Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до Ладижинської міської ради, на обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилась в живих її дочка [PERSON]. [PERSON] була одружена із [PERSON], від шлюбу у них був син: [PERSON], [INFO]. [PERSON] померла [INFO] [INFO] помер її чоловік [PERSON], а [INFO] помер їх син - [PERSON] У [PERSON] від шлюбу із [PERSON] залишилась дочка [PERSON], [INFO]. [PERSON]. змінювала прізвище у зв'язку із шлюбом на прізвище «[PERSON]», після розірвання шлюбу із своїм колишнім чоловіком змінила прізвище на «[PERSON]». Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується рішенням Ладижинського міського суду від 13.04.2017 року у цивільній справі № 135/351/17. За життя [PERSON] збудувала житловий будинок із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], проте реєстрацію права власності на майно за життя не здійснила. Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, а житловим будинком користується вона ([PERSON]), будь-яких претензій щодо використання об'єкту нерухомістю ніхто не виказує. У зв'язку з чим просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок із господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], що позначаються літерою «А» - житловий будинок, загальною площею 10,4 кв.м. та житловою площею 10,4 кв.м.; сарай - «а»; гараж - «Б»; погріб із шиєю - «п\\Б»; навіс - «б»; сарай - «В»; фундамент - «Ф»; хвіртка - №1; ворота - № 2; огорожа - № 3. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву, відповідно до якої позов підтримала та просила задовольнити вимоги викладені в ньому, а справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача - Ладижинської міської ради в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від представника за довіреністю Власенко Л.В. надійшла заява, у якій вона просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п.1 ч.2ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду, цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відкрите володіння даним житловим будинком продовжується і до сьогодні. За весь час користування жодних спорів щодо даного будинку немає, жодних претензій зі сторони третіх осіб щодо будинку не пред'являлось. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Пунктом 14 зазначеної постанови вказано, що виходячи зі змісту частини першої ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Добросовісним набувачем є особа (незаконний володілець), яка протягом всього часу володіння майном повинна бути впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем у витребуванні якого його власнику було відмовлено. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] розпочала добросовісно володіти житловим будинком [ADDRESS] після смерті баби з [INFO] та володіла ним відкрито і безперервно. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що у відповідності до ст. 206 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Не зважаючи на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, суд вважає за необхідне дослідити докази. Отже, дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.04.2017 року у справі № 135/351/17 видно, що встановлено факт, що [PERSON] є прабабою [PERSON] Із технічного паспорту на будинок [ADDRESS] виготовленого 25.09.2017 року видно характеристику будинку, господарських будівель та споруд. Із запису акта про смерть № 59 від 07.05.1988 року видно, що [PERSON] померла [INFO] Із свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ладижинського міського управління юстиції Вінницької області видно, що [PERSON] змінила ім'я на «[PERSON]», про що складено актовий запис№7. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00010964064 від 23.08.2012року видно, що 20.06.2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Із відповіді № 199-03.3-07-113 від 14.03.2017 року, виданого Ладижинським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області видно, що у архівах даного відділу відсутній актовий запис про шлюб відносно [PERSON] та [PERSON]. За відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний відносно вищевказаних громадян актовий запис про шлюб №14 від 07.06.1961 року, який складений Воронківською сільською радою Роздольненського району Автономної Республіки Крим. Із довідки № 187-03.3-07-113 від 09.03.2017 року, виданої Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області видно, що [PERSON] померла [INFO], у зв'язку з чим 17.05.1988року проведено відповідний актовий запис №59. Із довідки № 186-03.3-07-113 від 09.03.2017року, виданої Ладижинським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданої Ладижинським відділом реєстрації актів громадянського стану, Вінницької області, видно що [PERSON] померла [INFO] про що 17.06.2002 року складений відповідний актовий запис за №110. Із довідки № 185-03.3-07-113 від 09.03.2017року, виданої Ладижинським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2001 року, виданого Ладижинським відділом реєстрації актів громадянського стану, Вінницької області, видно що [PERSON] помер [INFO], про що 10.12.2001 року складений відповідний актовий запис за №232. Із відповіді №198-03.3-07-113 від 14.03.2017року, наданої Ладижинським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області видно, що у архівах даного відділу відсутній актовий запис про народження відносно [PERSON] За відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний відносно вищевказаного громадянина актовий запис про народження №8 від 17.02.1962 року, який складений Воронківською сільською радою Роздольненського району Автономної Республіки Крим. Батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2012 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського міського управління юстиції Вінницької області видно, що 25.07.1985 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 78860900, сформованої 25.01.2017 року, видно, що право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Із виписки з протоколу засідання виконкому Ладижинської міської ради(рішення № 445 від 17.12.2018року) видно, що житловому будинку, який розташований по [ADDRESS], яким користується [PERSON], присвоєно адресу: [ADDRESS] Із письмових пояснень [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видно, що [PERSON] є прабабою [PERSON] Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Отже, оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем будинку [ADDRESS] володіє ним відкрито і безперервно протягом 13 років, тобто, при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, не приховувала факт знаходження майна в її володінні, і володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову визначена позивачкою у сумі 200 000 грн., а судовий збір відповідно становить 2 000,00грн. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатила судовий збір у розмірі 2 000,00грн., то цей судовий збір слід стягнути з відповідача: Ладижинської міської ради Вінницької області. На підставі ст. ст. 3, 4, 12, 13, 77, 78, 79, 80, 141, 223, 259, 263-265, 352,354-356 ЦПК України,

Outcome: approved