Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та виділити у власність відповідачу - [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначила, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що зареєстрований 22.09.1989. В період шлюбу за спільні кошти, у квітні 2000 року на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2000 набули спірне майно - квартиру [ADDRESS] , вартість якої становила 9 588 грн. Вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивачки та її чоловіка [PERSON] . Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.06.20201 вказану позовну заяву залишено без руху. 07.08.2020 позивачем усунуто недоліки вказані в мотивувальній частині ухвали суду від 11.06.2020. Ухвалою судді від 16.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав: Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 22 вересня 1989 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.09.1989 виданого Палацом одруження «Центральний» м. Харкова. Відповіднодо договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2000 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. 19.04.200 за реєстр. №2159, [PERSON] продав [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 35,2 кв.м., загальною площею 63,0 кв. м. за 9 588 грн. Відповідно до заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.09.2020 у справі №646/3421/20 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі. Отже, виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , житловою площею 35,2 кв.м., загальною площею 63,0 кв. м. При цьому враховуючи набуття [PERSON] права власності в порядку поділу майна подружжя, слід вважати, що за [PERSON] залишається право власності на 1/2 частину цієї ж квартири за вищевказаною адресою. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи позивачем за подачу позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. та 4 414 грн. 20 коп., що підтверджується квитанціями від 09.06.2020 та 06.08.2020 відповідно, а тому сплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 10-11, ст. ст. 223, 247, 258-259, 263-268, 280-283, 287-289 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд

Outcome: approved