Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

1.Позиція позивача. У жовтні 2019 року - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] «про розірвання шлюбу», в якій просить: - розірвати Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 15 квітня 2006 року Гуляйпільською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 04. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що шлюбні відносини з дружиною припинені з квітня 2019 року, подальше збереження шлюбу є неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачене почуття любові та поваги. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження Гуляйпільською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 07. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу. 3. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, справу розглянути за його відсутності, термін на примирення просить не надавати. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовний вимог у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності, термін для примирення не надавати. Заява від [PERSON] про залишення шлюбного прізвища після розірвання шлюбу, яка узгоджується із вимогами ст. 113 СК України. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 10.12.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Криничанського районного суду Дніпропетровської області з позовом. 13.11.2019 року ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області справу передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 05.12.2019 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку загального позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2006 року Гуляйпільською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 04, свідоцтво серія [NUMBER] (а.с.6). Дошлюбним прізвищем відповідача - [PERSON] є « [PERSON] », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження Гуляйпільською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 07 (а.с.7). Як встановлено судом, місцем постійного проживання дитини [PERSON] , [INFO] , є місце проживання матері - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено, сторони припинили подружні стосунки, в квітні 2019 року, припинили ведення спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету та не піклуються один про одного, перебування у зареєстрованому шлюбі шкодить їх інтересам, а тому зберегти шлюб не є можливим. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до положень ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як вбачається із встановлених обставин спору, примирення між сторонами не є доцільним. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зіст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався правом та звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягав на розірванні шлюбу. Як встановлено судом, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідач, в свою чергу визнала позовні вимоги, в повному обсязі, вважає, що збереження шлюбу та подальше перебування у шлюбі не можливе. Приймаючи до уваги позиції сторін, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 768,40 гривень, що становить 384 гривень 20 копійок. Іншу частину судових витрат в розмірі 384 гривень 20 копійок стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved