Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

13.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення суду. У сторін [INFO] року народилася донька [PERSON]. Однак, відповідач від виховання та утримання доньки самоусунувся, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, матеріли справи містять висновок органу опіки № 503/01-11 від 23.05.2017 року. Матеріали справи містять заяву представника про розгляд справи за відсутності представника відділу, у вирішенні всіх питань покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2001 року, який розірвано 09.12.2008 року /а.с. 7-8/. [INFO] року народилася [PERSON], актовий запис № 1009, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Батьками у свідоцтві вказані сторони у справі /а.с. 6/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 26.04.2017 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. У ході розгляду справи судом також досліджено наданий органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок № 503/01-11 від 23.05.2017 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]». Вказаним висновком встановлено, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунувся. Інформація щодо невиконання батьком дитини батьківських обов'язків письмово підтверджується гр.гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У висновку вказано, що жодних звернень від батька стосовно перешкод матір'ю дитини у його спілкуванні з донькою не надходило. Відповідно до положень ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні 29.03.2017 року судом за клопотанням позивача у порядку ст. 171 СК України було вислухано доньку сторін [PERSON], яка пояснила, що хоче щоб батька позбавили батьківських прав. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню.

Outcome: approved