Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати незаконним дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення з 26 жовтня 2008 року поточної процентної ставки за кредитним договором, укладеним з [PERSON] від 18 червня 2007 року №SUG4GK00000095 з 10,08% до 13,20% річних та простроченої відсоткової ставки за цим же договором з 25,88% до 32,11% річних; зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок платежів за вказаним договором, виходячи з поточної процентної ставки у розмірі 10,08% та простроченої процентної ставки у розмірі 25,92%; розірвати кредитний договорі кредитний договір, що укладений з [PERSON] від 18 червня 2007 року №SUG4GK00000095. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з'явивсь, хоч про розгляд справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» 18 червня 2007 року було укладено кредитний договір №SUG4GK00000095, відповідно до якого була встановлена відсоткова ставка за його користуванням у розмірі 10,08 % та прострочену відсоткову ставку в розмірі 25,88 % (а.с. 5-7). Позивач в своєму позові посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» 26 жовтня 2008 року в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку по вищевказаному договору до 13,20 %, а прострочену відсоткову ставку до 32,11 %, не надіславши йому письмового повідомлення про відповідне підвищення відсоткової ставки, таким чином порушивши права позивача. Відповідно до статті 6 ЦК України та статті 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Такі випадки, а також порядок підвищення процентних ставок, були визначені сторонами (банком та позичальником) при укладенні кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами по справі, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. А саме, відповідно до п.п. 2.3.1. п. 2.3 укладеного з позивачем договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом у випадку: - при зміні кон'юктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом дол. США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Отже, АТ КБ «ПриватБанк», скориставшись своїм правом, збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним кредитним договором, а саме з 10,08% на рік (0,84% на місяць) до 13,20% на рік (1,1% на місяць) та відповідно і розмір відсотків за порушення зобов'язань із погашення кредиту з 25,88% на рік (2,16 % на місяць) до 32,11% на рік (2,67 % на місяць), в зв'язку з чим збільшився розмір щомісячного платежу передбаченого кредитним договором. Згідно з умовами зазначеного кредитного договору зміна відсоткової ставки відбувалася без укладення додаткової угоди шляхом, що не протирічило діючому на той момент законодавству України. Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Так, з часу збільшення відсоткової ставки (26.10.2008 року) і до 30.07.2012 року позивач допускав незначні порушення зобов'язань, але здійснював відповідні платежі, що свідчить про прийняття пропозиції кредитора (підтверджується четвертою колонкою розрахунку заборгованості, що є додатком до позову) (а.с. 8-11). 30 липня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанка» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № SUG4GK00000095 від 18.06.2007 р., згідно з якою суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшили на 1153,79 дол. США, а саме: відсотки у розмірі 768,86 дол. США, комісію у розмірі 320,00 дол. США, пеню у розмірі 64,93 дол. США. Відповідно до п. 1.4 додаткової угоди до кредитного договору сторони погодили сплату процентів за користування кредитом в розмірі 0,12 % річних та графік погашення заборгованості. Графік погашення кредиту є невід'ємною частиною додаткової угоди (а.с. 84-88). Фактично дана додаткова угода була укладена сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № SUG4GK00000095 від 18.06.2007 року, а суму заборгованості реструктуризовано і на дату укладення угоди за останньою обліковувалась лише поточна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 17199,12 дол. США на яку нараховуються проценти в погодженому розмірі 0,12 % річних. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Однак, з вищевикладеного вбачається, що право позивача не порушене. Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк», зобов'язання відповідача здійснити відповідний перерахунок платежів та розірвання між сторонами кредитного договору №SUG4GK00000095 від 18 червня 2007 року.

Outcome: dismissed