Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить шлюб між, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] зареєстрований 05 червня 2010 року, Скрипаївською сільскою радою Зміївського району Харківської області, актовий запис за № 01 - розірвати; стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття; відшкодувати судові витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами позовного спрощеного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. У відзиві на позовну заяви вказав, що позивач не дає йому спілкуватися з сином. Він мешкає у цивільному шлюбі з [PERSON], виховує та матеріально забезпечує її сина [PERSON] [INFO] та спільного сина [PERSON], [INFO] Відповідач наголошує, що сам має незадовільний стан здоров'я. Під час спільного проживання з позивачем брав кредити на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонту домоволодіння де вони мешкали. Визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 1000,00 грн. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 05 червня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8), який проживає разом з позивачем, що не заперечується сторонами. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Частиною 2 ст. 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 років станом на день ухвалення судового рішення становить 1944,00 гpивeнь. В судовому засіданні встановлено, що відповідач має неповну зайнятість на роботі, непрацездатних батьків не має, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що у нього на вихованні та забезпеченні перебуває ще двоє дітей виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Батьком [PERSON] та [PERSON] записані інші чоловіки, а не відповідач, який за законом не є батьком дітей на сьогоднішній час. Доказів про усиновлення та утримання цих дітей відповідачем не надано. Посилання відповідача на незадовільний стан здоров'я не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки згідно листка непрацездатності відповідач перебував на лікарняному за загальним захворюванням з 13.11.2017 року по 28.11.2017 року. Будь-яких доказів незадовільного стану здоров'я до суду не надано. Крім того відповідач посилається на те, що виплачував кредити на які придбані будівельні матеріали для проведення ремонту домоволодіння бабусі позивача, однак ці докази не мають відношення до справи про стягнення аліментів на утримання дитини. Ураховуючи, що дитина проживає спільно з матір'ю, яка про них опікуються постійно, і об»єктивно несе більші витрати на її утримання, враховуючи тяжкий майновий стан позивача, враховуючи, що батько дитини всі 6 років не допомагав, про що в судовому засіданні підтвердив відповідач, та ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дитини належить визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1600,00 грн. Аліменти стягувати від дня пред»явлення позову, а саме з 27.12.2017 року. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про зміну розміру аліментів. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial