Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

29.09.2015 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Видавництво РІА» (надалі відповідач 1), [PERSON] (надалі відповідач 2), [PERSON] (надалі відповідач 3), [PERSON] (надалі відповідач 4) про захист честі, гідності та ділової репутації, який мотивовано тим, що позивач є підполковником запасу, який проходив військову службу в період з 1983 року по 2012 рік. В серпні 2014 року позивач в добровільному порядку був зарахований до Національної гвардії України і до червня 2015 року приймав участь в складі стрілецького батальйону в антитерористичній операції на сході України. На даний час являється ветераном Збройних Сил України та учасником бойових дій. За час проходження служби неодноразово нагороджувався медалями та грамотами від Міністерства оборони України та вищестоящого керівництва. Перебуваючи на посаді начальника КЕВ м. Вінниці зауважень зі сторони командування не мав. В серпні 2013 року був звільнений з посади начальника КЕВ м. Вінниці наказом заступника Міністра оборони України № 134, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас за віком з вислугою тридцять років, пенсійним забезпеченням та дозволом на носіння військової форми. У жовтні 2014 року від знайомих йому стало відомо про те, що у газеті «РІА» вийшла стаття, у якій йшлося про позивача з негативної сторони. Придбавши випуск газети, який був у вільному доступі позивач встановив, що дійсно 01.10.2014 року у випуску газети «РІА» на четвертій сторінці у розділі «розслідування» було опубліковано статтю під назвою «Звільнений за корупцію хоче повернутись в ряди військових». Також ця стаття розміщена в мережі Інтернет на сайті видавництва «РІА» «20 хвилин». Позивач вважає, що в даній статті від 01.10.2014 року викладено недостовірну та неправдиву інформацію про нього, як людину та колишнього керівника квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниці, також позивач вважає, що вказана інформація порушує його особисте немайнове право, зокрема право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації, а також право сім`ї позивача на невтручання у особисте життя, а тому просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію, поширену у статті «Звільнений за корупцію хоче повернутись в ряди військових», опубліковану у газеті РІА» 01.10.2014 року, а саме: 1) застосований автором заголовок статті «Звільнений за корупцію хоче повернутися в ряди військових»; 2) передмову автора «воює за посаду», абзац перший статті «… тепер корупціонер намагається відсудити свою посаду назад…»; 3) передмову автора «… звільнити без усяких виплат і права носіння форми повинні були колишнього начальника квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниці, визнаного винним у корупційному діянні. Але він примудрився просто піти на пенсію. Більше того зараз оскаржує звільнення і паралельно воює в АТО….», абзац 3: «… офіцера повинні були звільнити за службовою невідповідністю. А це значить без вихідних виплат, без права носіння військової форми та без військової пенсії…»; 4) « рішеннями двох судів…. [PERSON] визнали винним та присудили 2000 гривень із забороною займати посади…»; 5) «за службовою невідповідністю [PERSON] не звільнили, як вимагав суддя, - каже [PERSON] Приїхало у Вінницю вищестояще керівництво і він впросився, щоб відправили на пенсію…»; 6) «за різними фактами, що кажуть про налагоджену корупційну схему в квартирно експлуатаційному відділі м. Вінниці, військова прокуратура відкривала кримінальні провадження. Наприклад через зроблені модні ремонти силами очолюваної [PERSON] структури у двох кімнатах службового гуртожитку. Ці кімнати отримали родичі начальника…»; 7) «… активісти зібрали на [PERSON] … характеристики звідти. Негативна. З висновком: займаній посаді не відповідає…»; 8) «... а [PERSON] за нашими даними, був більше на лікарняному, ніж працював, коли керував квартирно експлуатаційним відділом…»; 9) «… впевнений, що ті борги, які не вдалось стягнути з квартирно експлуатаційного відділу пред`явили самому [PERSON] . Таким чином, єдиний шлях зняти із себе пред`явлені борги це повернутися на посаду та перевести їх на державу»; 10) «… коли мене питають, як справи, всім кажу: будуємо Волгоград. Чому? Бо я прийняв КЕВ м. Вінниці, як Сталінград 43 го року. Самі руїни. Виробництва немає. Станки списані. Архів погризли щурі. Якщо є пара машин, вони виконують свою задачу з горем пополам. Ситуація серйозна, коли склади НЗ течуть і на відсотків 20, не скажу розграбовані, але не укомплектовані. Працівники розказували: «Гармідер брав то, Гармідер брав то»»; 11) «… коли йшов сюди, знав, що найгірші КЕВ Міноборони це Вінниця, Одеса, Львів… А мій попередник, наскільки мені відомо, хоче повернутися, щоб вдовольнити свої амбіції. Він мені прямо казав, що якщо він не буде начальником, то й я не буду. Говорив, що підкинуть конверт…»; 12) «… а як міг бути толк, коли сантехнік каже начальнику, що треба поставити один насос, а той: «А мені що з того буде?», таку людину треба було гнати в три шиї»; 13) «\~\~ підполковник [PERSON] проходячи службу в батальйоні з 12.08.2014 року зарекомендував себе посередньо. До виконання службових обов`язків ставиться безвідповідально, без ініціативи, має непоодинокі випадки самоусунення від командування особовим складом роти. [PERSON] з особовим складом організовує та проводить на низькому методичному рівні. Виконавча дисципліна низька. Авторитетом у військовослужбовців батальйону, підпорядкованої йому роти не користується. Допускає грубіть та особисті образи підлеглих. На зауваження реагує спокійно, але позитивних висновків не робить. В АТО не знаходився. Висновок: підлоковник [PERSON] займаній посаді не відповідає». Також позивач просив зобов`язати відповідачів протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по справі спростувати у такий же спосіб у який вона була поширена недостовірну та таку, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію наведену вище інформацію, з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, і суд, що виніс рішення, а також мати заголовок наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно колишнього начальника КЕВ м. Вінниці [PERSON] . Також позивач вимагає, що текст спростування не повинен містити редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені ТОВ «Видавництво РІА», автора статті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та будь - яких інших осіб. Також позивач просив заборонити відповідачам розповсюджувати будь яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації, тощо) недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, яку він просить визнати недостовірною та спростувати, та стягнути з відповідачів солідарно на його користь в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 120\~000 грн., також просив стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , позов підтримали з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, окрім того позивач зазначив, що інформація, яка наведена у статті здобута незаконним та взагалі невідомо яким шляхом. Підполковник [PERSON] не мав права видавати службову характеристику на позивача, оскільки позивач ніколи не був у нього в підпорядкуванні. Такі вирази в статті як «звільнений за корупцію» читач сприймає як встановлений факт, це твердження одразу формує думку. Він не заперечує, що з квітня 2014 року він «судиться» за поновлення на роботі в адміністративному суді, оскільки при його звільненні порушено вимоги Закону. На даний час він перебуває на пенсії. Також визнає, що дійсно з серпня 2014 року по березень 2015 року воював у АТО в складі Національної Гвардії. Він визнає, що дійсно його рішеннями двох судів притягнуто до адміністративної відповідальності (2000 грн. штраф) за вчинення корупційного діяння, однак не визнає, що йому під час розгляду вказаних справ призначалось покарання заборона займати певні посади. Коли суддя вимагав звільнення листом а не рішенням суду, він перевищив свої повноваження, хоча визнає що така вимога судді дійсно мала місце. Рапорт на звільнення [PERSON] писав під тиском. Також він визнає, що військова прокуратура дійсно відкривала кримінальні провадження за фактами відносно службових осіб КЕВ м. Вінниці але не відносно нього особисто. Також він визнає, що в кімнатах гуртожитку [ADDRESS] дійсно силами КЕВ м. Вінниці робились ремонти, а в послідуючому вказані кімнати зайняли для проживання його родичі, яких згодом було за рішеннями суду виселено. З приводу боргів КЕВ м. Вінниці, які утворились перед третіми особами, а саме ПП «Тріак», ТД «Стожари», ТОВ «Іжва», та «Тандем» зазначив, що тільки ПП «Тріак» не вдалось стягнути із КЕВ м. Вінниці борги в судовому порядку. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Видавництво РІА» Цісар О.В. заперечував проти задоволення позову, вказував на те, що вимоги позивача є необґрунтованими\~ та безпідставними. Повідомив, що згідно представлених суду доказів, дійсно доведено, що позивач згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, а тому його твердження з приводу того, що його не притягували до відповідальності за вчинення корупційного діяння є безпідставними. Вважає, що назвати людину «корупціонером», яку за рішенням суду притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного діяння є цілком допустимим. Застосоване у статті словосполучення «воює за посаду», є публіцистичним виразом в художньому творі, яким є досліджувана стаття в газеті. Такий вираз жодним чином не принижує позивача. Автор статті під час написання вправі використовувати мовні засоби, а саме гіперболи, перебільшення та ін. Також звернув увагу суду на те, що на даний час в Вінницькому окружному адміністративному суді слухається справа про поновлення позивача на посаді начальника КЕВ м. Вінниці. Застосований автором статті вираз «примудрився просто піти на пенсію», повністю відповідає ч. 2 ст. 20 Закону України від 07.04.2011 року № 3206 VІ «Про засади запобігання і протидії корупції», якою передбачено, що дострокове припинення повноважень особи на виборній посаді, припинення повноважень посадової особи на посаді, звільнення, що здійснюється за рішенням Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, звільнення військової посадової особи з військової служби у зв`язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень передбачених цим законом здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Конституцією і законами України. Інші особи, яких притягнуто в тому числі і до адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов`язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, ОМС, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом. Наведене положення закону було чинним як на момент винесення рішення у справі про корупційне правопорушення вчинене [PERSON] так і на момент публікації статті. При цьому тодішнє законодавство не передбачало порядку та підстав для такого звільнення. Так ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» було доповнено п. «і» ч. 6 ст. 26, згідно із змінами, внесеними Законом № 224 VІІ від 14.05.2013 року. Наведене положення визначає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». У розпорядженні редакції «Видавництва РІА» наявний лист Заступника МО [PERSON] до Міністра оборони України Єжеля М.Б., в якому він сам зазначає, що підполковник [PERSON] повинен бути звільнений з служби у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, але враховуючи те, що законом не передбачено чіткої процедури для такого звільнення, просив як виняток залишити підполковника [PERSON] на службі. Таким чином твердження автора статті про те, що замість звільнення з посади у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення [PERSON] , звільнено у зв`язку з виходом на пенсію ґрунтується на комплексному підході до висвітлення даної теми і його неможливо розглядати у відриві від контексту статті. Щодо п. 11 позовної заяви, а саме розділу «Характеристика» - то вказана характеристика була отримана автором статті у командира батальйону оперативного призначення майора [PERSON] і висвітлена у статті без зміни її змісту. Враховуючи те, що вказаний документ містив всі необхідні реквізити (підпис, печатку і т.д.) у автора не могло виникнути сумнівів в її не відповідності. Щодо інших пунктів, а саме: 6,7,8,9,10 прохальної частини позовної заяви, то відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації, і правами журналістів, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] , заперечувала проти задоволення позову, в його задоволенні просила відмовити в повному обсязі. Зазначила, що [PERSON] є адвокатом, та громадським активістом, та для того, щоб у досліджуваній статті давати коментарі був добре поінформованим про стан справ як у КЕВ м. Вінниці так і про розгляд справи про поновлення на роботі [PERSON] у Вінницькому окружному адміністративному суді. Саме розгляд в адміністративному суді справи про поновлення [PERSON] на раніше займаній посаді, викликала у [PERSON] пристальну увагу. Саме журналіст [PERSON] звернулась до [PERSON] за відповідними коментарями, які і було надано на її прохання. [PERSON] добре обізнаний у тих схемах які працювали в КЕВ м. Вінниці за керівництва [PERSON] , а тому він звертався з відповідними зверненнями як на адресу президента України так і на адресу Генеральної прокуратури України з вимогою порушити відповідні кримінальні провадження. Також суду представлено численні докази на підтвердження коментарів [PERSON] і про «модні ремонти», і про численні порушені кримінальні провадження, і про виселення родичів [PERSON] з підвідомчого КЕВ м. Вінниці гуртожитку, і щодо боргових зобов`язань КЕВ м. Вінниці, що виникли перед третіми особами за керування позивача [PERSON] . Також всі висловлювання [PERSON] є його правом на свободу слова та вільне вираження своїх поглядів, надання певних оціночних суджень, що формувались в ході вивчення останнім відповідних питань діяльності [PERSON] на колись займаній посаді начальника КЕВ м. Вінниці. Також повідомила, що вона працює в КЕВ м. Вінниці юрисконсультом, та відповідно вона також давала можливість журналісту ознайомитись з певними документами, які свідчать про стан справ у КЕВ м. Вінниці, який виник за керівництва позивача у справі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Зазначила що у досліджуваній судом статті наведено думки і оціночні судження [PERSON] , який по суті надав свою суб`єктивну оцінку стану справ у КЕВ м. Вінниці. Висловлювання [PERSON] «Гармідер брав то, Гармідер брав то» були сформовані на підставі наданих працівниками КЕВ м. Вінниці пояснень, що долучені до матеріалів справи, а отже у [PERSON] були підстави надати свою суб`єктивну оцінку вказаним обставинам. Щодо реального стану справ у КЕВ м. Вінниці, то думка [PERSON] формувалась з урахуванням численних порушених у свій час кримінальних проваджень по відповідних фактах, а також було й подання прокуратури про усунення порушень Закону, на виконання якого вживались певні заходи та надавалась відповідь органам прокуратури. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Надіслала на адресу суду заяву, згідно якої просила провести розгляд справи без її участі. За таких обставин суд вирішив проводити розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що коли комплектувався батальйон, а це було 12 серпня до них прибув позивач по справі. Коли до нього під`їхали представники з КЕВ м. Вінниці для надання характеристики на позивача, така характеристика після обговорення була надана. З проведеного свідком разом з позивачем часу, він зазначив, що позивач прийшов до Національної Гвардії «просто так», без будь якої позитивної мотивації, як наприклад у інших хлопців, яких було мобілізовано, та які дійсно прийшли захищати свою Батьківщину. Позивач за час проходження служби до підлеглих відносився без належної поваги, висловлював образи щодо хлопців, вів себе зверхньо. До нього особисто приходили солдати і казали, що якщо він не вгамує позивача, то солдати терпіти не будуть і будуть застосовувати до позивача за його поведінку фізичну силу. За час проходження служби позивач перебував на 23 блокпосту, та ще охороняв міст, тобто перебував в тилу. Сам по собі позивач людина не погана, однак нічого корисного він солдатів навчити не міг. Позивач просто не бажав воювати, як військовий командир він «0», тому і було зроблено висновок в характеристиці, що займаній посаді позивач не відповідає, оскільки позивач певний період часу перебував у нього в підпорядкуванні. Також зазначив, що позивач як військовий стрілецької зброї та військової техніки не знає, військовою стратегією не володіє, це також стало підставою для надання негативної характеристики. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). В силу ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У цьому зв`язку судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що постановою судді Замостянського районного суду м. Вінниці Клапоущака С.Ю. від 03.11.2011 року начальника КЕВ у м. Вінниці [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 2000 грн., за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 2 КУпАП, тобто за порушення встановлених законом обмежень щодо використання службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з одержанням за це неправомірної вигоди. Зокрема вказаною постановою встановлено, що [PERSON] , використовуючи свої повноваження начальника КЕВ у м. Вінниці з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді послуг щодо перекриття даху будинку за адресою с. Вінницькі Хутори, вул. Лесі Українки безоплатно використав працю працівників КЕВ м. Вінниці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та спец автомобіль ЗІЛ 130 АГП 18 (ВНЗ 20 20 К9), чим завдав збитків інтересам Міністерства Оборони України в особі КЕВ м. Вінниці. (а.с. 121 127). Постановою апеляційного суду Вінницької області від 05.12.2011 року за результатами перегляду постанови судді Замостянського районного суду м. Вінниці Клапоущака С.Ю. від 03.11.2011 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.11.2011 року змінено, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, розміром 2000 грн. З мотивувальної частини постанови Замостянського районного суду м. Вінниці виключено посилання на шляхові листи № 665 від 12.09.2011 року, № 666 від 09.09.2011 року КЕВ м. Вінниці та матеріали відео зйомки на касеті Панасонік 807OCS6AR, як докази винуватості [PERSON] у вчиненні правопорушення, через їх недопустимість. В решті постанова залишена без змін. (а.с. 111 112). 13.04.2012 року суддею Замостянського районного суду м. Вінниці Клапоущаком С.Ю. на адресу Міністра оборони України Саламатіна Д.А. спрямовано лист, згідно якого, суддя зазначив, що постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного адміністративного правопорушення 19.01.2012 року була направлена на примусове виконання в ДВС Староміського району м. Вінниці, а також за місцем роботи в Квартирно експлуатаційний відділ та начальнику західного територіального КЕУ полковнику Соколоваку Ю.В. для виконання. Цитуючи норми Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», суддя зазначив, що особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушеннями обмежень, передбачених п.п. 1 3 ч. 1 ст. 4, ст. 5 цього Закону, підлягають звільненню з відповідних посад у триденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили, якщо інше не передбачено Законом. Керівник органу влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації у триденний строк письмово повідомляє про виконання вказаної вимоги Закону суд, який постановив відповідне рішення. (а.с. 107). Згідно листа заступника Міністра оборони України Кушніра І.М. від 03.02.2012 року, що адресовано Міністру оборони України [PERSON] , заступник Міністра, враховуючи позитивні характеристики [PERSON] , та його досвід і підготовку, просив Міністра оборони України, як виняток, залишити підполковника [PERSON] , начальника КЕВ м. Вінниці, незважаючи на притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, на військовій службі (а.с. 30). 29.07.2013 року начальником КЕВ м. Вінниці [PERSON] написано рапорт, згідно якого він просив звільнити його з військової служби в запас відповідно до п. «в» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком). (а.с. 27). Як вбачається з копії витягу з Наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 15.08.2013 року № 134, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підполковника [PERSON] , - начальника КЕВ м. Вінниці Західного територіального квартирно експлуатаційного управління звільнено з військової служби у запас за п. «в» вказаної статті Закону, тобто за віком. Позивача звільнено з правом носіння військової форми одягу (а.с. 29). Як вбачається зі змісту статті, яка розміщена в друкованому виданні Газеті «Місто», від 13.03.2012 року, під назвою «І я не я, і хата не моя», з заголовком автора Леонтія Краснопільського «Начальник військової квартирно експлуатаційної служби попався на корупції», у вказаній статті, (ще до розміщення в газеті «РІА» статті від 01.10.2014 року автора [PERSON] ) висвітлено події притягнення позивача у відповідний період начальника КЕВ м. Вінниці [PERSON] , до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, за яке його було засуджено описаними вище постановами Замостянського районного суду м. Вінниці та апеляційного суду Вінницької області, тобто вказана інформація про наведені в постановах суду обставини була поширена та доведена невизначеному колу осіб задовго до виходу у світ статті [PERSON] , інформацію в якій, як недостовірну та негативну, просить спростувати позивач, за певним виключенням по змісту та застосування інших формулювань, мовних виразів (словосполучень). (а.с. 187). 01.10.2014 року в друкованому виданні газета «РІА» в розділі «Розслідування» розміщено статтю з назвою «Звільнений за корупцію хоче повернутись в ряди військових» журналіста [PERSON] , в якій розміщено інформацію з приводу притягнення колишнього начальника КЕВ м. Вінниці, позивача у справі, [PERSON] до адміністративної відповідальності, за вчинення корупційного правопорушення, та іншу інформацію, яку позивач вважає негативною щодо нього, та такою, що не відповідає дійсності, яку позивач просить спростувати. (а.с. 18). Ч. 4 ст. 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Цим конституційним положенням кореспондують приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302) та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939 забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити. У своєму рішенні від 20.01.2012 року у справі № 1 9/2012 (рішення № 2 рп/2012) Конституційний Суд України (справа за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України) зазначив, що перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. (п.п. 3.3. Рішення). Парламентська Асамблея Ради Європи (ПАРЄ) у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) (далі - Резолюція № 1165) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом, зокрема але не обмежуючись відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб (пункт 5 частини четвертої статті 21 Закону № 2657). Беручи до уваги зазначені конституційні положення та міжнародні акти, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до правила ч.1 ст.277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно вищевказаної норми закону, його об`єктивна сторона передбачає одночасну наявність таких складових елементів, як недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). У розумінні вищевказаної норми закону, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із частинами 4, 7 статті 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Разом з тим Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, роз`яснив, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи\~ розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У п. 15 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому, згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Поняття «оціночного судження» викладено в статті 30 Закону України «Про інформацію». Так, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. Сторонами по справі не заперечується та обставина, що оспорювана в статті інформація дійсно вийшла в світ 01.10.2014 року, в друкованому виданні газета «РІА» в розділі «Розслідування» та її автором дійсно є [PERSON] , в силу чого та на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню. У цьому зв`язку судом встановлено, що інформація, що наведена у вказаній статті доведена до відома невизначеного кола осіб читачів газети «РІА», а отже інформація є поширеною. Також зі змісту статті вбачається, що інформація яка в ній наведена, частково стосується і позивача у справі, колишнього начальника КЕВ м. Вінниці [PERSON] . Аналізуючи наведену в статті [PERSON] від 01.10.2014 року, що розміщена газеті друкованого видання ТОВ «Видавництво РІА» інформацію, що оспорюється позивачем на предмет її достовірності, та її спрямованість на порушення особистих немайнових прав, суд зазначає наступне. Згідно п. 4 Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 1003 від 01.06.1993 року «Заголовки та виклад повідомлень мають відображати сутність представлених фактів і даних якомога точніше». У цьому зв`язку суд зазначає те, що аналіз заголовку статті, що застосований автором «Звільнений за корупцію хоче повернутися в ряди військових», доцільно проводити після аналізу оціночних суджень, фактів, виразів та повідомлень які містяться власне у змісті статті, та головним критерієм достовірності та негативності буде встановлення (або не встановлення) судом відповідності заголовку статті суті висвітлених у ній обставин, фактів та подій. Аналізуючи передмову автора «воює за посаду», суд зазначає те, що вказаний вираз по своїй суті є художнім засобом, а саме порівнянням, за допомогою якого дії позивача у справі [PERSON] з подачі позову до Вінницького окружного адміністративного суду про поновлення його на раніше займаній посаді начальника КЕВ м. Вінниці автор досліджуваної статті порівнює з явищем «особистої війни» [PERSON] за поновлення на посаді через пояснення сутності цього явища (судового процесу) за допомогою іншого, подібного до нього явища (протиборство двох сторін), в якому потрібна авторові риса виступає дуже яскраво. Слово «воює» по своїй суті характеризує активні та цілеспрямовані дії позивача, які спрямовані на відновлення свого становища, як службової особи КЕВ м. Вінниці засобами судового захисту. Суд не вважає, що вказана передмова спрямована на порушення особистих немайнових прав позивача, оскільки вказана передмова спрямована на висвітлення процесу, який дійсно мав місце. Окрім наведеного, згідно п. 19 наведеної вище Постанови Пленуму вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У цьому зв`язку суд зазначає те, що передмова автора «воює за посаду» не є неправдивим висвітленням фактичної обставини, оскільки вказаний вираз у художньому стилі за допомогою мовного засобу - порівняння відтворює явище судового процесу, а тому вказана інформація не може бути визнана судом недостовірною, як наслідок вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають. Аналізуючи абзац перший статті в якому застосовано вираз «тепер корупціонер намагається відсудити свою посаду назад…», в якому слово «корупціонер» позивач вважає принизливим, оскільки це слово є лайливим, та воно не передбачено жодним офіційним словником, суд зазначає наступне. Терміни «корупція» і «корупціонер» широко використовуються в сучасному українському суспільстві. У «Великому тлумачному словнику іноземних слів» корупція визначається як «підкуп хабарами, продажність посадових осіб, політичних діячів», поряд з приблизно таким же поясненням терміна наводиться ще одне його значення: «Розкладання економічної і політичної систем в державі, що виражається в продажності посадових осіб і громадських діячів». Інакше кажучи, якщо в першому випадку мова йде про злочинні дії лише окремих осіб, то в другому - про соціальне явище, руйнівному для суспільства в цілому. З поняттям «корупціонер» громадяни асоціюють чиновників, що використовують посадове становище для нечесного і незаконного особистого збагачення, тобто використання в корисних цілях свого службового становища. Як зазначалось вище, судом встановлено, що позивача у справі було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного діяння, а тому застосування до нього у досліджуваній статті слова «корупціонер» є таким, що відповідає фактичним обставинам справи, зрозумілим для читача і хоча й негативним однак таким, що достовірно відтворює суть обставин та питань, які висвітлювались автором в статті в цій частині. Твердження автора статті що «корупціонер» намагається відсудити свою посаду назад відповідає дійсності, обставина наявності в Вінницькому окружному адміністративному суді справи за позовом [PERSON] про поновлення його на раніше займаній посаді та ін., в судовому засіданні не заперечувалась самим позивачем, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Окрім того про наведену обставину свідчить і представлена представниками відповідача копія ухвали судді Вінницького окружного адміністративного суду Вергелеса А.В. у справі № 802/1162/14 а, про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до КЕВ м. Вінниці, Західного територіального КЕУ, Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, скасування наказів про звільнення, поновлення на військовій службі, стягнення грошового забезпечення (а.с. 179-182). Вказана інформація не може бути визнана судом недостовірною, оскільки відповідає дійсності, як наслідок вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають. Аналізуючи передмову автора «… звільнити без усяких виплат і права носіння форми повинні були колишнього начальника квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниці, визнаного винним у корупційному діянні. Але він примудрився просто піти на пенсію. Більше того зараз оскаржує звільнення і паралельно воює в АТО….», абзац 3 статті: «… офіцера повинні були звільнити за службовою невідповідністю. А це значить без вихідних виплат, без права носіння військової форми та без військової пенсії…», які позивач вважає принизливими, оскільки жодним Законом не передбачено, що його повинні були звільнити без усяких виплат без права носіння форми, також позивач вважає таким, що ображає його особисту гідність висловлювання «примудрився» просто піти на пенсію, яке з його точки зору сприймається, як ніби то позивач зробив щось незаконне, суд зазначає наступне. Вираз автора в передмові «… звільнити без усяких виплат і права носіння форми повинні були колишнього начальника квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниці» є особистою думкою та сформованим переконанням автора, що не містять будь яких фактичних неправдивих даних, а вказує на те, що наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальної за вчинення корупційного правопорушення мало б стати звільнення позивача з іншої підстави, ніж вихід на пенсію за його рапортом, з відповідними негативними наслідками для позивача, зокрема такими як позбавлення права носіння форменого одягу, позбавлення будь яких вихідних виплат, тощо. У цьому зв`язку судом встановлено, що позивача у справі дійсно згідно наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 15.08.2013 року № 134, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас за п. «в» вказаної статті Закону, тобто за віком (з правом носіння військової форми одягу), (а.с. 29). Як вбачається з наказу про звільнення позивача з займаної посади, звільнення проведено не за вчинення корупційного правопорушення а за п. «в» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за віком, що відповідає застосованому в передмові статті [PERSON] формулюванню, що позивача було звільнено з військової служби у зв`язку з виходом на пенсію, а за вчинення корупційного правопорушення (що мало відбутись на переконання автора) його не звільнили. Як наведено в тому ж п. 19 наведеної вище Постанови, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини\~ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Слово «примудрився» не несе будь якого негативного навантаження та враховуючи контекст його застосування і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів жодним чином не посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача. З приводу твердження автора досліджуваної статті, що позивач воював в АТО, суд зазначає те, що вказана обставина не заперечувалась самим позивачем, також про вказану обставину наведено в службовій характеристиці т.в.о. першого заступника командира військової частини - [NUMBER] начальника штабу майора [PERSON] (а.с.23), що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Оскільки думки, переконання та критична оцінка певних фактів і недоліків не є предметом судового захисту в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Також суд вважає за доцільне зазначити, що якщо позивач вважає, що оціночні судження або думки, поширені в досліджуваній статті в цій частині принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, він вправі скористатися наданим йому частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Аналізуючи вираз автора статті «Рішеннями двох судів… Гармідера визнали винним та присудили 2000 грн. із забороною займати посади…», на який позивач вказує, як на такий в якому висвітлена недостовірна інформація, оскільки автор подаючи інформацію в такий спосіб висвітлює позивача з негативної сторони, оскільки рішеннями судів його права обіймати будь які посади необмежено, та що вказане подання інформації підриває його ділову репутацію, оскільки в керівництва державних органів складається хибне уявлення про нібито обмеження позивача в праві обіймати посади, що спричиняє позивачу моральні страждання, суд зазначає наступне. 13.04.2012 року суддею Замостянського районного суду м. Вінниці Клапоущаком С.Ю. на адресу Міністра оборони України Саламатіна Д.А. спрямовано лист, згідно якого, суддя зазначив, що постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного адміністративного правопорушення 19.01.2012 року була направлена на примусове виконання в ДВС Староміського району м. Вінниці, а також за місцем роботи в Квартирно експлуатаційний відділ та начальнику західного територіального КЕУ полковнику Соколоваку Ю.В. для виконання. Суддя у своєму листі зазначив, що особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушеннями обмежень, передбачених п.п. 1 3 ч. 1 ст. 4, ст. 5 цього Закону, підлягають звільненню з відповідних посад у триденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили, якщо інше не передбачено Законом. Керівник органу влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації у триденний строк письмово повідомляє про виконання вказаної вимоги Закону суд, який постановив відповідне рішення. (а.с. 107). У вказаному листі суддею акцентовано увагу адресата Міністра оборони України на відповідний порядок звільнення особи в тому числі і з військової служби, у разі набуття відносно такої особи законної сили рішенням суду про притягнення її (особи) до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного адміністративного діяння. Також з листа заступника Міністра оборони України Кушніра І.М. від 03.02.2012 року, що адресовано Міністру оборони України [PERSON] , вбачається, що заступник Міністра, просив Міністра оборони України, як виняток, залишити підполковника [PERSON] , начальника КЕВ м. Вінниці, незважаючи на притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, на військовій службі (а.с. 30). З матеріалів справи вбачається, що уповноваженими особами, які на той час були наділені правом прийому звільнення позивача з відповідної посади, не застосовано до позивача Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції», без реагування також залишився лист судді про необхідність звільнення позивача з займаної посади у зв`язку з набуттям відносно останнього законної сили постановою суду про накладання адміністративного стягнення за вчинення корупційного діяння, незважаючи на те, що таке звільнення на той час Законом пов`язувалось з набуттям законної сили відповідним судовим рішенням. З аналізу вказаних документів, норм Закону, а також досліджуваної тези статті вбачається, що для звільнення позивача з займаної посади не було необхідності зазначати про заборону займати відповідну посаду в рішенні суду, оскільки Закон вказував на порядок звільнення особи з займаної посади у разі притягнення її до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, а як наслідок у автора статті були об`єктивні підстави стверджувати про заборону в подальшому займати відповідні посади позивачу у справі. Окрім того, позивачем перед судом не доведено, що поширення такої інформації, порушує його будь які особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам (яким інтересам і благам), або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (яке саме право він не може здійснити внаслідок поширення такої інформації). Що стосується висловлювань відповідача у справі [PERSON] , «за службовою невідповідністю [PERSON] не звільнили, як вимагав суддя. Приїхало у Вінницю вищестояще керівництво і він впросився, щоб відправили на пенсію…»; «за різними фактами, що кажуть про налагоджену корупційну схему в квартирно експлуатаційному відділі м. Вінниці, військова прокуратура відкривала кримінальні провадження. Наприклад через зроблені модні ремонти силами очолюваної [PERSON] структури у двох кімнатах службового гуртожитку. Ці кімнати отримали родичі начальника…»; «… активісти зібрали на [PERSON] … характеристики звідти. Негативна. З висновком: займаній посаді не відповідає…»; «... а [PERSON] за нашими даними, був більше на лікарняному, ніж працював, коли керував квартирно експлуатаційним відділом…»; «… впевнений, що ті борги, які не вдалось стягнути з квартирно експлуатаційного відділу пред`явили самому [PERSON] . Таким чином, єдиний шлях зняти із себе пред`явлені борги це повернутися на посаду та перевести їх на державу», суд зазначає наступне. Як наведено в тому ж п. 19 наведеної вище Постанови, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини\~ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Надаючи інтерв`ю [PERSON] достовірно відтворив ту обставину, що за службовою невідповідністю позивача за вчинення корупційного правопорушення не звільнили, останній дійсно «пішов» на пенсію (аналіз слову «впросився» судом надано вище). Військова прокуратура дійсно неодноразово порушувала кримінальні провадження, за різними фактами та ознаками злочинів, що визнається позивачем та додатково підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями з ЄРДР та копіями постанов про закриття кримінальних проваджень (а.с. 164 178). В судовому засіданні позивач також визнав, що дійсно, силами очолюваного ним свого часу КЕВ м. Вінниці, було зроблено ремонти у двох кімнатах гуртожитку № 7 і [ADDRESS] , а в послідуючому вказані кімнати зайняли для проживання його родичі, яких згодом було за рішеннями суду виселено. (а.с. 97 102). Аналогічно [PERSON] зазначив достовірні відомості щодо негативної службової характеристики «звідти», в якій дійсно наведено, що «займаній посаді [PERSON] не відповідає». Щодо зазначення В. Палієм твердження, що позивач під час перебування на посаді начальника був більше на лікарняному ніж працював, суд зазначає те, що вказане твердження є порівняльним, та загалом пов`язане з негативною оцінкою роботи позивача на відповідній посаді. Вказане твердження також є критикою роботи позивача на відповідній займаній посаді. За підрахунками суду позивач в період з 05.06.2012 року по 08.05.2013 року, у відпустках та на лікарняних перебував загалом більше 220 днів, про що свідчить відповідна довідка. (а.с. 108). Щодо боргових зобов`язань КЕВ м. Вінниці, які виникли під час перебування на посаді позивача у справі, та які за впевненістю В. Палія пред`явили самому [PERSON] , суд також зазначає те, що таке твердження є переконанням певної особи, без посилання на певні фактичні обставини справи або обставини які сформували таку впевненість, тобто такий вираз не є таким, що формує у читача об`єктивно сформовану думку, а є думкою певної особи, яка надає інтерв`ю. Враховуючи наведене, позовні вимоги в цій частині також не підлягають до задоволення, оскільки Законом захищається право особи на свободу висловлення своїх думок, переконань, ідей, тощо. Такі дії особи, яка надає інтерв`ю, захищаються в демократичному суспільстві, оскільки такі права та свободи, є складовою демократії, та однією із фундаментальних її засад. Аналізуючи висловлювання відповідача у справі [PERSON] «… коли мене питають, як справи, всім кажу: будуємо Волгоград. Чому? Бо я прийняв КЕВ м. Вінниці, як Сталінград 43 го року. Самі руїни. Виробництва немає. Станки списані. Архів погризли щурі. Якщо є пара машин, вони виконують свою задачу з горем пополам. Ситуація серйозна, коли склади НЗ течуть і на відсотків 20, не скажу розграбовані, але не укомплектовані. Працівники розказували: «Гармідер брав то, Гармідер брав то…, коли йшов сюди, знав, що найгірші КЕВ Міноборони це Вінниця, Одеса, Львів… А мій попередник, наскільки мені відомо, хоче повернутися, щоб вдовольнити свої амбіції. Він мені прямо казав, що якщо він не буде начальником, то й я не буду. Говорив, що підкинуть конверт…», «… а як міг бути толк, коли сантехнік каже начальнику, що треба поставити один насос, а той: «А мені що з того буде?», таку людину треба було гнати в три шиї», суд зазначає наступне. Зі змісту вказаних висловлювань (окрім зазначення: «Гармідер брав то, Гармідер брав то»), вбачається, що відповідач [PERSON] висловлював свою думку з приводу загального стану матеріально технічної бази очолюваного ним на даний час КЕВ м. Вінниці, без висунення будь яких обвинувачень у вчиненні протиправних дій [PERSON] , з застосуванням відповідних стилістичних засобів порівняння та перебільшення, як «будуємо [PERSON] », «прийняв Сталінград 43 го року» «самі руїни», «погризли щурі». Щодо твердження відповідача з приводу списання станків, то позивач в судовому засіданні визнав вказану обставину, а тому вона в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. На підтвердження факту неукомплектованості складів та стану автомобільної техніки представниками відповідача представили суду відповідні акти проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів військової частини КЕВ м. Вінниці від 13.05.2013 року, 28.04.2012 року та ін., а також довідку про наявність основних засобів (виробничі верстати) на обліку в КЕВ м. Вінниці, згідно яких суд приходить до висновку, що техніка КЕВ м. Вінниці дійсно перебувала у не укомплектованому та лише частково справному стані. Разом з тим, це будь яким чином не порушує право позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації. (а.с. 1 14 т. 2). З приводу висловлення виразу «Гармідер брав то, Гармідер брав то», представник відповідача у справі [PERSON] посилалась на те, що після вступу на посаду та проведення інвентаризації було встановлено відповідні нестачі будівельних матеріалів, тощо, та працівники, зокрема але не обмежуючись [PERSON] та [PERSON] безпосередньо вказували, що вказані нестачі виникали у зв`язку з отриманням вказаних будівельних матеріалів без накладних та будь якого документального оформлення саме позивачем. В підтвердження представили відповідні доповідні записки вказаних осіб, які стали підставою для формування такого переконання у відповідача [PERSON] та лягли в основу його інтерв`ю. (а.с. 85,86). Враховуючи викладені обставини позовні вимоги позивача в цій частині також не підлягають до задоволення, оскільки судом не встановлено в цій частині повідомлення відносно нього будь яких фактичних обставин, які могли б негативно впливати на його честь, гідність та ділову репутації, через їх недостовірність та пов`язаність з особою позивача. В даному випадку відповідач [PERSON] висловлював суб`єктивну думку та негативне ставлення до позивача у справі, та таке його право на висловлення своєї думки та суб`єктивного погляду (переконання) захищається законом. Стосовно наведення в досліджуваній статті [PERSON] , негативної характеристики позивача у справі, що підписана командиром батальйону оперативного призначення майором [PERSON] суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься завірена копія вказаної негативної службової характеристики (а.с. 114), яка була надана уповноваженою на те службовою особою, оскільки згідно інформації командира військової частини [NUMBER] , полковника [PERSON] , що надана на запит суду, позивач у справі перебував у підпорядкуванні підполковника [PERSON] у період з 07.08.2014 року по 10.09.2014 року та з 30.03.2015 року по 10.08.2015 року (а.с. 193 199). Враховуючи наведене, майор [PERSON] мав право надати в тому числі і негативну службову характеристику на позивача за результатами несення позивачем військової служби. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка майор [PERSON] підтвердив висновки, що наведені ним в службовій характеристиці, та повідомив, що до таких висновків він дійшов за результатами якості служби позивача в складі Збройних сил України (дослідження перед наданням такої характеристики якостей позивача як військового, володіння знаннями в сфері стрілецької зброї, військової техніки, тактики, стратегії та відношення до підлеглих). Підстав для визнання вказаної характеристики необ`єктивною, судом не встановлено, а як наслідок і в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. Повертаючись до аналізу передмови автора: «Звільнений за корупцію хоче повернутись в ряди військових», суд зважає на те, що згідно п. 4 Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 1003 від 01.06.1993 року «Заголовки та виклад повідомлень мають відображати сутність представлених фактів і даних якомога точніше». У цьому зв`язку суд зазначає те, що послідуючий текст статті, в тому числі підзаголовки, відтворюють дійсні обставини справи, зокрема і ті, що позивача не звільнили за вчинення корупційного діяння, а його звільнення з військової служби проведено у зв`язку з виходом останнього на пенсію (з думкою автора про те, що таке звільнення мало бути проведене з іншої підстави, з відповідними негативними наслідками для позивача), причому такі твердження (про звільнення позивача на пенсію) у статті неодноразово відтворюються як самим автором статті відповідачем [PERSON] так і відповідачем [PERSON] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначення такої передмови (заголовку) статті не формує у читача думку, що позивача звільнили за вчинення корупційного діяння. Таким чином твердження автора статті про те, що замість звільнення з посади у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення [PERSON] , звільнено у зв`язку з виходом на пенсію ґрунтується на комплексному підході до висвітлення даної теми і застосований заголовок «звільнений за корупцію» неможливо розглядати у відриві від контексту статті, яка загалом відтворює дійсні обставини справи. Враховуючи викладене і ця позовна вимоги до задоволення не підлягає. В п. 8 Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 1003 від 01.06.1993 року зазначено, що: «Право на інформацію одне з основоположних прав, якому надається велике значення в практиці Європейської комісії та Європейського суду з прав людини за ст. 10 Європейської конвенції з прав людини; воно закріплено й у ст. 9 Європейської конвенції про транскордонне телебачення, а також в усіх демократичних конституціях. Враховуючи наведене, суд вважає, що таке «інформаційне» втручання в публічне життя позивача та в діяльність КЕВ м. Вінниці, в розрізі дій службової особи, що перебувала на відповідній державній посаді та публічність такої діяльності, з відповідною критичною оцінкою дій позивача та його публічних характеристик є допустимим в демократичному суспільстві, оскільки суспільство повинно бути обізнаним з дійсним обставинами справи. Публічний характер діяльності позивача вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», у будь якому випадку: редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. З аналізу наведеного суд приходить до висновку, що в діях відповідачів відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, зокрема відсутність таких обов`язкових елементів, як: відсутність поширення відносно позивача недостовірної (неправдивої) інформації, поширена інформація, будь яким чином не порушує особисті немайнові права, також наведена у досліджуваній статті інформація не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, та не перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи вище викладене в задоволенні позову в частині визнання зазначеної в позові інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати слід відмовити. Щодо заборони відповідачам будь яким чином поширювати зазначену в позові інформацію, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про інформацію», забороняється цензура, тобто будь яка вимога, яка спрямована, зокрема, до журналіста, засобу масової інформації, його засновника, видавця, керівника, розповсюджувача, яка передбачає узгодження інформації про її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь якій іншій формі тиражуванню або поширення інформації. Враховуючи викладене, вказана позовна вимога позивача також до задоволення не підлягає. Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову, а враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed