Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

16 листопада 2018 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 12 липня 2017 року малолітнього [PERSON] , [INFO] відібрано у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти. З 08.04.2016 року по теперішній час дитина [PERSON] перебуває у комунальному закладі «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області». З моменту прийняття рішення суду про стягнення з матері аліментів від 12.07.2017 року по теперішній час гроші на особистий рахунок дитини не надходили, матеріальної допомоги в рахунок аліментів на утримання дитини не надходило. Враховуючи те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача, що діє на підставі довіреності, [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав підтримала у повному обсязі. Розгляд справи просила провести без її участі. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за останньою відомою адресою її проживання, однак конверти були повернуті суду без отримання адресатом, за закінченням строку зберігання. Через наведені обставини відповідач одночасно була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибула, відзиву на позов не надала, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило. Представник третьої особи Комунальний заклад «Маріупольський Дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради,що діє на підставі довіреності, [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням розглянути справу без її участі, просила задовольнити позов. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. [PERSON] , народився [INFO] , про що 17 лютого 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, було зроблено актовий запис № 131. Матір`ю зазначена [PERSON] , батьком - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00016328411 від 17 лютого 2016 року, державна реєстрація актового запису про народження [PERSON] проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Рішенням колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради №177 від 23.08.2017 року малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради №211 від 28.09.2017 року [PERSON] , [INFO] , позбавленого батьківського піклування, влаштовано на повне державне забезпечення до державного закладу. Відповідно до інформації КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» від 07.08.2018 року за № 1228, [PERSON] , відвідала дитину 7 разів 21.07.2017 року, 07.09.2017 року, 13.11.2017 року, 18.12.2017 року, 30.01.2018 року, 26.04.2018 року, останній раз 23.05.2018 року. З моменту рішення суду про стягнення з аліментів від 12.07.2017 року по теперішній час гроші на особистий рахунок дитини не надходило, матеріальної допомоги в рахунок аліментів на утримання дитини також не надходило. Як вбачається з відповіді Кальміуського ВП Центрального відділу поліції в Донецькій області від 24 травня 2019 року вих. № 3391/103/05-2019 проведеною перевіркою встановити місце знаходження [PERSON] не виявилось можливим. З витягу протоколу №7 засідання Центральної районної комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 11.07.2018 року, вбачається, що комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 12 липня 2017 року, від [PERSON] , відібрано її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, та передано останнього Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради. Також вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на утримання малолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Кальміуським відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області станом на 31.03.2019 року заборгованість [PERSON] складає 58 252, 86 грн. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї малолітньої дитини. Не дивлячись на ті обставини, що судом було прийнято рішення про відібрання дитини без позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, таким чином надалася можливість змінити своє ставлення до виховання дитини, відповідачка не зробила належні висновки, інтересу до життя своєї малолітньої дитини не виявляє, матеріально та морально не підтримує її, що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.91 року)- далі Конвенція, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.2009 року дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Частина 8 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що мати взагалі не спілкується з малолітньої дитиною, інтересу до життя дитини, її внутрішнього світу не виявляє, не проявляє до неї батьківської турботи, не намагається повернути дитину після відібрання останньої за рішенням суду, та створити належні умови для її життя та виховання, що свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно неї. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved