Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] в березні 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є інвалідом 2-ї групи довічно, та відповідно до чинного законодавства України має право на пільговий проїзд у приміському транспорті. Однак, 14.01.2016 касиром Житомирської автостанції №2 йому було відмовлено у продажу пільгового квитка на автобус приміського маршруту Житомир Туровець. Крім того, диспетчер автостанції в грубій формі повідомила йому, що «всі пільги скасовані» та приватний перевізник [PERSON] забороняє продавати пільгові квитки на рейси, які він обслуговує. Позивач змушений був купувати квиток за повну вартість 12 грн. 89 коп., а оскільки це не перший його інцидент з працівниками автостанції з приводу порушення його прав, а саме відмови у продажу пільгового квитка, він розхвилювався, у нього піднявся тиск та зріс пульс, він зазнав переживань та душевних страждань. Вважає, що такими діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди на суму 12 грн. 89 коп., а також моральної шкоди, яку оцінює в 10 000 грн., та просить стягнути вказану шкоду з відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали повністю та просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю, оскільки ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс»» не є автомобільним перевізником, а лише виступає в якості посередника між пасажирами та перевізниками, які обслуговують маршрути. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. Позивач [PERSON] є інвалідом 2-ї групи загального захворювання довічно (а.с. 5). Відповідно до Закону України "Про основи соціального захисту інвалідів в Україні" інваліди загального захворювання мають право на ряд пільг. Зокрема, інвалідам ІІ групи, крім інших соціальних гарантій, передбачена така пільга як право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім метрополітену і таксі), а так само всіма видами приміського транспорту (ст. 38-1 ЗУ). Всупереч вказаної норми, 14.01.2016 касир Житомирської автостанції №2 відмовила [PERSON] у продажу пільгового квитка на автобус приміського маршруту Житомир Туровець, тому останній змушений був купити квиток за повну його вартість 12 грн. 89 коп. З даного приводу позивач залишив відповідний запис у книзі скарг та пропозицій (а.с. 17). Вважає, що такими діями йому завдано матеріальної шкоди, тому просить стягнути з відповідача на свою користь вартість квитка - 12 грн. 89 коп. Однак суд вважає вказану вимогу безпідставною, оскільки купити квиток за повну вартість - це право позивача, яке він реалізував та досяг своєї мети, а саме приїхав у с.Туровець, що підтвердив у судовому засіданні. Тому суд вважає недоведеною вину відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Відповідно до ст.ст. 3, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав, у тому числі за наявності душевних страждань, які фізична особа відчуває у зв'язку з пошкодженням його майна та нанесення шкоди здоров'ю. При цьому така шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності. Згідно положень п. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за № 4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами (надалі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно п. 5 цієї ж Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заперечуючи проти позову, представники відповідача вказали, що ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс»» проводилася перевірка, в ході якої факт відмови у продажу пільгового квитка не знайшов свого підтвердження, як і не знайшов підтвердження факт звернення позивача до кас автостанції №2 з пред»явленням відповідного пенсійного посвідчення. Однак, з дослідженої в судовому засіданні відповіді від 26.01.2016 вих.№22-40 вбачається, що 16 грудня 2015 року від ФОП [PERSON] (який обслуговує приміський маршрут Житомир- Туровець) на адресу відповідача надійшов лист, в якому останній вимагав в зв"язку із відсутністю відшкодування за пільгові перевезення, проводити продаж тільки двох пільгових квитків на кожен рейс (а.с.4). Але, заперечуючи проти позову, представники відповідача не надали доказів, що на момент звернення [PERSON] до касира з проханням продати пільговий квиток, навіть ці два квитки були вже продані, а тому суд вважає ці заперечення необгрунтованими та такими, що не підтверджені відповідними доказами. Тому суд приходить до висновку, що відповідач необгрунтовано відмовив позивачу в реалізації його законного права як інваліда 2-ї групи загального захворювання на безкоштовний проїзд у приміському транспорті. Вказані дії відповідача призвели до моральних страждань, які виразилися в порушенні нормального ритму життя позивача, душевних хвилюваннях та переживаннях. Між такими діями відповідача та спричиненням моральної шкоди існує прямий причинно-наслідковий зв"язок, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди є обгрунтованою. Разом з тим, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, задовольняє позовну вимогу про стягнення моральної шкоди частково, в розмірі 400 грн., та стягує її на користь [PERSON] з відповідача - ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс»».

Outcome: partial