Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

11.03.2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до Чижівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області та просив постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю (магазин) в [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову зазначає, що протягом 2018 року позивачем було самовільно перебудовано павільйон з реалізації харчових продуктів під нежитлову будівлю (магазин) по [ADDRESS] . На підставі рішення Чижівської сільської ради від 31.03.2017 року позивачу було передано в оренду земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі (магазин продовольчих та господарських товарів), площею 0,0215 га, строком на 49 років. 16.01.2019 року виготовлено технічний паспорт на цю будівлю (магазин). Разом з тим, за результатами звернення до Управління ДАБІ у Житомирській області були надані роз`яснення щодо порядку прийняття в експлуатацію даного приміщення. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. 12.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строки вчинення процесуальних дій. 21.04.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 22.06.2020 року у судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу позовних вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановлено наступне. 22.04.2016 року позивач [PERSON] придбав павільйон з реалізації харчових продуктів (одноповерхову тимчасову торгову точку з дерев`яного брусу, розміром 7,1 м х 4,85 м ), що розташований по [ADDRESS] (а.с.20). 31.03.2017 року Чижівською сільською радою передано [PERSON] в оренду земельну ділянку, загальною площею 0,0215 га, під нежитловою будівлею магазин за адресою [ADDRESS] строком на 49 років (а.с.15-19). Згідно технічного паспорту на нежитлову будівлю (магазин) за адресою [ADDRESS] , виготовленого станом на 16.01.2019 року, загальна площа її складає 49,4 м2 (а.с.7-11). Із висновку відділу містобудування, архітектури та будівництва Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 28.01.2020 року нежитлова будівля (магазин) по [ADDRESS] відповідає містобудівним вимогам відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватися за призначенням (а.с.13). 18.02.2020 року представник позивача звернувся до Управління ДАБІ у Житомирській області щодо прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованого павільйону харчових продуктів під магазин за адресою по [ADDRESS] та отримав роз`яснення (а.с.22). Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.331 ЦК України «Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації». Згідно п.12 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1,2 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно положень ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка його здійснила на земельній ділянці , що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі уже під збудоване нерухоме майно. Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Крім того, відповідно до ч.3 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відтак, з урахуванням викладених вище положень нормативно-правових актів законодавець визначив спеціальний порядок набуття права власності на нерухоме майно. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Самочинне будівництво є порушенням установлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. Враховуючи те, що новостворене позивачем нерухоме майно, а саме нежитлова будівля збудована без будь-яких дозволів на будівництво, без проекту та погодження забудови з відповідними службами, воно є самочинним будівництвом, а тому у позивача не виникає право власності на це нерухоме майно. Висновок відділу містобудування, архітектури та будівництва Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 28.01.2020 року про те, що нежитлова будівля (магазин) по [ADDRESS] відповідає містобудівним вимогам відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватися за призначенням не є достатніми підставами для визнання за позивачем право власності на самочинне будівництво. Більше того, відповідно до пункту 17 Договору оренди землі, укладеного між сторонами справи 31.03.2017 року, на підставі якого позивачу була передана у користування земельна ділянка за адресою по [ADDRESS] , забороняється самовільна забудова земельної ділянки. Відповідно до підп. 1 п."б" ч.1 ст.31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів є делегованими державою повноваженнями. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких даних щодо звернення позивача до вказаного органу місцевого самоврядування з питанням про прийняття до експлуатації спірної будівлі, а також про відмову цього органу в його вирішенні. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, виходячи зі змісту положень ст. 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, а також з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, а ст. 331 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту прав, як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed