Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що 14 червня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №18. Проживала із відповідачем до червня 2011 року. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. 29.01.2014 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має таку можливість, оскільки працює товарознавцем в ТОВ «Природа вещей», що знаходиться в м. Дедовськ, Істремського району, Московської області, Росія. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 17.04.2014 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 70 відсотків з усіх видій його заробітку (доходу) кожного місця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення їх повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала збільшені позовні вимоги за обставин, викладених у заяві про збільшення позовних вимог. Також пояснила, що при стягненні з відповідача аліментів у частці від його заробітку, то розмір аліментів на кожну дитину буде становити приблизно 323 грн., відповідач навмисно надав суду довідку про розмір своєї заробітної плати у заниженому розмірі, щоб не сплачувати аліменти на дітей. Вона не має можливості самостійно утримувати дітей, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, інших доходів не має, за допомогою своєї матері сплачує оренду квартири, комунальні платежі, за репетиторство, басейн дитини, харчування, тощо. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 70 відсотків всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено можливість відрахування із заробітної плати боржника не більше ніж сімдесят відсотків. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме не заперечувала щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки відповідач працює, отримує офіційних дохід. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом в судовому засіданні встановлено, що 14.06.2002 року сторони зареєстрували шлюб в виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №18, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.06.2002 року (а.с. 7). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29.01.2014 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач - [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії [NUMBER] від 02.01.2003 року, серії [NUMBER] від 08.09.2010 року (а.с.3,4). Діти проживають разом із позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 03.04.2014 року за №372 (а. с. 24). Як вбачається із довідки про доходи від 28.02.2014 року за №21, відповідач працює в ТОВ «Доливан» та отримує офіційний дохід (а.с.21). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язків утримувати дітей, судом не встановлено. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд, при визначенні розміру аліментів враховує те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, також суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач працює, має постійний дохід, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дітей, однак в меншому розмірі, а також те, що розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків та дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дітей, визначений в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 06.03.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Суд не приймає до уваги та ставиться критично на посилання позивача щодо понесення нею щомісячно витрат на оренду квартири, комунальні платежі, витрати на репетитора, басейн та харчування дітям, оскільки це є додатковими витратами на дітей, а не аліментами, тому позивач не позбавлена можливості звернутися до суду про стягнення цих витрат окремо за наявності належних доказів. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial