Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 061-2008-115 від 30 січня 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що спірний кредитний договір, укладений між [PERSON] (позичальник) та Банком, не відповідає вимогам законодавства, оскільки умови договору передбачають надання кредитних коштів позичальнику, а також сплату їх з нарахованими відсотками в іноземній валюті - доларах США. При цьому Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено, що необхідною умовою для здійснення валютних операцій є наявність індивідуальної ліцензій Національного Банку України, окрім випадків, коли ініціатором або отримувачем за валютною операцією є банк. Зазначила, що ні Банк, ні позичальник не отримували у встановленому порядку такої індивідуальної ліцензії. Також вказала, що при отриманні кредиту пояснила представникам Банку, що вказаний кредит їй потрібен на споживчі цілі, отриманими грошовими коштами вона буде розраховуватись на території України, тому кредит просила видати в національній валюті - гривні. Натомість працівники банку запевнили її, що відсоткова ставка за валютним кредитом є суттєво нижчою, і отримання валютного кредиту в умовах стабільності національної валюти є більш вигідним. При цьому представник Банку запевнив позивача, що курс національної валюти - гривні відносно долара США тривалий час є сталим і стабільним, підстав для різких коливань курсу немає. Позивач погодилась на укладення договору про отримання суми кредиту у іноземній валюті, отримавши 88405 доларів США кредиту. Зазначила, що оскільки вона не веде зовнішньоекономічної діяльності та не має джерела прибутку в іноземній валюті, для погашення валютного кредиту вона змушена купувати долари США по значно вищому курсу, ніж був на момент укладення договору. Погашення кредиту на вказаних умовах є вкрай невигідним для позивача і тягне додаткові витрати. Вважає вказану умову кредитного договору щодо отримання і погашення кредиту, а також сплату нарахованих відсотків в іноземній валюті несправедливою. На підставі викладеного, просить визнати кредитний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав заперечення на позов, в якому посилався на наявність у банку всіх необхідних ліцензій та дозволів для надання кредитів в іноземній валюті та отримання від позичальників платежів, спрямованих на погашення кредиту в іноземній валюті, а також на відсутність законодавчої вимоги отримання індивідуальних ліцензій для здійснення кредитування в іноземній валюті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №061-2008-115, за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 88405 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12,45% річних, строком кредитування до 10 серпня 2036 року. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. В частині вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то чинним законодавством не визначено меж, термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року ВАТ «Універсал Банк» отримано банківську ліцензію № 92 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року ВАТ «Універсал Банк» отримано дозвіл НБУ № 92-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». З наведеного вбачається, що Банк мав право надавати позивачу кредит в іноземній валюті (зокрема в доларах США), а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті. Посилання позивача на несправедливість умов кредитного договору щодо валюти кредиту, судом оцінюються критично, оскільки при укладенні кредитного договору, позивач підтвердила (п.9.5), що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та їй повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти. За таких обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено у відповідності до вимог закону, тому відсутні підстави для визнання його недійсним на підставі ст.215 ЦК України.

Outcome: dismissed