Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

12 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2009 року. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Вказує, що з 2017 року з відповідачем проживають окремо, діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Витрати на утримання дітей складають близько 16 000 гривень щомісячно. Відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги, необхідної для утримання дітей. Зазначає, що їй відомо, що відповідач веде успішну підприємницьку діяльність, на його ім'я зареєстровано дві фірми: «С-прінт» та «Вінвест». Покликаючись на норми ст.ст. 180,182 СК України просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача, позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Вказував, що не відмовляється надавати кошти позивачу, які необхідні для дітей. Крім того, вказує, що після припинення спільного проживання з позивачем за період з березня 2018 року по вересень 2018 року на утримання дітей було перераховано 32290 гривень, в жовтні 2018 року - 5010 гривень. Зазначає, що на його утриманні знаходяться непрацездатні бабуся та мати. Також, зазначав, що з 24 липня 2018 року не займається підприємницькою діяльністю, не має стабільного доходу, а тому не має змоги сплачувати аліменти у більшому розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2009 року. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що стверджується дослідженими в судовому засіданні копіями свідоцтв про народження (а.с. 6, 7). Рішенням від 29 травня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 09 жовтня 2018 року серії [NUMBER], [PERSON] змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на «[PERSON]». Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а діти [PERSON] та [PERSON], проживають з матір'ю - [PERSON], та фактично перебувають на утриманні останньої. З досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, що відповідач періодично перерахував на картковий рахунок позивача кошти на утримання дітей, що не заперечувалось представником позивача. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» з 01 грудня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 грудня - 1626 гривень;від 6 до 18 років становить - 2 027, 00 гривень. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Таким чином, обов'язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей є обґрунтованими та такими, що базуються на нормах чинного сімейного законодавства України. Одночасно, ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезбечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. При визначені розміру аліментів судом враховано ту обставину, що відповідач є працездатним, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Доводи відповідача стосовно того, що в нього на утриманні знаходяться непрацездатна бабуся та мати, судом не враховуються, оскільки допомога останнім, не може погіршувати становище дітей, які проживають окремо від батька. Крім того, відповідачем не надано доказів, що його непрацездатна бабуся та матір знаходяться на його утриманні. Визначаючи розмір аліментів в сумі 2000 гривень на дитину, суд враховує обґрунтування зазначені в позовній заяві щодо розміру щомісячних витрат, а також ту обставину, що відповідач щомісячно перераховує на картковий рахунок відповідача кошти в сумі близько 5000 гривень, що свідчить про його спроможність надавати допомогу в розмірі 4000 гривень на двох дітей. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - в розмірі 2000 гривень щомісячно, на кожну дитину, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення старшою дитиною повноліття. На думку суду такий розмір стягуваних аліментів буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дітей. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial