Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

15.07.2016 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання втратившими права на користування житловим приміщеннм . В позові позивач зазначив, що він є власником квартири № 102 , яка розташована в будинку № 44 по вул. Козацька у м.Дружківка Донецька область на підставі договору куплі-продажу від 19 лютого 2016 року. В квартирі залишились зареєстрованними колишні власники квартири [PERSON], [PERSON], які з року не проживають в квартирі, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються, речей їх в квартирі не має. Просить визнати [PERSON], [PERSON] втратившими право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, про що в справі є повідомлення, заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Як установлено судом, [PERSON] належить право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 лютого 2016 року (а.с. 4-5 ). Згідно даного договору продовцями квартири є відповідачі. Актом про фактичне проживання голови комітету мікрорайону "Індустріальний" від 13 липня 2016 року встановлено, що відповідачі [PERSON] [PERSON] зареєстровані за адресою:вул. Козацька[ADDRESS] однак з 2015 року по теперішній час не проживають за зазначеною адресою (а.с. 19). Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням вище встановлених обставин справи вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості потрапити в спірну квартиру, або здійснення спроб вселитись в спірне жиле приміщення, як і не надали доказів, що вони є власниками квартири. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] були відсутні у спірному приміщенні у встановлені законом строки без поважних причин, доказів щодо вчинення їм з боку [PERSON] перешкод у користування житлом ними суду також не надано. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили прааво користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved