Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

16 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на гараж за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що у смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по вул. Ювілейній у дворі будинку № 2 розташований гараж № 2, який збудований ним у 1996 році на самовільно зайнятій земельній ділянці. Дозвіл на будівництво гаражу він не отримував. Право власності на нього ні за ким не зареєстровано. Вказаний вище гараж збудовано під час перебування позивача у шлюбі з [PERSON], а тому вважає, що вказаний гараж є спільною сумісною власністю подружжя, але дружина не заперечує, щоб право власності на гараж було зареєстровано за ним. Посилаючись на викладене, а також на те, що починаючи з 1996 року він постійно, відкритто та добросовісно користується вказаним гаражем у смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по вул. Ювілейній у дворі будинку № 2, просив визнати за ним право власності на вказаний вище гараж у порядку набувальної давності. У судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача - Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не з'явився, селищний голова [PERSON] направив суду заяву про розгляд справи без участі їх предствника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала. Заслухавши позивача [PERSON], третю особу [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по вул. Ювілейній у дворі будинку № 2 розташований гараж № 2 (а.с. 7, 10-13). Як вбачається з довідки Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 15 грудня 2015 року № 1721, зазначений гараж розташований на земельній ділянці площею 118,5 кв.м. Земельна ділянка не приватизована і належить до земель селищної ради (а.с. 9). Згідно довідки начальника КП "Білопільське районне архітектурно-планувальне бюро" від 15 грудня 2015 року № 30 гараж № 2 по вул. Ювілейній, 2 у смт. Жовтневе Білопільського району зведено з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм та правил (а.с. 16-17). [PERSON], звернувшись з позовом до суду про визнання права власності на вказаний вище гараж за набувальною давністю, зазначив, що цей гараж був збудований ним спільно з дружиною у 1996 році на самовільно зайнятій земельній ділянці. Дозвіл на будівництво вказаного гаражу він не отримував. Судом також встановлено, що за заявою позивача [PERSON] КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації філіал Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця була проведена технічна інвентаризація збудованого гаража та складений технічний паспорт на гараж, де рік його побудови зазначений 1996 (а.с. 10-12). Вказаний вище гараж не зареєстрований у відповідних державних установах (а.с. 14). Позивач [PERSON] суду зазначив, що, починаючи з 1996 року, він постійно, відкритто та добросовісно користується гаражем, який розташований у смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по вул. Ювілейній у дворі будинку № 2, а тому просив визнати за ним право власності на вказаний вище гараж у порядку набувальної давності. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набуте як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила вказаної статті поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Набувальна давність за вказаною нормою поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Разом з цим, суд звертає увагу на розяснення, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Така ж позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року в справі №6-45431св14. Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Судом було встановлено, що гараж № 2 у смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по вул. Ювілейній у дворі будинку № 2 збудований [PERSON] спільно з [PERSON] на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети; без відповідного документу (проекту), який давав право виконувати відповідні будівельні роботи. Даний факт у судовому засіданні не заперечували позивач [PERSON] та 3-тя особа [PERSON] Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60, 61, 131, 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи. Таким чином, враховуючи обставини справи, а також наведені вище положення закону, суд приходить до висновку, що підстав для задоволеня позову та визнання за [PERSON] права власності на гараж № 2 у смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по вул. Ювілейній у дворі будинку № 2 за набувальною давністю не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed