Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи Акціонерне товариство «Страхова Компанія «КРАЇНА», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21.06.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ 6520 д/н [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Nissan Primera, д/н [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року особою винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, є водій [PERSON] . Транспортний засіб КАМАЗ 6520 д/н [NUMBER] , було застраховано в ПАТ «СК «КРАЇНА», страхова сума за шкоджу, заподіяну майну становить 100000 грн. Відповідно до звіту №351/07-19/1 від 05.07.2019 року про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Nissan Primera, д/н [NUMBER] , вартість матеріального збитку становить 157988,17 грн. ПАТ «СК «КРАЇНА» виплатило позивачеві страхове відшкодування в сумі 100000 грн., а залишок неоплаченого матеріального збитку позивача складає 57988,17 грн., які він просить стягнути з відповідача. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП в сумі 1300 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн., яка заподіяна позивачеві внаслідок ДТП. Ухвалою суду від 16.01.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 29.01.2020 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 05.03.2020 року. 05.03.2020 року слухання справи перенесено на 02.04.2020 року у зв`язку із неявкою сторін. 02.04.2020 року слухання справи перенесено на 04.05.2020 року у зв`язку із неявкою відповідача. 04.05.2020 року слухання справи перенесено на 01.07.2020 року у зв`язку із неявкою сторін. У судове засідання 01.07.2020 року учасники справи не з`явилися, викликані належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримано. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.06.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ 6520 д/н [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Nissan Primera, д/н [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року особою винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, є водій [PERSON] . Транспортний засіб КАМАЗ 6520 д/н [NUMBER] , було застраховано в ПАТ «СК «КРАЇНА», страхова сума за шкоджу, заподіяну майну становить 100000 грн. Відповідно до звіту №351/07-19/1 від 05.07.2019 року про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Nissan Primera, д/н [NUMBER] , вартість матеріального збитку становить 157988,17 грн. ПАТ «СК «КРАЇНА» виплатило позивачеві страхове відшкодування в сумі 100000 грн., а залишок неоплаченого матеріального збитку позивача складає 57988,17 грн. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №\~755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року, розмежувавши інститути регресу та суброгації. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] різниці між\~фактичним розміром\~завданої шкоди\~у сумі\~157988,17\~грн.\~і сумою\~страхового відшкодування в розмірі 100000 грн., а саме 57988,17 грн. є обґрунтованими і такими , що підлягають задоволенню. Крім того, Актом виконаних робіт та квитанцією про оплату від 21.06.2019 року, підтверджено понесення позивачем витрат на суму 1300,00 грн. на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, які суд стягує на користь позивача з відповідача, як такі що включаються в суму матеріальних збитків. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 п. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що внаслідок вчинення ДТП відповідачем, позивач зазнав моральних страждань, що виразились у докладанні додаткових зусиль та часу для організації свого життя, яке зазнало змін через нервовий стрес, викликаний пошкодженням автомобіля. При цьому, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що глибина та характер моральних страждань, які спричинені позивачеві, має бути оцінений в сумі 1000 (одна тисяча) гривень моральної шкоди. Таким чином, суд робить висновок про стягнення на користь позивача грошових коштів на загальну суму 60288,17 грн. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 21.01.2020 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволенні лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на суму 810,43 грн.

Outcome: partial