Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

16.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] /[PERSON]/, [PERSON] /Любімова/ про виділ частки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Провадження у справі № 520/16966/15-ц було відкрито ухвалою суду 17.12.2015 року. 14.01.2016 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси задоволено позовні вимоги [PERSON] Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2016 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2016 року, справу призначено до судового розгляду. Крім того, 23.05.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] /[PERSON]/, [PERSON] /Любімова/ про визнання права власності на 38/300 частин домоволодіння № 5 по вул. Китобійній у м. Одесі. Провадження у справі № 520/5876/16-ц було відкрито ухвалою суду 25.05.2016 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2016 року обєднано в одне провадження цивільну справу 520/16966/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] /[PERSON]/, [PERSON] /Любімова/ про виділ частки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою та цивільну справу № 520/5876/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] /[PERSON]/, [PERSON] /Любімова/ про визнання права власності присвоївши обєднаним цивільним справам № 520/16966/15-ц. В подальшому, а саме 15.08.2017 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву та просить припинити право спільної часткової власності на домоволодіння № 5 по вул. Китобійній у м. Одесі; виділити позивачу на праві приватної власності частину будинку під літ. «Ф», загальною площею 43,7 кв.м.; визнати за позивачем право власності на будинок за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 5-а; визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 5-а; виділити позивачу у користування земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 5, площею 226,0 кв.м. При цьому позивач посилається на те, що сторони є співвласниками домоволодіння № 5 по вул. Китобійній у м. Одесі, в якому позивачу належить 38/300 частин. Позивач зазначає, що між співвласниками будинку склався порядок користування відповідною земельною ділянкою. Оскільки відповідачі відмовляються здійснити розподіл домоволодіння в натурі, позивач змушена звертатися до суду із позовом. 11.09.2017 року відповідач [PERSON] надала зустрічну позовну заяву, в якій просить усунути їй перешкоди у праві користування будинковолодінням та земельною ділянкою шляхом знесення самовільно збудованих тимчасових споруд (сарай/гараж), огорожі з металічної конструкції з земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 5. При цьому відповідач посилається на те, що позивач зі своїм чоловіком вчиняють протиправні дії, направлені на захоплення і зміну порядку користування земельною ділянкою, а саме шляхом встановлення тимчасової споруди сарай/гараж та металевої огорожі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. При цьому представник вказала, що уточненні позовні вимоги узгоджуються із висновком експертизи № 177/2015 від 04.12.2015 року. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні частково заперечували проти задоволення первісного позову. Представник пояснив, що відповідач визнає вимогу позивача про виділ частини будинку в натурі, проте заперечую проти інших вимог, так як запропонований позивачем порядок користування земельною ділянкою складений без врахування часток у праві користування. Зустрічний позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Одеської міської ради до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. В ході розгляду справи, зокрема у судовому засіданні 16.11.2017 року представник Одеської міської ради [PERSON] пояснював, що судом встановлено, що спірна земельна ділянка не має самовільних споруд. Питання щодо землекористування можливо вирішувати шляхом встановлення сервітуту, земля не приватизована, діє ст. 100 ЗК України. Вимоги щодо встановлення сервітуту, перерахунку часток та грошової компенсації не заявлені. Позов [PERSON] щодо виділення її частки в самостійну одиницю також вважає можливим. Представник ПАТ «Антарктика» до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника товариства. Вислухавши представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32464129 від 13.12.2011 року вбачається, що [PERSON] є власником 38/300 частин домоволодіння № 5 по вулиці Китобійній в місті Одесі /том 1 а.с. 27/. Співвласниками домоволодіння № 5 по вулиці Китобійній в місті Одесі разом із позивачем є [PERSON], якій належить 131/300 частин будинку, та [PERSON], якій належить 31/100 частин. Вказані обставини у ході розгляду справи визнавалися сторонами та ними не оспорювалися. Як вбачається з матеріалів справи, спірне домоволодіння складається з: житловий будинок літ. «Ф» житловою площею 25,9 кв.м., сарай під № 31, сарай під № 17, вбиральня під № 32, гараж під № 101, гараж під № 101-а, огорожа під № 1-6, та мостіння І-ІІ, яке розташоване на земельній ділянці площею 220, 4 кв.м, що знаходиться у фактичному користуванні за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна 5. У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що між співвласниками спірного домоволодіння та земельної ділянки склався порядок користування даною земельною ділянкою, відповідно до якого: - у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться будинок під літ. «Ф1», сарай під № 31 та № 17, гараж під № 101, вбиральня під № 32, мостіння під № І та частина огорожі; - у фактичному користуванні позивача [PERSON] знаходиться частина будинку під літ. «Ф», яка складається з житлової кімнати 1-5, площею 16,0 кв.м., кухні 1-2, площею 12,8 кв.м., санвузлу 1-3, площею 4,3 кв.м., коридору 1-4, площею 6,8 кв.м., погріб 1-1 площею 3,8 кв.м., частини мостіння під літ. «ІІ» та частина огорожі. - у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться будинок під літ. «Ф2», який складається з 2-1 коридору, площею 2,4 кв.м., кухні 2-2, площею 14,3 кв.м., 2-3 житлової кімнати, площею 10,1 кв.м., 2-4 житлової кімнати, площею 7,8 кв.м., 2-5 санвузлу, площею 2,6 кв.м., гаражу під № 101-а, частини мостіння під № ІІ та частини огорожі. Частка відповідача [PERSON] має відокремлену територію, як в будинку, так і в частині землекористування, що не оспорювалось сторонами. Судом досліджено наданий позивачем до матеріалів справи висновок № 177/2015 судової будівельно-технічної експертизи від 04.12.2015 року, виготовлений експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.», згідно якого експерт вказує на технічну можливість виділу в натурі із загального житлового будинку № 5 розташованого за адресою м. Одеса, по вулиці Китобійна належної [PERSON] власності з часткою 38/300, в склад якої входить частина житлового будинку літ «Ф», загальною площею 43,7 кв.м., в тому числі житловою площею 16,0 кв.м. в складі приміщень: 1-2 кухня, площею 12,8 кв.м., 1-3- санвузол, площею 4,3 кв.м., 1-4 коридор, площею 6,8 кв.м., 1-5 житлова, площею 16,0 кв.м., І погріб, площею 3,8 кв.м, гараж № 101, площею забудови 19,3 кв.м. /том 1 а.с. 38-49/. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду"№ 5 від 12.06.2009 року розяснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Так, ухвалою суду від 16.08.2016 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо технічної можливості виділу в натурі 38/300 частин спірного домоволодіння, а також варіантів виділу /том 1 а.с. 158/. Судом досліджено висновок № 4174 судової будівельно-технічної експертизи по справі, складений 26.05.2017 року судовим експертом [PERSON]. /том 2 а.с. 3-16/, яким встановлено, що існує технічна можливість виділити в натурі 38/300 частин домоволодіння № 5 по вул. Китобійній у м. Одесі, які складаються із будинку під літ. «Ф», яка складається з житлової кімнати 1-5, площею 16,0 кв.м., кухні 1-2, площею 12,8 кв.м., санвузлу 1-3, площею 4,3 кв.м., коридору 1-4, площею 6,8 кв.м., погріб 1-1 площею 3,8 кв.м., гаражу № 101, площею 19,3 кв.м., частини мостіння під літ. «ІІ» та частина огорожі, які знаходяться у фактичному користуванні [PERSON] Згідно висновкусудової будівельно-технічної експертизи № 4174 від 26.05.2017 роеку, площа земельної ділянки, що відповідає часткам співвласників складає: -[PERSON] 169/300 (486,7 кв.м.); -[PERSON] 38/300 (109,4 кв.м.); -[PERSON] 93/300 (267,9 кв.м.). Експерт робить висновок, що технічно не можливо надати варіант порядку користування земельної ділянки відповідно до варіанту виділу, при якому в користування [PERSON] виділяється земельна ділянка згідно частки у праві власності 38/300, площею 109,4 кв.м. У висновку запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 5, згідно фактичного користування, який передбачає виділення в користування ізольованих ділянок. [PERSON] з часткою 38/300 пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 226,0 кв.м.; [PERSON] з часткою 169/300 пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 373,0 кв.м. Варіант порядку користування земельною ділянкою графічно відображений в додатку № 2. У судовому засіданні 16.11.2017 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] підтримав надане раніше клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи по справі, з метою визначення можливості поділу земельної ділянки та визначення варіантів її розподілу. При цьому представник пояснив, що вважає неналежним доказом висновок експертизи № 177/2015 від 04.12.2015 року, так як в рамках судової будівельно-технічної експертизи експерт не мав повноважень робити висновки про варіанти розподілу земельної ділянки, так як вказане питання відноситься до земельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 16.11.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] [PERSON]про призначення судової земельно-технічної експертизи по справі, оскільки суд не вбачає підстав для призначення земельно-технічної експертизи по справі. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до вимог статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 визначено, що при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. У ході розгляду справи сторона відповідача [PERSON] визнавала позовні вимоги [PERSON] про виділ частки домоволодіння в натурі, якою вона користується. При цьому сторона відповідача [PERSON] вказувала, що площа приміщень, якими користується позивач не відповідає частці позивача у праві власності, проте відповідає складеному порядку користування. Представник вказав, що відповідачу зрозуміло положення щодо грошової компенсації вартості тієї частки, що перевищує частку позивача у праві власності. Однак, відповідач [PERSON] не заявляє та немає наміру на предявлення даних вимог. Судом встановлено, що Юридичним департаментом Одеської міської ради за зверненням [PERSON] зарезервовано адресу житлового будинку, що розташований: м. Одеса, вул. Китобійна, 5-А, що вбачається із відповідної довідки № 369215/1 від 01.03.2016 року. З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги висновок експерта № 4174 від 26.05.2017 року, яким встановлено технічну можливість виділення в натурі 38/300 частин домоволодіння № 5 по вул. Китобійній у м. Одесі, які знаходяться у фактичному користуванні [PERSON], та визнання відповідачем вказаної вимоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в цій частині, а саме щодо припинення права спільної сумісної власності, виділення частки в натурі та визнання права власності. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та виділення земельної ділянки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови, одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності. Таким чином, зважаючи на той факт, що між співвласниками спірного будинку виникли неприязні стосунки через постійні сварки з приводу користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що необхідно визначити порядок користування між сторонами земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Одеса, вул. Китобійна, 5. Як зазначено вище, судовим експертом у висновку № 4174 від 26.05.2017 року визначено, що аналізуючи розташування будівель та споруд на спірній земельній ділянці, враховуючи нормативні вимоги у будівництві, технічно неможливо надати варіант порядку користування земельної ділянки відповідно до варіанту виділу, при якому в користування [PERSON] виділяється земельна ділянка згідно частки у праві власності 38/300, площею 109,4 кв.м. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку, що необхідно визначити порядок користування між сторонами земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Одеса, вул. Китобійна, 5, згідно запропонованого експертом варіанту порядку користування земельною ділянкою, згідно фактичного користування, який передбачає виділення в користування ізольованих ділянок: [PERSON] з часткою 38/300 виділити в користування земельну ділянку площею 226,0 кв.м.; [PERSON] з часткою 169/300 виділити в користування земельну ділянку площею 373,0 кв.м. Варіант порядку користування земельною ділянкою графічно відображений в додатку № 2. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON], суд зазначає наступне. Судом досліджено надані стороною [PERSON] письмові докази на підтвердження її звернення до компетентних органів щодо неправомірного, на її думку, захоплення та зміни порядку користування земельною ділянкою, а саме шляхом встановлення тимчасової споруди сарай/гараж та металевої огорожі /том 2 а.с. 135-146/. Так, з листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.04.2016 року, наданого на звернення [PERSON], слідує, що за результатами виїзної перевірки встановлено, що самовільне будівництво не виявлено. Встановлено наявність на ділянці фанерної конструкції з розмірами у проекції 3х3 м. без фундаменту, що не являється капітальним будівництвом, а також некапітальної металевої огорожі. Згідно п. 3.2 Наказу № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики України визначено, що навіси, вигрібні ями, огорожі не відносяться до обєктів самовільного будівництва. Згідно наявної в матеріалах справи ухвали Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2001 року, судом затверджено мирову угоду між [PERSON] /[PERSON]П./ та [PERSON] /батьком [PERSON]О./. Так, відповідно до затвердженої мирової угоди, за [PERSON] визнано право власності, зокрема, на гараж металевий /том 1 а.с. 29-30/. Таким чином, доводи [PERSON] щодо самочинності спірних споруджень не заслуговують на увагу, так як ще у 2001 році за первісним власником [PERSON] ухвалою суду від 10.12.2001 року визнано право власності, зокрема, на гараж металевий. Та окрім того, згідно п. 3.2 Наказу № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики України визначено, що навіси та огорожі не відносяться до обєктів самовільного будівництва. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, враховуючи задоволення судом позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, та відсутність достатніх доказів розміщення спірних некапітальних обєктів на земельній ділянці саме [PERSON], що свідчило б про порушення прав останньої, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] слід залишити без задоволення.

Outcome: approved