Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

17 листопада 2017 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила суд позбавити його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] народження. Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON], батько дівчинки не приділяє уваги вихованню доньки, не підтримує її матеріально, аліменти на утримання доньки не сплачує, постійно ухиляються від виконання батьківських обов'язків. В судове засідання позивачка не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник служби у справах дітей в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, з урахуванням того, що відповідач ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, надав згоду на позбавлення його батьківських прав, та наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 17 вересня 2013 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. У відповідності до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Згідно частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від свої обов'язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Малолітня [PERSON] перебуває на утриманні своєї матері, та проживає з нею все своє життя. За цей час батько не виявляв бажання брати участь у житті дитини, піклуватися про дівчинку, утримувати її, виховувати. Відповідно до висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 22 грудня 2017 року відповідач не виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не підтримує її матеріально, а тому підлягає позбавленню батьківських прав в судовому порядку. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, ухиляється від обов'язку по її вихованню. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків, згідно частини 4 статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, відповідач надав суду заяву, в якій дав згоду на позбавлення його батьківських прав. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У відповідності зі статтею 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved