Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач) про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення. Позивач посилається на те, що вона є власником 2/3 частини даної квартири, а відповідач - 1/3 частини квартири. Однак з 2017 року, відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою, проживати в ній, сплачувати комунальні платежі, в квартирі змінені замки у дверях, у зв`язку з чим позивач змушена проживати за іншою адресою в своїх знайомих. За таких обставин, позивач просить суд відновити та захистити її порушене право, зокрема зобов`язати відповідача не перешкоджати їй у користуванні квартирою. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у загальному порядку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 29). 01.08.2018 року позивач звернулася із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року заяву позивача задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 61). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 107). Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] 28.11.2019 року подали заяву про розгляд справи без сторони позивача, в якій позов підтримували, просили його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням терміну зберігання. У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. Від представника відповідача надійшла заява, в якій просив розгляд справи провести у відсутність відповідача, разом з тим заперечення та відзив на позовну заяву, подано не було. Третя особа в засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд провадження у їх відсутність, проти заочного рішення не заперечувала. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як вбачається з позовної заяви, позивач разом із відповідачем (який є її сином) на праві спільної часткової власності володіють квартирою [ADDRESS] . Позивач є власником 2/3 частин квартири, відповідач - 1/3 частини. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.08.1997 року виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва, згідно якого вказана квартира належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с. 10) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.11.2002 року, згідно якого [PERSON] успадкувала від [PERSON] 1/3 частини квартири (а.с.14). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі постійних конфліктів та знущань з боку відповідача, позивач вимушено залишила свою квартиру та проживає за іншою адресою. Як зазначає позивач, після 01.03.2018 року не має змоги потрапити в квартиру, оскільки відповідачем змінені замки у вхідних дверях. Так, представниками ЖЕД "Печерська брама" від 22.03.2018 року складено акт, у якому зазначено, що [PERSON] (позивач) не може потрапити до обумовленої квартири тому, що її син ( [PERSON] ) (відповідач) змінив замки на вхідних дверях (зі слів співвласниці [PERSON] ) (а.с. 18). 06.03.2018 року позивач звернулася із заявою до Печерського УП ГУ НП у м. Києві, в якій виклала про зазначені обставини (а.с. 15). 22.03.2018 року працівниками Печерського УП ГУ НП в м. Києві надано відповідь на заяву [PERSON] та висновок з яких вбачається, що дана заява не відноситься до компетенції Національної поліції та вирішується в судовому порядку (а.с. 16-17). За таких обставин, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою. Так, в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думки позивача, його представника, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні власністю-квартирою, замінені замки на вхідних дверях. Дана обставина підтверджується актом ЖЕД "Печерська брама" від 22.03.2018 року та заявою позивача до Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 06.03.2018 року. Також, суд бере до уваги той факт, що представник відповідача ознайомлений із матеріалами справи, проте відзив на позовну заяву не надав, свою позицію щодо даної ситуації не виклав, своїм правом доказування, передбаченим ст. 81 ЦПК України не скористався, тому будь-які заперечення щодо задоволення позовної справи з боку відповідача у суду відсутні. За таких обставин, суд вважає, позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved