Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

21 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 34,21 кв.м., житлову площу 17,4 кв.м., в порядку спадкування за законом майна [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування свого позову посилаються на те, що [INFO] померла його тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на майно, зокрема на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджуює, що він із своїм братом звернувшись із заявою до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало те, що згідно повідомлення КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за № 518615.36.20 від 15.09.2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] , не зареєстровано. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 22.07.2021 року позовну заяву будо залишено без руху у зв`язку з неповною сплатою судового збору. На виконання вимог даної ухвали, 02 серпня 2021 року представником позивача надано на адресу суду звіт про ринкову вартість квартири та квитанцію про сплату судового збору у розмірі 191,01 гривень. Ухвалою судді від 03.08.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно з подачею позову, позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому просить витребувати у від Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса (65080, м. Одеса, вул. космонавтів, 11А) посвідчену копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 03.08.2021 року клопотання позивача було задоволено. В ході судового засідання, яке відбулось 05.10.2021 року, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про прийняття зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадщину. Ухвалою суду від 05.10.2020 року прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадщину розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. В подальшому ухвалою суду від 10.11.2021 року було закрито підготовче гпровадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник відповідача/позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ній, вимоги первісного позову визнав. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, до канцелярію суду надав заяву, в якій свій позов підтримав та просив задовольнити, зустрічний позов [PERSON] визнав повністю та не заперечував проти його задоволення, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 19.01.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що [PERSON] на праві приватної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено актовий запис № 2598 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджеється копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] була рідною сестрою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, про що виконавчим комітетом Макарівської сільської ради складено актовий запис № 33, та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . У визначений законом строк після смерті [PERSON] , а саме 03 червня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі із заявами про прийняття спадщини, в результаті чого державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 461/2020. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1265 Цивільного кодексу України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи № 461/2020 вбачається, що 03 червня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі із заявами про прийняття спадщини після смерті їх тітки [PERSON] . У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Однак, Постановами державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Барановою О.В. від 02 липня 2021 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії стало те, що в матеріалах спадкової справи та у спадкоємців відсутні документи, що підтверджують право власності на квартиру, яка успадковується після смерті [PERSON] . Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» за вих.. № 518615.36.20 від 15.09.2020 року право власності на квартиру під [ADDRESS] , не зареєстровано. Відповідно до ст.66 Закону України „ Про нотаріат " на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно ч.1ст.68ЗаконуУкраїни „Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Разом з цим, як вбачається зі спадкової справи № 461/2020, заведеної після смерті [PERSON] , 20.06.2000 року держаним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Пучковою І.А. було посвідчено заповіт за реєстровим № 1-2161 від імені [PERSON] , відповідно до якого, остання на випадок її смерті належну її квартиру та усе останнє її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день смерті буде її належати та на що за законом матиме право, заповідає: братові [PERSON] та сестрі [PERSON] , у рівних частках. В подальшому, 11.08.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М., було посвідчено заповіт за реєстровим № 5258, від імені [PERSON] , відповідно до якого остання, на випадок її смерті усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде її належати та на що за законом матиме право, заповідає: гр. [PERSON] , [INFO] . 17.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Степановою І.А., було посвідчено заповіт за реєстровим № 272 від імені [PERSON] до якого остання, на випадок її смерті усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде її належати та на що за законом матиме право, заповідає: гр. [PERSON] , 1949 року народження. Вказаний заповіт було скасовано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Степановою І.А. на підставі заяви [PERSON] від 02.07.2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 4176. За змістом ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги лист КП "Міське агентство з приватизації житла" від 22.03.2021 року, яким підтверджується факт приватизації померлою спірної квартири та вказується, що видати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру не виявляється можливим (а.с.114). Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що вимоги позивача за первісним позивачів за первісним та зустрічним позовом та про визнання за ними право власності по 1/2 частки квартири, за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 34,21 кв.м., житлову площу 17,4 кв.м., в порядку спадкування за законом майна [PERSON] , яка померла [INFO] , обґрунтовані, заявлені відповідно до чинного законодавства, а від так підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач позбавлений іншої можливості прийняти спадщину. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: approved