Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

17.07.2018 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON], подана її представником адвокатом [PERSON], до [PERSON] господарства «ПІНК АГРО», третя особа [PERSON], про визнання спадкового договору недійсним, зняття заборони на відчуження земельної ділянки. Крім того, 05.10.2018 року представником позивача надано уточнену позовну заяву. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником земельної ділянки площею 6,9257 га на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. У 2013 році вона уклала договір оренди цієї земельної ділянки з АФГ «Ольвія» строком до 16.05.19 року. 08.08.2016 року вона уклала з відповідачем спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON]. Вважає, що під час укладення договору відповідач ввів її в оману, оскільки ніяких розпоряджень вона не робила, а відповідач їх не виконував. Крім того договір містить додаткові зобовязання укласти договір оренди з відповідачем, передати їй пшеницю чого здійснено не було. Таким чином відповідач ввів її в оману, оскільки заборонив їй розпоряджатись власним майном на власний розсуд. Фактично укладено договір купівлі-продажу землі, тому цей договір є удаваним правочином для приховування договору купівлі-продажу землі, оскільки укладання договору купівлі-продажу землі було заборонено законодавством. Оскільки продаж землі заборонено законодавством, угоди укладені під час дії заборони на відчуження земельних ділянок є недійсними з моменту їх укладення. Тому, просила суд визнати недійсним спадковий договір між нею та відповідачем від 08.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зняти заборону на відчуження спірної земельної ділянки. Ухвалою суду від 18.07.2018 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 20.08.18 року представником відповідача [PERSON] господарства "Пінк Агро" [PERSON] надано відзив на позовну заяву, згідно якої просив у задоволенні позову відмовити, оскільки дійсно між сторонами укладено спадковий договір, при цьому позивач діяла добровільно, надала необхідні для посвідчення договору документи, ознайомилась зі змістом договору, та погодилась на його укладення, також нотаріусом було розяснено вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків правочину. Договором передбачено розпорядження відчужувача передати 20 тон пшениці, що було здійснено у повному обсязі. Саме посилання позивача на дію мораторію щодо укладення договору купівлі-продажу землі не свідчить про удаваність правочину, позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення удаваного правочину, відсутність іншої мети, настання інших прав та обовязків ніж ті що виникли з правочину. Третьою особою приватним нотаріусом [PERSON] надано заву про розгляд справи у його відсутності. Ухвалою суду від 29.03.2019 року закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона є власником земельної ділянки, вона уклала договір оренди землі з АФГ «Ольвія» щодо оренди землі, умови оренди виконуються, у 2016 році в неї виникла проблема в отриманні грошових коштів та вона звернулась за допомогою до АФГ «Ольвія», але вони відмовили у наданні орендної плати наперед, тоді вона звернулась до ФГ «Колор», ті пояснили, що можуть надати гроші 20000 грн., але треба укласти спадковий договір, внаслідок чого після її смерті земля перейде до них. Вона погодилась, бо думала що надалі зможе розпоряджатись земельною ділянкою та укладати договір оренди з АФГ «Ольвія». ЇЇ привезли до нотаріуса, їй нічого не пояснювали, нотаріус до неї навіть не вийшов, дали підписати, потім дали підписати якісь накладні, але зерна вона не отримувала. У судових дебатах змінила позицію та повідомила, що вважала, що укладає договір купівлі-продажу, укладення договорів купівлі-продажу земель сільськогосподарського призначення заборонено, тому спадковий договір є удаваним та просила визнати недійсним спадковий договір, скасувати заборону відчуження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] господарства "Пінк Агро" [PERSON] проти задоволення позову заперечував, просив відмовити з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 6,9257 га, кадастровий номер 1220382200:01:030:0017, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Р2 № 222641, виданого 10.06.2003 року Апостолівською районною радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 139. 08.08.2018 року між сторонами укладено спадковий договір, згідно якого набувач (відповідач по справі) зобовязався виконати розпорядження відчужувача (позивача по справі) встановлені цим договором і у разі його смерті набуває право власності на нерухоме майно зазначену земельну ділянку площею 6,9257 га, кадастровий номер 1220382200:01:030:0017, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. Відчужувач свідчить, що згадана земельна ділянка на момент укладення договору передана в оренду АФГ «Ольвія», а після закінчення зобовязався укласти договір оренди з ТОВ СП «Колор». Сторони оцінили земельну ділянку в 244\~492,32 грн. Відповідач зобовязався передати у власність відчужувача 20 тон пшениці. Право власності на земельну ділянку переходить до набувача після смерті відчужувача. З моменту укладення договору відчужував може користуватись земельною ділянкою без права розпорядження нею, але з правом передачі у оренду. Третьою особою приватним нотаріусом [PERSON] здійснено державну реєстрацію обтяжень даної земельної ділянки на підставі укладення між сторонами спадкового договору, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 08.08.2016 року. Актом прийому-передачі виконаних робіт за спадковим договором від 08.08.2016 року підтверджено, що відповідач передав у власність позивача 20 тон пшениці, чим виконав п. 3.3.1 спадкового договору. Встановлені обставини свідчать, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо недійсності укладеного між ними спадкового договору. Виходячи з обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та обставин якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову, суду по даній справі слід встановити, по-перше: чи є укладений між сторонами 08.08.2016 року спадковий договір удаваним правочином, по друге: чи є підстави для визнання його недійсним через помилку, обман, укладення під впливом тяжкої обставини. 1. При вирішенні питання про те, що є укладений договір удаваним, суд виходить з того, що відповідно до\~статті 235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тому, установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі\~статті 235 ЦК України\~має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті\~202, частини третьої статті\~203 ЦК України\~головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні спадкового договору та з'ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме. Твердження позивача про те, що укладений спадковий договір є удаваним правочином, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Так, статтею 1302 ЦК України\~передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Виходячи зі змісту статей\~203,\~1302 ЦК України, спадковий договір вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. У позовній заяві та в судовому засіданні позивач, її представник стверджують, що фактично 08.08.2016 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу. Проте за договором купівлі продажу згідно ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином договір купівлі-продажу\~має на\-ступні\~родові ознаки:\~по-перше,\~він\~спрямований на\~передачу майна\~у власність;\~по-друге,\~передача\~майна здійснюється\~на визначено-еквівалентній\~основі;\~по-третє,\~це\~оплатний договір,\~в якому\~зустрічне надання\~відбувається,\~як правило,\~в грошовій\~формі,\~за винятком\~до\-говору міни,\~де застосовується\~товарна форма.\~ Заявляючи, що фактично укладено договір купівлі продажу, позивач у той же час повідомляє, що на момент укладення договору усвідомлювала, що земельна ділянка переходить у власність відповідача після її смерті та усвідомлювала, що отримані нею гроші у розмірі 20000 грн. не є ціною належної їй земельної ділянки. Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору 08.08.2016 року воля сторін була спрямована на укладення договору купівлі продажу земельної ділянки, та вважати, що укладений спадковий договір є удаваним правочином, з метою приховати договір купівлі-продажу. 2. Вирішуючи питання про наявність помилки у позивача при укладенні правочину, суд виходить з того, що згідно з частиною першою\~статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача про помилку при укладенні спадкового договору. Так, статтею 1302 ЦК України\~передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Твердження позивача про те, що внаслідок укладення спадкового договору вона позбавлена права власності на земельну ділянку та позбавлена права передавати земельну ділянку в оренду спростовується положеннями дослідженого в судовому засіданні спадкового договору від 08.08.2016 року у п. 4.7 якого зазначено, що у звязку з посвідченням договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] накладається заборона на відчуження земельної ділянки. З моменту укладення цього договору відчужував може користуватись земельної ділянкою без права розпорядження нелюб, але з правом передачі в оренду. Таким чином позивач не позбавлена права укладення договору оренди земельної ділянки яка є її власністю. Твердження позивача про те, що у спадковому договорі не зазначено її розпоряджень набувачу за договором, також спростовується положеннями дослідженого в судовому засіданні спадкового договору, оскільки у пункті 3.3.1. спірного договору зазначено, що набувач зобовязаний передати у власність відчужувача 20 тон пшениці. Таким чином спірним спадковим договором визначено розпорядження відчужувача та обовязок набувача, що є істотними умовами спадкового договору. Наявні у матеріалах справи документи спростовують посилання позивача на помилку щодо правового характеру і наслідків для сторін спірного договору. У абзаці 4 пункту 1.3 спірного спадкового договору зазначено, що відчужувач свідчить, що згадана в договорі земельна ділянка на момент укладення договору передана в оренду АФГ «Ольвія» строком до 16.05.2019 року. Сторони домовились, що після закінчення строку дії вказаного договору відчужував зобовязується укласти договір оренди відчужуваної земельної ділянки з ТОВ «СП «Колор». Суд погоджується з доводами позивача та її представника про те, що положення глави 90 ЦК України не містять обовязковість вирішення питання про виникнення додаткових зобовязань, проте визначення у спадковому договорі обставини про домовленість сторін про укладення договору оренди відчужуваної земельної ділянки з ТОВ «СП «Колор», не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки за положеннями ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З положеннями ст 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином досягнення згоди з умов які прямо не визначені законом як істотні для даного виду договору, але щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, не тягне недійсність правочину, а навпаки є істотною умовою договору. У п. 4.1 спірного договору зазначено, що вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм розяснено нотаріусом Сторони за вказаним договором підтвердили, що договір не мав характеру фіктивного та удаваного правочину. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні спадкового договору була наявна обман зі сторони відповідача чи помилка помилка позивача - неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Таким чином, суд вважає безпідставними мотиви позову про те, що позивач помилялася щодо природи правочину, прав та обов'язків його сторін. Суд критично ставиться і до посилань позивача, що спірний договір укладений під впливом тяжкої для неї обставини, оскільки вказані доводи в ході розгляду справи не доведені безспірними, належними та допустимими доказами та взагалі позивачем не надано будь-якого доказу на їх підтвердження. Доводи позивача про те, що вона не отримала пшеницю стосуються невиконання умов договору та не можуть свідчити про його недійсність. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено, що сторонами укладено удаваний правочин та не встановлено підстав для визнання правочину недійсним, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed