Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, відповідно до якого просив суд визнати за ним право власності на 2/9 частини квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 1/9 квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] обов`язок особисто виконати взяті на себе грошові зобов`язання за Договором № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 09.02.2011 р., укладеним між Національним банком України та [PERSON] і припинити Договір поруки № 2109/П від 09.02.2011 р., укладений між Національним банком України та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на наступні речі: *Телевізор JVC з кінескопом сірий, *Бойлер FER BLUE Oc 80 л, *Соковижималку Mulinex/MO JU 2100, *Мікрохвильову піч LGMB 3744 HL, *Посудомийну машину BOSCH/40D0TU, *Чайник Braun, *Варильна поверхня BOSCH/651R14Е, * CD-Програвач LGM/ DM -2520K чорний з двома колонками, *Пральна машина BOSCH/WL20163 OE, *Утюг PGILIPS/ПС3111/02, *Пилосос ZELMER/919.0, *Диван в спальній кімнаті «Темп-3» КР612,3 2400 мм, *Вбудований шкаф-купе 3680 мм в спільній кімнаті, *Кухонні меблі нижня частина коричнева 3440 мм і верхня частина бежева 3440 мм, *Диван HABER 3F G680 ALOVA 11 шкірозамінник коричневий, *Двері VENGE 2065 в спальню, кухню санвузол - 3 шт, *Змішувач АМ-РМ кухні, ванної та душу -4шт., *Люстри - 4 шт., *Рушникосушарку електричну /П8 500- 800Е, *Ванну та панель Polisan Mamba, *Тумбу «Леонардос» з умивальником Mona 80 см в ванній кімнаті та дзеркало, *Мийку кухонну FRANKE ROG 611 та змішувач TEKA, *Пуфик-грушу, *Тумбу під телевізор в спільні, *Стілець з колесами в дитячій, *Унітаз в санвузлі, *Сковорідку TEFAL, *Комплект каструль нержавіючих - 5 шт., *Телефон NOKIA. Визнати за [PERSON] право власності на наступі речі: * Телевізор плазма LG/LCD32CS560, *Бойлер ATLANTIC/PC 15S 15л та підставку, *Телевізор SAMSUNG/CS-15 N 11MJQ та підставку, *Принтер EPSON XP/103/203, *Духову піч BOSCH/23R150R, *Чайник ZANUSSI/ZWA 1300, *ВитяжкуVENTOLUXIBIZA 60, *CD програвач, Panasonic сріблястий з 5 колонками та підсилювачем, *Холодильник Атлант/МХМ2712, *Утюг, виробництва Васильківського електроприбору, *Пилосос SIEMENS/VS5/A, *Диван - крісло «Темп-3»/КР612.3 в дитячій 1200 мм 2 шт., *Вбудовані дзеркальні шафи-купе 2635 мм, 2300мм в великому коридорі 2 шт., *Меблі зі шкафом та полки в дитячій кімнаті, *Кутовий диван кухонний, *Двері VENGE2065 в дитячу, санвузол, коридор 3 шт., *Змішувачі АМ-РМ пральна і душ, тримачі -4 шт., *Люстри, світильники в дитячій, санвузлах - 20 шт., *Рушникосушарка електрична/П8 500-800 Е, *Двері ТМCONEX, *Стіл в дитячій кімнаті, *Стіл кухонний, *Пуфик-ворона, коричневий, *Розкладачка, *Табуретка кухонна 3 шт., *Стіл з колесами в дитячі, *Унітаз в санвузлі, *Сковорідка, *Комплект каструль 5шт, *Телефон НТС Pome, *Кільце, сережки 2 шт., *Фен BRAUN/B 1200, *Комп`ютер ACER/One A 110-Ab, *Фотоапарат SONY/DSC -W35/Silver, сумка, флешка *Плеєр Sandisk, *Фен BOSH/PHA 2660 2 шт. *Телефон цифровий PANASONIC/kx-tg1107ua,, *Йогуртниця Yogurella-Ariete, а також розділити особові рахунки на половину площі в рівних частинах квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07.09.2001 р. по 21.01.2015 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. До складу майна, що підлягає розподілу включається: квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , в буд. [ADDRESS] , речі домашнього вжитку. Позивач посилається на те, що кв. [ADDRESS] була придбана за програмою доступного житла на підставі Договору про управління коштами для будівництва доступного житла за державної підтримки від 22.12.2010 р., відповідно до якого вартість, яка повинна була бути сплачена [PERSON] становить 581656 гривень, а також необхідно було сплатити винагороду за обслуговування коштів в розмірі 5304,,85 гривень. Крім того, після здачі будинку в експлуатацію площа проінвестованої квартири виявилась більшою, а тому остаточна сума до сплати за договором повинна була становити 596146 гривень. Позивач зазначає, що 200000 гривень вони внесли за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі Договору № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 09.02.2011 р., укладеного між Національним банком України та [PERSON] , за яким позивач виступив поручителем відповідно до Договору № 2109/П, а інша частина коштів в розмірі 396146 гривень сплачено за рахунок особистих коштів [PERSON] , які він отримав в позику 01.12.2010 р. у своєї тітки [PERSON] в сумі 50000 доларів США, та у своєї матері - [PERSON] в сумі 10000 Євро. Тобто особистий грошовий внесок позивача становить 66,45117% вартості квартири [ADDRESS] . За підрахунками позивача [PERSON] у разі виконання в подальшому зобов`язань за кредитним договором, вцілому в рахунок придбання житла внесе грошові кошти в сумі 182092,50 гривень, що становить 30,54495% вартості квартири [ADDRESS] . Оскільки предметом поділу є лише 1/3 частина квартири, то відповідно з врахуванням розміру внесених сторонами коштів [PERSON] належить 2/3 частини квартири, а [PERSON] - 1/9 частина квартири, а також визнати за [PERSON] обов`язок самостійно виконати зобов`язання за Договором кредиту № 2109, укладеним з Національним банком України.. Крім того, як стало відомо позивачу в 2006 р. [PERSON] набула на праві власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а отже на підставі положень 60, 70, 71 СК України позивач просить визнати за собою право власності на ј зазначеної квартири. 14.04.2017 р. [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову в частині визнання за ним права власності на 19/60 частин квартири [ADDRESS] , визнання за [PERSON] права власності на 1/60 квартири [ADDRESS] , а також розподіл особових рахунків відповідно до частки кожного у спільній частковій власності. В іншій частині вимоги позивача залишені без змін. Заява про зміну предмету позову огрунтована тим, що відповідно до наданої Національним банком України довідки [PERSON] було сплачено на виконання Договору кредиту № 2109 грошові кошти 35815 гривень, що становить з врахуванням того, що предметом позову є 1/3 частина квартири [ADDRESS] , 1/60 частину квартири. 17.09.2018 р. справа була прийнята в провадження судді Голосіївського районного суду м.Києва Колдіної О.О. Первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ТОВ Гартех» про поділ майна подружжя залишено судом без розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду представник відповідача була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Представник відповідача - Національного банку України в судове засідання не з`явився, подавши письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких НБУ просить відмовити у задоволенні позову в частині покладення обов`язку на [PERSON] самостійно виконувати зобов`язання за договором кредиту та припинення поруки, оскільки обставини, визначені законом для припинення поруки не настали, а зобов`язання за Кредитним договором на момент подання позову не були виконані, що надає право Кредитору вимагати їх виконання солідарно від Позичальника і Поручителя. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.09.2001 р. перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінградського управління юстиції у м.Києві. У даному шлюбі у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначений шлюб було розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 31.10.2014 р., яке залишено без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 21.01.2015 р. 22.12.2010 р. між Іпотечним центром в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено Договір про управління коштами для будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки, відповідно до якого об`єктом будівництва є квартира [ADDRESS] . Сторони погодили, що грошові кошти, які [PERSON] повинна сплатити за будівництво житла становить 581656 гривень а також сума винагороди за обслуговування коштів в розмірі 5304,85 гривень. 09 лютого 2011 року між НБУ та [PERSON] , як працівником банку, укладений договір № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 200 000,00 грн зі сплатою 6 % річних за користування кредитом строком на 20 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту, строком повернення до 20 січня 2031 року. Пунктом 3.1 цього договору Позичальник зобов`язалась здійснювати повернення кредиту шляхом уповноваження НБУ щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту у сумі 837,00 грн, починаючи з березня 2011 року, а в останній місяць користування кредитом - у сумі 794,00 грн та суму для оплати користування кредитом. На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, між НБУ та [PERSON] , укладений договір поруки від 09 лютого 2011 року № 2109/П, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 09 лютого 2011 року № 2109. Як встановлено судом, кредитні кошти, отримані [PERSON] на підставі договору кредиту № 2109, були витрачені на фінансування будівництва житла. Відповідно до довідки, наданої Національним банком України, в період з березня 2011 р. по квітень 2015 р. із заробітної плати [PERSON] в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором вирахувано грошові кошти в розмірі 41850 гривень. В подальшому, в зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року позов Національного банку України задоволено, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь НБУ заборгованість за договором від 09 лютого 2011 року № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі станом на 22 березня 2017 року у розмірі 127 353,59 грн, з яких: 114 919,00 грн - строкова заборгованість за кредитом; 2 772,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 2 584,47 грн - прострочені проценти за користування кредитом; 6 896,90 грн - строкова заборгованість за відстроченими процентами; 40,53 грн - пеня за простроченим кредитом; 140,69 грн - пеня за простроченими процентами. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Національного банку України, третя особа: [PERSON] про припинення поруки відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року залишено без змін. Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.04.2020 р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року скасовано в частині вирішення позовних вимог Національного банку України до [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь Національного банку України заборгованість за кредитом у розмірі 117 691,00 грн, за відсотками -1 905,74 грн, пені у розмірі 67,54 грн. У задоволенні інших позовних вимог Національного банку України до [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до Національного банку України про визнання поруки припиненою задовольнити частково, визнано припиненою поруку [PERSON] за договором поруки від 09 лютого 2011 року № 2109/П, укладеного між Національним банком України та [PERSON] у частині зобов`язань, які виникли до 02 грудня 2016 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] до Національного банку України відмовлено. Також судом встановлено, що [PERSON] було отримано в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000 доларів США 01.12.2010 р. Зазначені кошти були сплачені [PERSON] в рахунок виконання зобов`язань за Договором про управління коштами для будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки, що підтверджується квитанціями №№ 1114, 1348 про здійснення валютно-обмінних операцій від 17.02.2011 р. та 24.12.2010 р. відповідно (а.с. 97 т.2) та квитанціями про внесення коштів №№ 1127 від 17.02.2011 р., № 1309 від 24.12.2010 р. Крім того, на виконання умов Договору про фінансування будівництва [PERSON] 27.04.2012 р. було сплачено грошові кошти в розмірі 14354,56 гривень. Тобто, зобов`язання, які [PERSON] повинна була виконати за Договором про управління коштами для будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки, були виконані за час перебування сторін у шлюбі. Крім того, як встановлено судом 05.08.2014 р. [PERSON] повернув [PERSON] отримані в борг коштів розмірі 50000 гривень, про що видана відповідна розписка ( а.с.105, т.2). На підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1350-С/КІ від 06.09.2012 р. видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Тобто, в даному випадку, предметом поділу між подружжям може бути 1/3 частина квартири [ADDRESS] ,що набута за час шлюбу і зареєстрована на праві власності за [PERSON] . У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. При поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. В силу положень ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що отримані [PERSON] кредитні кошти за договором, укладеним з НБУ, а також запозичені [PERSON] грошові кошти на підставі договору позики були використані в період шлюбу в інтересах сім`ї, на придбання кв. [ADDRESS] . Крім того судом встановлено, що зобов`язання за договором позики були виконаі [PERSON] в період перебування у шлюбі з відповідачем, а заборгованість за кредитним договором стягнута в солідарному порядку з сторін у справі на підставі судового рішення. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, оспорюючи презумпцію рівності часток сторін у спільному майні подружжя, а саме: праві на частину кв. [ADDRESS] не надав належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ним за власні кошти була сплачена більше 95% вартості квартири, а встановлені судом обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, спростовують зазначені твердження. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] є спільним майном подружжя, зважаючи на рівність часток подружжя у праві спільної власності на придбане в шлюбі майно, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог [PERSON] та визнання за сторонами права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] за кожним. Вимоги позивача про визнання за ним права власності на ј частину квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом Ѕ частина кв. [ADDRESS] була набута [PERSON] у власність в порядку реалізації свого права на приватизацію державного житлового фонду, про що 31.10.2006 р. Святошинською районною у м.Києві радою видано Свідоцтво про право власності. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України не є спільним майном подружжя житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Отже, зважаючи на те, що Ѕ частина квартири [ADDRESS] була придбана [PERSON] у власність в порядку приватизації, таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу. На можуть бути задоволені вимоги позивача про розподіл особових рахунків на кв. [ADDRESS] відповідно до частки кожного із співвласників, оскільки Типовий договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, відповідно який укладався з наймачем і на його ім`я відкривався особовий рахунок, був затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР № 243 від 11.08.1988 р. , однак зазначена постанови втратила чинність на підставі постанови Кабінету міністрів України № 949 від 22.06.1998 р. «Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій». В свою чергу дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.2005 р. «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». На даний час форма Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 529 від від 20.05.2009 р., якою була скасована постанова Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.2005 р. Тобто, аналізуючи вимоги зазначені норми чинного законодавств суд позбавлений можливості вирішити питання щодо розподілу особових рахунків, а зазначене питання регулюється шляхом укладання власниками жилих приміщень Договорів на утримання будинку та прибудинкової території з відповідною організацією, яка надає такі послуги. Не є обґрунтованими і доведеними в порядку ст.81 ЦПК України вимоги позивача про розподіл між сторонами побутової техніки, меблів, предметів домашнього вжитку, відповідно до заявлених вимог. Платіжні документи, надані позивачем в якості доказу їх придбання та долучені до позовної заяви, не свідчать, що такі речі були придбані саме подружжям, а крім того матеріали справи не містять будь-яких доказів, що вони придбані за спільні кошти подружжя, що позбавляє можливості суд зробити висновок, що такі речі є спільним майном подружжя. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання за [PERSON] обов`язку особисто виконати взяті на себе грошові зобов`язання за Договором № 2109 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 09.02.2011 р. та припинення Договору поруки № 2109/П від 09.02.2011 р., укладеного між Національним банком України та [PERSON] , оскільки обсяз відповідальності сторін за Кредитним договором № 2109, а також наявність підстав для припинення поруки в частині зобов`язань були вирішені відповідно до рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у справі за позовом Національного банку України до о з [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до Національного банку України, третя особа: [PERSON] про припинення поруки, яке змінено відповідно до постанови Верховного Суду від 08.04.2020 р. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial