Як підставу позову представник позивача зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області [PERSON] на праві власності належав житловий будинок № 18 по вул. Жовтневій у с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області, що підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 15.11.2003 року [PERSON] помер, а на вказаний будинок набув право власності його син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Останній не звернувся до органу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно Шевченківського БТІ та сільради, внаслідок чого власником будинку залишається [PERSON]. Позивач зазначив, що 15.05.2005 року він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~500,00 гривень, як оплату за вищезазначений будинок, отримав ключі від домоволодіння та за домовленістю з власником став проживати у цьому будинку зі своєю родиною. Договір купівлі-продажу будинку нотаріально посвідчений не був, оскільки [PERSON] на момент проведення розрахунку не здійснив державну реєстрацію свого права власності на спадкове майно, а також через брак у позивача коштів на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Також позивач зазначив, що з 15.05.2005 року він безперервно та відкрито проживає у вказаному житловому будинку зі своєю сімєю. 28.08.2014 року [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем після його смерті є син - [PERSON]. Вважає,що оскільки з 15.05.2005 року по цей час жодна особа не зверталася за захистом прав, порушених ним у звязку з користуванням нерухомим майном, він має право на визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Саме з цих підстав просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Жовтнева-18, с. Новомиколаївка, Шевченківський район, Харківська область, за набувальною давністю. У судове засідання сторони та їх представники не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів. Представник позивача підтримав позов та наполягав на його задоволенні. Відповідач та представник третьої особи не заперечували проти задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 4.11.1950 р., що набрала чинності для України з 11.09.1997 р., яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства , закрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до\~\~\~\~ч. 1\~\~\~\~ст. 344 ЦК України\~\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. \~\~\~ \~Частиною 4\~\~ст. 344 ЦК України\~\~визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи , і , які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 60 ЦПК України) , є законний об'єкт володіння , добросовісність володіння , відкритість володіння , давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). \~ Відповідно до роз'яснень, викладених\~\~\~\~у п.п. 9.13 постанови Пленуму\~\~\~\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: \~\~\~\~ \~\~- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; \~\~\~\~\~\~ - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; \~\~\~\~ - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~\~ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~\~ст. 344 ЦК України). При цьому звернуто увагу на те, що спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Обєктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь-якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа незаконного володільця. З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого рішенням виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 36 від 16.12.1995 року, [PERSON] на праві власності належав житловий будинок № 18 по вул. Жовтневій у с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області /а.с. 5). 15.11.2003 року [PERSON] помер. Згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 04.05.2005 року право власності на вказаний будинок набув [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] не звернувся до органу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (а.с. 5). 15.05.2005 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~500,00 гривень, як оплату за вищезазначений будинок, отримав ключі від домоволодіння та за домовленістю з [PERSON] почав проживати у будинку зі своєю родиною. Договір купівлі-продажу будинку нотаріально посвідчений не був. 28.08.2014 року [PERSON] помер (а.с. 7). Згідно акту обстеження фактичного місця проживання сімї [PERSON] станом на 25.06.2015 року у с. Новомиколаївка по вул. Жовтнева-18 Шевченківського району Харківської області фактично з грудня 2009 року проживають без реєстрації: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] в даному будинку фактично проживає з 15.05.2005 року. З 15.05.2005 року по грудень 2009 року [PERSON] в даному будинку проживав один без реєстрації (а.с. 18). На виконання судового доручення допитано свідка [PERSON], яка пояснила, що житловий будинок по вул. Жовтнева-18 у с. Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області належав [PERSON] згідно свідоцтву про прийняття спадщини після померлої матері. [PERSON] продав вказаний будинок [PERSON] за 2\~500 гривень та передав йому ключі від будинку. Після 15.05.2005 року в зазначеному будинку проживає родина [PERSON]. 28.08.2014 року [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями є: дружина та 2 сина. Спадщину отримав син - [PERSON]. Згідно інформаційній довідці зі спадкового реєстру спадкових справ після смерті [PERSON], померлого 28.08.2014 року, заведено спадкову справу 04.10.2014 року за № 530/2014 Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області (а.с. 8). Позивач знав про вказані обставини та надав їх в обґрунтування своїх позовних вимог.\~\~ \~\~ Наведене\~\~\~\~свідчить, що у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном. За правилами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Проте, позивачем не надану суду жодних належних чи допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном\~\~\~\~він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності\~\~\~\~на спірний будинок за набувальною давністю. З огляду на викладене, вимоги ст. 344 ЦПК України не розповсюджуються на дані правовідносини та підстав для її застосування у даному випадку немає.

Outcome: dismissed