Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Євгенія Вікторівна, у якому посилаючись на приписи ст.ст.215,234 ЦК України, просив визнати недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Євгенією Вікторівною 02 листопада 2018 року за реєстром №1210 та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] здійснену відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43845857 від 02 листопада 2018 року. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла його дочка та матір відповідача [PERSON] - [PERSON] . Внаслідок смерті відкрилась спадщина на належне померлій спадкове майно, яке складалося з квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно протиправно, усунувши його від спадкування, отримав відповідач [PERSON] 02 листопада 2018 року відповідачем [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В, за реєстром №1210. У вказаній квартирі позивач проживає все життя. Вважає, що [PERSON] вчинив фіктивний правочини без наміру відчуження майна, а саме квартири [ADDRESS] з єдиною метою - унеможливити отримання ним у спадок майна та посилається на наступні обставини недійсності даного договору: позивач був усунутий протиправно від спадкування; на час розгляду даної справи в провадженні Рівненського міського суду є ще цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину не вчиненим (відмова від спадщини) та визначення додаткового строку для прийняття спадщини і розуміючи наслідки розгляду даної справи відповідач [PERSON] вчинив фіктивний правочин. Крім того, як на підставу недійсності договору позивач в позовній заяві зазначає: покупець не оглядала квартиру; не має доступу до квартири так як у позивача сервітут; на сплату комунальних платежів не переоформлено рахунки на нового власника; заборгованість по квартирі сплачено після її відчуження. В додаткових поясненнях та поясненнях наданих в судовому засіданні представник позивача посилається на те, що: перед посвідченням договору купівлі-продажу відповідачі не проводили технічної інвентаризації об`єкта; є сумніви у представника позивача чи взагалі [PERSON] має український паспорт; платежі здійснені при посвідченні договору вчинені на пару хвилин пізніше ніж зареєстрований договір; в договорі купівлі-продажу вказана адреса продавця, але він не має за цією адресою реєстрації; що договір посвідчений нотаріусом після закінчення робочого часу, тобто після 18 год.; відповідачі по справі мають родинні зв`язки, мають одного батька. Крім того, посилається на ті обставини, що згідно з результатами санітарно-біологічних лабораторних досліджень квартири, які були надані суду, квартира є в жахливому стані, а покупець ним задоволений. Занижена ціна при посвідченні договору купівлі-продажу квартири. Не доведено відповідачами про передачу коштів в тому розмірі, яка вказана в договорі за куплену квартиру [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача піддала сумніву завірену особисто [PERSON] копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, просила суд не приймати, як доказ по справі. Ухвалою судді від 27 лютого 2019 року відкрито загальне провадження у справі. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] 29.03.2019 року надійшли відзиви на позов [PERSON] , у яких вони просять відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю. В обґрунтування заперечень вказують, що вони між собою знайомі з дитинства є родичами (мають одного батька, але різних матерів) і це не є підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. [PERSON] неодноразово була у спірній квартирі разом з своєю матір`ю в гостях, останній раз була в м.Рівне в квартирі в 2010 році коли їй було 22 роки. Позивач неодноразово гостював у своєї доньки в Ужгороді при її житті, пізніше у відповідача [PERSON] і вона з ним добре знайома, тому і купила квартиру в м.Рівне. Перед посвідченням спірного договору, вона, відповідач [PERSON] ознайомилась з технічним паспортом, з документами на право власності на квартиру і крім цього, [PERSON] показав їй на відео, що ним був зроблений косметичний ремонт в спальні та замінені вхідні двері. Як покупця її влаштував об`єкт нерухомості, який вона купила. За квартиру вона сплачує комунальні послуги. [PERSON] сплатив всю заборгованість по комунальних послугах згідно договору купівлі-продажу. Позивач за комунальні послуги, проживаючи у спірній квартирі не сплачував і не сплачує. Вона сплатила повну вартість квартири вказану в договорі, як власник нерухомості несе витрати, турбується за збереження свого майна. [PERSON] не позбавляв позивача права користування спірним житлом, а навпаки забезпечив йому право безоплатно, безстроково пожиттєво користуватись квартирою. Вважають, що не є доказом фіктивності вчиненого договору купівлі-продажу той факт, що отримавши свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру 12 липня 2013 року [PERSON] та придбавши квартиру у власність [PERSON] 02 листопада 2018 року не переоформили на своєї ім`я договорів з комунальними службами, що надають послуги по квартирі та не сплачують комунальних послуг. Відповідач [PERSON] не уникав та не уникає умисно зустрічей з позивачем, особисто з`явитися в судові засідання не має можливості з поважних причин. Не заперечили, що позивач все своє життя проживає в квартирі [ADDRESS] . Однак, наголошують на тому, що вказана квартира не була власністю позивача з 2004 року. У них не було наміру і причин для укладення фіктивного договору, навели підстави спрямовані на реальне встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року у справі залучено приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Семен Євгенію Вікторівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів по даній цивільній справі. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причин неявки суд не повідомив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Причин неявки суд не повідомили. В судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. не з`явилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. При виконанні ухвали Рівненського міського суду про витребування доказів дала письмові пояснення, що посвідчення спірного договору відбувалось з дотриманням усіх норм Цивільного та Сімейного кодексів України. Представник позивача адвокат Квасиловець Г.О. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] повністю підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та в додаткових поясненнях до позовної заяви. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Юшко С.І. просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] з підстав вказаних у письмових відзивах [PERSON] та [PERSON] на позов та поясненнях наданих нею в судовому засіданні. Вважає, що всі підстави недійсності (фіктивності) договору, що викладені в позовній заяві та в додаткових поясненнях до позовної заяви представником позивача, які вона підтримала в судовому засіданні не є підставами визнання недійсності спірного договору. Крім того, в судовому засіданні спростувала сумніви представника позивача, щодо завіреної [PERSON] копії свідоцтва про державну реєстрацію її як фізичної особи-підприємця. Навела способи та докази опікування своїм майном [PERSON] . Вважає посилання позивача, що відповідач [PERSON] усвідомлюючи наслідки розгляду справи за позовом [PERSON] про визнання правочину не вчиненим та про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, без наміру відчуження вчинив фіктивний правочин є безпідставними, оскільки з моменту одруження позивача з [PERSON] в червні 2013 року, [PERSON] в кінці 2013 року звернувся до суду з своїми позовами. А квартира була відчужена 02 листопада 2018 року у зв`язку з нагальною потребою [PERSON] у фінансах. Крім того, вважає, що посилання представника позивача на ті обставини, що договір купівлі-продажу зареєстрований раніше, а оплата пенсійного внеску проведена пізніше; відсутність всіх сторінок паспорту продавця в наряді договору купівлі-продажу та інше не є підставою визнання договору купівлі-продажу недійсним і ніяк не вплинуло на волевиявлення сторін. Допущені неточності нотаріуса при оформленні діловодства по посвідченню договору ніяк не вплинули та не могли вплинути на волевиявлення сторін по договору і не можуть бути підставами визнання договору купівлі-продажу фіктивним. Вважає, що посилання представника позивача на обставини, що сторонами не було проведено технічної інвентаризації квартири перед посвідченням договору безпідставною, оскільки на час посвідчення договору цього не вимагало законодавство, так як нерухомість, яка є в базі електронного реєстру при відчуженні не вимагає проведення технічної інвентаризації. Вважає, що посилання представника позивача на ті обставини, що в договорі купівлі-продажу у продавця вказана адреса, за якою він не зареєстрований, не є жодним чином помилкою, чи доказом або підставою недійсності договору. Жодного порушення в договорі стосовно адреси покупця нотаріусом не допущено. Вважає безпідставними посилання представника позивача на незадовільний стан квартири, оскільки це право покупця купувати таку квартиру, яка їй підходить і за ціну, як її влаштовує. Вважає безпідставними посилання представника позивача, що квартира потребує ремонту. Оскільки за змістом сервітуту покупець не зобов`язується зробити в квартирі євроремонт для проживання [PERSON] , та це не є договір довічного утримання. Суд, заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 листопада 2004 року позивач по даній справі [PERSON] та його покійна дружина [PERSON] , яка померла в 2005 році, подарували квартиру [ADDRESS] , яка належала їм на праві власності своїй дочці [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого 03 листопада 2004 року приватним нотаріусом Рівненького міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за р №4046, про що внесено запис до Державного реєстру правочинів 23 листопада 2004 року за № 293868 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 червня 2005 року, реєстраційний №8214178 номер запису:1-7339 в книзі: 41 (витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 16.06.2005 КП «Рівненське міське БТІ за №7541168). [INFO] року [PERSON] , [INFO] - дочка позивача [PERSON] та матір відповідача [PERSON] померла. Після смерті своєї матері [PERSON] позивач по справі [PERSON] прийняв спадщину - квартиру [ADDRESS] , про що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. у м.Ужгороді 12.07.2013 року було видано йому свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №2/2013 зареєстрована в реєстрі під №2011) та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.07.2013 року, реєстраційний №103430656101 номер запису: 1627027. Вказане свідоцтво про право на спадщину на час прийняття рішення по справі судом не скасоване. 02 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] ., посвідчений Семен Є.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1211 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.11.2018 року , реєстраційний №10343065610 номер запису: 28730839, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43845857. Відповідно до п. 2.1 даного договору продаж предмета договору вчинено за 805000,00 грн., зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця. Оціночна вартість нерухомого майна, згідно звіту про оцінку майна, складеного 02.11.2018 року суб'єктом оціночної діяльності ПП « Бізнес-Експерт» складає 804165,00 грн. Суму вказану у п. 2.1. договору продавець отримав у повному обсязі від покупця готівкою до укладення договору. Визначення продавцем та покупцем ціни договору не суперечить чинному законодавству, враховуючи те, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. 02 листопада 2018 року приватним нотаріусом Семен Є.В., внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . на підставі договору купівлі-продажу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43845857 від 02.11.2018 року, номер запису про право власності 28730839. (а.с.6). З моменту укладення договору дарування, з 03 листопада 2004 року квартири [ADDRESS] по 02 листопада 2018 року укладення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] рахунки за надання комунальних послух на нових власників ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) не мінялись. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник розпоряджається, користується та володіє своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом,02 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, який в установленому порядку посвідчений нотаріусом. Особливість режиму нерухомого майна визначається тим, що права на нього та правочини щодо нього підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 1 ст. 182, ч. 4 ст. 334 ЦК України). Державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно здійснено приватним нотаріусом Семен Є.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43845857 від 02.11.2018 року, номер запису про право власності 28730839. Таким чином, [PERSON] розпорядився належною йому квартирою, право власності на яку до [PERSON] перейшло з дотриманням усіх необхідних процедур. Отже, предметом дослідження у даній справі є відповідність договору вимогам ч. ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Разом з тим, у даному випадку сторони уклали договір купівлі-продажу у належній формі, приступили до його фактичного виконання, оскільки [PERSON] здійснила оплату визначеної договором суми коштів, зареєструвала за собою право власності на квартиру, сплачує кошти за комунальні послуги, турбується про своє майно. Позивачем не доведено наявність у сторін свідомого наміру невиконання взятих на себе зобов'язань по договору. На думку суду не є доказом фіктивності вчиненого договору купівлі-продажу той факт, що отримавши свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру 12 липня 2013 року [PERSON] та придбавши квартиру у власність [PERSON] 02 листопада 2018 року не переоформили на своєї ім`я договорів з комунальними службами, що надають послуги по квартирі та не сплачують комунальних послуг. Оскільки, відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» із змінами, внесеними відповідно до Закону №2454-УІІІ від 07 червня 2018 року учасникам правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі індивідуальні та колективні; управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до ст.13 вказаного вище Закону договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або Закону уклали такий договір в інтересах споживача або з управителем багатоквартирного будинку. Позивач по справі є споживачем. Договори укладені на його ім`я, а не на ім`я власника і це не є порушенням закону. З 2004 року власником квартири була донька позивача та матір відповідача [PERSON] - [PERSON] , але всі комунальні платежі сплачувались від імені позивача [PERSON] . Суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що не сплачуються комунальні послуги відповідачами за надані послуги, оскільки вказані обставини повністю спростовані долученими в судовому засіданні представником відповідачів копіями квитанцій, з яких вбачається, що [PERSON] сплачує всі комунальні послуги по квартирі за мінусом тих сум, які надаються як пільга позивачу. Станом на січень 2020 року заборгованості по сплаті комунальних послуг по квартирі немає. Суд не приймає до уваги і посилання позивача, як на доказ недійсності договору купівлі-продажу, оплату відповідачем [PERSON] заборгованості по сплаті комунальних послуг по квартирі після відчуження квартири, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] виконав умови договору купівлі-продажу квартири, яким п.5.3. передбачено, що продавець зобов`язується погасити існуючу заборгованість за комунальними та іншими платежами по квартирі до 02 грудня 2018 року, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні долученими представником відповідача квитанціями про сплату боргів за комунальними послугами в сумі 19 073,99 грн. В судовому засіданні 15 січня 2020 року представником позивача було подано виписку з особового рахунку по сплаті послуг ЖКП «Покровське» з якого вбачається, що станом на грудень 2018 року заборгованість по сплаті становила 624,58 грн., яку не сплатив [PERSON] , а в березні 2019 року відповідачем [PERSON] вказана заборгованість була сплачена, як і наступні платежі, як власника квартири. Позивач вважає це істотним порушенням договору, яке впливає на дійсність договору купівлі-продажу. Дане твердження на думку суду є помилковим і не відповідає вимогам закону про недійсність правочинів. Суд не приймає до уваги посилання позивача в позовній заяві на ті обставини, що відповідач [PERSON] умисно уникає зустрічей з позивачем і не являється в судові засідання так-як вони спростовані в судовому засіданні поясненнями представника відповідача та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами з яких вбачається, що [PERSON] проживає в Швейцарії, працює на виробництві «RYCHIGER» звичайним працівником і не має можливості бути відсутнім на роботі та приймати участь у судових засіданнях (за виключенням відпустки та лікарняних). В судовому засіданні було встановлено, що позивач дійсно все своє життя проживає в квартирі [ADDRESS] . Однак, вказана квартира не була його власністю. З 2004 року як встановлено в судовому засіданні, власником квартири була його донька та матір відповідача [PERSON] , громадянка України, а не громадянка Швейцарії , як зазначає в додаткових поясненнях представник позивача. Тому на думку суду твердження позивача про фактичне проживання у спірній квартирі не є доказом фіктивності договору, оскільки [PERSON] , у межах встановлених законодавством, має право на власний розсуд встановлювати порядок користування квартирою у тому числі здавати її у найм, надавати для проживання тимчасовим жильцям та ін. Суд не приймає до уваги посилання позивача на обставини, що [PERSON] позбавив позивача права та місця проживання, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не позбавляв позивача права та місця проживання, а навпаки, [PERSON] проживав в квартирі, власником якої не був і його право проживання не обумовлювалося, а відповідачі забезпечили його правом безоплатного, безстрокового пожиттєвого користування житлом (квартирою) відповідно до спірного договору. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що позивач не знайомий з відповідачкою [PERSON] , оскільки в судовому засіданні встановлено зворотне, що вони були знайомі значний час, останній раз зустрічались у [PERSON] в м.Ужгород в листопаді 2012 року після смерті доньки [PERSON] , коли позивач проживав у внука в м.Ужгороді. [PERSON] приходила провідати позивача в гості до [PERSON] . З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що у відповідачів не було умислу для укладення фіктивного договору виходячи з наступного. Представником відповідача [PERSON] , надано суду документи, які в сукупності підтверджують підстави та доводи відповідача в його нагальній потребі коштів на час відчуження квартири, які були досліджені в судовому засіданні, з яких вбачається, що вони виготовлені в Швейцарії з перекладом на українську мову (витяги з реєстрів про одруження, про народження сина, кредитний договір та договір купівлі-пролажу квартири в Швейцарії). Договір купівлі-продажу посвідчено нотаріусом кантону Берн у м.Берн 27 червня 2017 року. Для придбання квартири [PERSON] оформив кредитний договір про іпотеку 14 вересня 2017 року згідно якого повинен погасити 375 000 швейцарських франків з 29 вересня 2017 року по 30 вересня 2023 року. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру (документ про сімейний стан наданий з перекладом). Враховуючи сімейні обставини, [PERSON] як стверджує представник відповідача прийняв рішення про продаж квартири [ADDRESS] , при цьому забезпечивши своєму дідові (позивачу по справі) пожиттєвий сервітут та отримав необхідні кошти для сплати свого кредиту. Вказаних обставин належними та допустимими доказами представником позивача не спростовано Що стосується відповідача [PERSON] , як пояснила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] просила його, щоб він їй продав квартиру, коли став власником. На що [PERSON] сказав, що дідусь хоче до смерті проживати в цій квартирі. А коли в нього виникла потреба в коштах, він, проконсультувавшись у юристів про те, як можливо забезпечити позивача довічним проживанням, вирішив продати їй свою квартиру. Крім того, свідок суду пояснила, що більше місяця після смерті дочки [PERSON] проживав у внука у м.Ужгород, а ключі від Рівненської квартири на період відсутності [PERSON] були у неї. Це підтверджує теплі стосунки між дідом та внуком, який підтримував дідуся в похилому віці після втрати доньки. З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу квартири в пункті 4.3. вказано, що продавець та покупець ствердили що договір між продавцем та покупцем спрямований на реальне настання наслідків, не має характеру фіктивного та удаваного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є підприємцем, її основний вид діяльності в м.Ужгород «Прання і (хімічна) чистка текстильних виробів і виробів з хутра». Вона придбала квартиру на заощаджені кошти, маючи намір в подальшому відкрити хімчистку в купленій нею квартирі в м.Рівне, яка знаходиться на першому поверсі. Її влаштовував договір купівлі-продажу з пожиттєвим сервітутом, так як їй необхідний час для заощадження коштів для придбання обладнання та засобів, щоб відкрити підприємницьку діяльність в м.Рівне. В судовому засіданні під час розгляду справи представник позивача піддала сумніву завірену особисто [PERSON] копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, просила суд не приймати це, як доказ по справі. Її сумнів щодо дійсності цього свідоцтва на думку суду є безпідставним, оскільки Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстр є відритою інформацією і з якого вбачається, що [PERSON] станом на 14 січня 2020 року є власником ТОВ «Аґрус», основна діяльність якого «Прання (хімічна) чистка текстильних та хутряних виробів». Як встановлено судом, [PERSON] своїм майном, а саме квартирою опікується. Систематично сплачує комунальні послуги по квартирі; надала доручення сусіду [PERSON] , щоб він проводив необхідний ремонт в квартирі або ремонтував будь-які комунікації, які вийдуть з ладу. Допитаний в судовому засіданні зі сторони відповідача свідок [PERSON] суду дав показання про те, що він дійсно спілкувався з відповідачкою [PERSON] по телефону, надав згоду слідкувати за комунікаціями в квартирі та надав свої реквізити для посвідчення доручення. Новою поштою отримав доручення та 500 грн., які вислала [PERSON] на перші потреби. Однак, він не може нічого відремонтувати, оскільки дружина позивача [PERSON] не пускає його в квартиру, щоб надати допомогу в необхідному ремонті комунікацій в квартирі. В квартирі пошкоджена шибка у вікні, але потрапити в квартиру, щоб здійснити ремонт він не може. Допитана в судовому засіданні зі сторони позивача свідок [PERSON] на запитання представника відповідача не змогла надати відповідь в чому саме полягає фіктивність договору укладеного між відповідачами та не спростувала показання свідків зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є послідовними та співпадають з поясненнями представника відповідачів та встановленими в судовому засіданні обставинами, тому суд до її показань відноситься критично і розцінює їх намагання вказаного свідка відволікти увагу суду від дійсних обставин, які відбувались між учасниками справи в дійсності та ввести суд в оману. Представник відповідачів, як доказ того, що [PERSON] піклується про своє майно, за стан [PERSON] , який має поважний вік та проживає в цій квартирі є її звернення в органи поліції, а саме коли їй зателефонували сусіди і повідомили про те, що в квартирі пошкоджене вікно, вона звернулась до поліції, щоб перевірити чи немає загрози знищенню її майна (квартири) та чи немає загрози життю [PERSON] . Дані обставини підтверджуються дослідженою в судовому засіданні відповіддю з поліції за звернення [PERSON] . Тому суд вважає, що спірний договір укладений на реальне настання наслідків і не є фіктивним чи удаваним. В позовній заяві позивач покликається на ті обставини, що відповідач [PERSON] усвідомлюючи наслідки розгляду справи за позовом [PERSON] про визнання правочину не вчиненим та про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, без наміру відчуження вчинив фіктивний правочин. Такі посилання на думку суду є безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з моменту одруження позивача з [PERSON] в червні 2013 року, [PERSON] в кінці 2013 року звернувся до суду з своїми позовами. А квартира була відчужена відповідачем лише 02 листопада 2018 року у зв`язку з нагальною потребою [PERSON] у фінансах. Щодо посилання представника позивача на ті обставини, що договір купівлі-продажу зареєстрований раніше, а оплата пенсійного внеску проведена пізніше; відсутність всіх сторінок паспорту продавця в наряді договору купівлі-продажу та інше на думку суду не є підставою визнання договору купівлі-продажу недійсним і ніяк не вплинуло на волевиявлення сторін. Приватний нотаріус приймає клієнтів у час і на вимогу клієнтів, не має нормованого часу. Крім того, реєстр працює до 22 години, тому до цього часу може працювати нотаріус. В судовому засіданні було досліджено оригінал паспорту відповідача [PERSON] , який зазначений у договорі купівлі продажу між відповідачами, будь-яких питань чи зауважень у представника позивача з даного приводу не виникало. Крім того, в судовому засіданні було перевірено оригінал паспорта [PERSON] та його копія в наряді договору купівлі-продажу і було встановлено, що копія паспорту є тотожною оригіналу. Допущені неточності нотаріуса при оформленні діловодства по посвідченню договору на думку суду ніяк не вплинули та не могли вплинути на волевиявлення сторін по договору і не можуть бути підставами визнання договору купівлі-продажу фіктивним. В судовому засіданні встановлено, що сам договір купівлі продажу від 02 листопада 2018 року є доволі складним за своїм змістом. Зокрема, в ньому обумовлені не лише права та обов`язки продавця та покупця, а посвідчено і зареєстровано пожиттєвий сервітут з детальним визначенням прав позивача [PERSON] . Тому суд припускає, що нотаріусом могли бути допущені деякі неточності при оформленні документів, однак на думку суду, вони не вплинули ні на умови договору, ні на волевиявлення сторін за договором. Що стосується посилання представника позивача на ті обставини, що сторонами не було проведено технічної інвентаризації квартири перед посвідченням договору. Технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна. Технічну інвентаризацію проводять у таких випадках: 1) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт; 2) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт; 3) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки шляхом реконструкції завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію; 4) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, зазначених у пункті 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника. Отже, суд зазначає наступне, що на час укладення договору купівлі-продажу відповідачами обов`язкового проведення технічної інвентаризації квартири перед посвідченням договору не було, оскільки нерухомість, яка є в базі електронного реєстру при відчуженні не вимагає технічної інвентаризації. Посилання представника позивача на ті обставини, що в договорі купівлі-продажу у продавця вказана адреса, за якою він не зареєстрований, не є жодним чином помилкою, чи доказом або підставою недійсності договору, що в свою чергу не суперечить приписами ст.ст.317,319 ЦК України та ст.41 Конституції України. Тому жодного порушення в договорі стосовно адреси покупця нотаріусом на думку суду не допущено. В своїх поясненнях представник позивача, як на підставу фіктивності правочину посилається на незадовільний стан квартири і вказує, що за змістом договору відповідач [PERSON] вважає стан квартири якісним та задоволена ним. Однак, суд відхиляє такі твердження позивача та вважає, що правом покупця є купівля квартири такої, яка йому підходить і за ціну, яку влаштовує покупця. Що стосується посилання на ті обставини, що квартира потребує ремонту, суд відхиляє таку підставу позивача та вважає, що за змістом сервітуту покупець не зобов`язується зробити в квартирі євроремонт для проживання [PERSON] , оскільки це не є договір довічного утримання. Згідно відповіді міського голови на запит адвоката (представника відповідачів), яка була досліджена в судовому засіданні вбачається, що протягом 2014-2019 років звернень [PERSON] про надання допомоги в проведенні ремонту не надходило. Як було зазначено вище, довірена особа [PERSON] [PERSON] не може нічого відремонтувати в квартирі, оскільки дружина позивача [PERSON] не пускає його в квартиру, щоб надати допомогу в необхідному ремонті комунікацій. В квартирі пошкоджена шибка у вікні, але потрапити в квартиру, щоб здійснити ремонт він не може. Представник відповідачів пояснила що в грудні 2013 року її довіритель [PERSON] був в м.Рівне та приїхав до діда, щоб разом зустріти новий рік. Однак, його дружина [PERSON] забрала [PERSON] до себе на квартиру і не дала можливості внуку побути з дідом. Пробувши тиждень в Рівному, зробивши косметичний ремонт в спальні, помінявши вхідні двері [PERSON] поїхав, залишивши ключі від нових дверей для діда у сусідів. Відповідачі по справі є родичами (мають одного батька, але різних матерів), суд вважає, що це не є підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] навпаки був впевнений, що покупець [PERSON] жодним чином не порушить умови пожиттєвого сервітуту і не обмежить прав [PERSON] на проживання в її квартирі. Суд відхиляє підставу фіктивності правочину на яку посилається позивач про проведення розрахунків за договором не через банківські установи, як помилкову, оскільки постанова Правління НБУ №210 від 06 червня 2013 року, яка була зареєстрована в МЮУ 02 липня 2013 року за №1109/23641 та передбачала зазначені обставини втратила чинність на час укладання угоди відповідачами, а зміст ст.1087 ЦК України дозволяє сторонам спірного правочину, які не займалися підприємницькою діяльністю, здійснювати розрахунки у готівковій формі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України докази на підтвердження фактичних обставин на які посилається сторона повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність взаємозв`язку та достатності. Суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин. Твердження, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири сторони фактично не мали наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є припущенням, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник відповідачів в судовому засіданні спростував належними та допустимими доказами підстави та доводи позивача та його представника та довів, що волевиявлення сторін правочину було спрямоване на припинення права власності на квартиру у [PERSON] та виникнення права власності на квартиру у [PERSON] , а дані дії відповідають правовій природі договору купівлі-продажу. Всі ці вимоги були виконані відповідачами: [PERSON] продав квартиру та отримав кошти, які йому на той час були вкрай необхідні; передав у власність для [PERSON] квартиру, ключі, технічну документацію; у зв`язку з посвідченням з договором купівлі-продажу пожиттєвого сервітуту, [PERSON] не користується квартирою, хоча як власник повністю опікується своєю власністю; уповноважила довірену особу доглядати за квартирою та ремонтувати необхідні комунікації; сплачує всі комунальні платежі, має намір використовувати свою квартиру в подальшому для підприємницької діяльності. Отже,правові наслідки за вказаним договором настали. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Євгенія Вікторівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] . Оскільки позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно, здійснену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В., є похідною від основної вимоги, то у зв'язку з відмовою у задоволенні основної вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу будинку, зазначена позовна вимога також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову належить відмовити, а позивач звільнений від оплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed