Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Виноградської сільської ради, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що зазначений житловий будинок та господарські будівлі і споруди належали колгоспному двору, головою якого була її мати - [PERSON], що доводиться свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 01.03.1989 року. Згідно звіту про оцінку майна ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» житловий будинок по [ADDRESS] перебуває у доброму стані, його ринкова вартість становить 86595 грн. 09.01.2013 року [PERSON] вчинила на користь позивачки заповіт, згідно з яким розпорядила їй все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, в тому числі і житловий будинок по [ADDRESS]. У межах передбаченого ст. 1269 ЦК України [PERSON] звернулася до нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та оформила свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. В оформленні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріусом їй відмовлено через реєстрацію господарства як колгоспного двору та неможливість визначити частки, що доводиться постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 210 від 28.04.2015 року. На час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві проживали батьки позивачки та позивачка з чоловіком і сином. Батько [PERSON] помер [INFO] року, а чоловік та син не претендують на майно та не зверталися з приводу виділення їх часток у колгоспному дворі в натурі. Позивачка не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через неналежно оформлений правовстановлюючий документ про право власності на будинок, а тому змушена звернутися з позовною заявою до суду. В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Виноградська сільська рада подала заяву про розгляд справи без представника сільської ради, не заперечує в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] подали до суду заяви, в яких просять судовий розгляд справи проводити без їх участі, одночасно зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, на частку в успадкованому майні та колгоспному дворі не претендують. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копій свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння від 1 березня 1989 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 33 від 13.02.1989 року слідує, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані в [ADDRESS] належать колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Довідкою, виданою виконавчим комітетом Виноградської сільської ради № 545 від 18.06.2015 року стверджено, що [ADDRESS]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 65,1 м кв., житловою площею 56,0 м кв., 2 літніх кухонь, 3 сараїв, стодоли, 2 комор, гаражу, навісу, вбиральні, колодязя, огорожі. З висновку про вартість майна, визначеного ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» слідує, що ринкова вартість будинку станом на 24.03.2015 року - становить 86595,37 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 380 від 22.04.2015 р., виданої виконавчим комітетом Виноградської сільської ради та довідки-виписки із погосподарської книги Виноградської сільської ради за 1991-1995 року № 544 від 18.06.2015 року встановлено, що в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Виноградської сільської Ради депутатів 10.12.1965 р., стверджено, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON]. Позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. За заповітом від 09.01.2013 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Виноградської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 1, [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право своїй дочці [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] р., що стверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [INFO] року. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час її смерті діяв Цивільний кодекс України (2004р.). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 09.01.2013 р. є [PERSON] Довідками № 413 від 15.03.2013 року, № 378 від 22.04.2015 року, виданих виконавчим комітетом Виноградської сільської ради підтверджено, що [PERSON], прийняла спадщину, оскільки на день смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, проживала разом з нею і проживає на сьогоднішній день в [ADDRESS] і вели спільне господарство, вона проводила поховання мами. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1080 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO] р.н., яка померла [INFO] року є дочка [PERSON], [INFO] р.н.; спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із одної земельної ділянки розміром загальної площі 0,9338 га, кадастровий номер - [NUMBER]. З постанови державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори вих № 210 від 28.04.2015 р., слідує, що позивачці було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, а саме на житловий будинок та господарські будівлі, розташовані по [ADDRESS], яка відкрилася після смерті [PERSON]. Оскільки свідоцтво про право особистої власності на спадковий житловий будинок та господарські будівлі оформлено на маму позивачки, як голову колгоспного двору, що позбавляє можливості визначити частки членів двору у житловому господарстві та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 379 від 22.04.2015 року, виданої виконавчим комітетом Виноградської сільської ради слідує, що за житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] рахується земельна ділянка в розмірі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 346, 365, 392,1216, 1222,1233, 1268 ЦК України,

Outcome: approved