Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що Ківерцівський міський голови [PERSON] з порушенням наданих йому повноважень та всупереч вимог «Правил опіки і піклування в Україні» під час розгляду Ківерцівським районним судом цивільної справи за заявою [PERSON] про визнання недієздатним [PERSON] та призначення опікуна, подав до суду без погодження з опікунською радою та рішення виконавчого комітету листа про підтримання заявлених вимог, що на думку позивача, як і участь представника міської ради, є поширенням щодо нього неправдивої інформації. Тому просив визнати протиправними дії Ківерцівського міського голови, а лист від 27.07.2012 року визнати незаконним та скасувати його, визнати незаконною участь представника органу опіки і піклування в суді у справі про визнання його недієздатним, визнати дії міського голови [PERSON] порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнати дії міського голови порушенням ним присяги та Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про службу в органах місцевого самоврядування», визнати лист міського голови про підтримку позовних вимог про визнання його недієздатним, факт направлення і участь представника міської ради в суді фактом поширення про нього неправдивої інформації та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн., зобовязавши [PERSON] спростувати в пресі факт поширення щодо нього недостовірної інформації. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги за обставинами, викладеними в позові, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 150 000 грн. Суду пояснив, що з 23.07.2012 року по 27.08.2013 року тривав судовий процес у справі про визнання його недієздатним, до якого незаконно долучився голова Ківерцівської міської ради [PERSON], направивши на адресу суду 27.07.2012 року листа, в якому підтримав заявлені вимоги та просив проводити судове засідання без участі органу опіки і піклування, тоді як законом передбачена обовязкова участь представника даного органу в суді при розгляді таких справ, а пізніше, на думку позивача, незаконно, без затвердженого виконавчим комітетом висновку про необхідність встановлення опіки та висновку щодо кандидатури опікуна, направив до суду для участі в судовому засіданні юриста міської ради. Покликаючись на те, що вказаний лист, як такий, що виданий органом місцевого самоврядування, є правовим актом індивідуальної дії і порушує його права та інтереси, просить визнати його незаконним та скасувати. Крім того, вказує, що міський голова, незаконно направивши до суду свого представника, яка в судовому розгляді справи про визнання його недієздатним за вказівкою останнього в порушення вимог закону та «Правил опіки і піклування в Україні» безпідставно підтримала клопотання про призначення щодо нього [PERSON] стаціонарної судової психіатричної експертизи в примусовому порядку, чим незаконно втрутився в його право на приватне життя, порушивши ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Покликаючись на викладені обставини просить визнати лист міського голови від 27.07.2012 року про підтримку позовних вимог про визнання його [PERSON] недієздатним, надання ним двох доручень на участь в судових засіданнях у даній справі представників міської ради, зі змістом яких ознайомилися працівники міськради та апарату суду, фактом поширення про нього неправдивої інформації, що завдало йому значних душевних страждань, порушило його психічне благополуччя, спричинило тяжкий психологічний шок, наслідком чого стали головні болі, порушення сну, що призвело до хвороби серця. У відшкодування моральної шкоди за поширення недостовірної інформації, сприяння у проведенні 9-ти місячного незаконного судового розгляду та призначення незаконної експертизи, яка призвела до позбавлення його волі терміном на 23 доби, просить стягнути з Ківерцівського міського голови [PERSON] 150 000 грн. та зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом оприлюднення судового рішення в районній газеті. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, заперечуючи щодо заявлених вимог, вказала, що міський голова, надаючи довіреність на участь представника органу опіки і піклування Ківерцівської міської ради у розгляді справи за заявою [PERSON] про визнання недієздатним [PERSON], будучи уповноважений представляти територіальну громаду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, діяв в межах повноважень, наданих йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та відповідно до норм ст.. 241 ЦПК України. Лист, на який покликається позивач, не є документом, що містить розпорядчу дію, оскільки вказаним листом міська рада повідомляла суд про неможливість участі в конкретному судовому засіданні, тоді як у всіх наступних судових засіданнях представник міської ради був присутній в судовому засіданні та діяв відповідно до норм чинного законодавства. Оскільки вказаний лист не спричинив виникнення прав та обовязків інших осіб, тому він не підлягає скасуванню. Вважає безпідставним, а відповідно і такими, що не підлягають до задоволення твердження позивача про те, що листом від 27.07.2012 року про підтримання позову міський голова поширив неправдиву інформацію про стан здоровя позивача, а також твердження позивача про порушення представником міської ради його право на приватне життя та відшкодування моральної шкоди. Тому в задоволенні позову просить відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Ківерцівського районного суду перебувала цивільна справа за заявою [PERSON] про визнання недієздатним [PERSON], встановлення над ним опіки та призначення опікуна (справа № 0305/1815/2012). Справа розглядалась в порядку окремого провадження і відповідно до ст. 240 ЦПК України - за участю представника органу опіки і піклування. Відповідно до ст. 56 ЦК України та п.1.4. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29.05.1999 року № 34/166/131/88, здійснення опіки та піклування в Україні покладено на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. В силу п. 1.3. Правил опіки та піклування виконавчі комітети міських рад є органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування. Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.97 р. передбачає, що виконавчі органи сільської, селищної, міської ради мають делеговані повноваження, тобто повноваження органів виконавчої влади надані органам місцевого самоврядуванням законом. До делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення в установленому законодавством порядку питань опіки і піклування (підп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону). В силу п. 14 ст. 42 вказаного Закону міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами. За таких обставин дії Ківерцівського міського голови [PERSON] щодо надання довіреності представникам на участь у справі, що розглядалась Ківерцівським районним судом за заявою [PERSON] про визнання недієздатним [PERSON], встановлення над ним опіки та призначення опікуна, є правомірними. До вступу в силу нового Цивільного Кодексу згідно п. 1.7 Правил опіки та піклування рішення про встановлення опіки чи піклування приймалося виключно органами опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації. Відповідно до норм ч. 1 ст. 60 ЦК України, що діє на момент виниклих спірних правовідносин, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Тому твердження позивача про те, що міський голова незаконно, без затвердженого виконавчим комітетом висновку про необхідність встановлення опіки та висновку щодо кандидатури опікуна, направив до суду для участі в судовому засіданні представника - юриста міської ради, є безпідставним та не ґрунтується на законі. З досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 0305/1815/2012 про визнання недієздатним [PERSON], встановлення над ним опіки та призначення опікуна встановлено, що провадження у справі відкрито 23.07.2012 року і попереднє судове засідання у справі призначено на 06.08.2012 року. Листом від 27.07.2012 року за підписом міського голови [PERSON] Ківерцівська міська рада повідомила про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у відсутності їх представника. В цьому ж засіданні була постановлена ухвала про призначення у справі судово-психіатричної експертизи. Посилання позивача на те, що вказаний лист, як такий, що виданий органом місцевого самоврядування, є правовим актом індивідуальної дії і порушує його права та інтереси, та підлягає визнанню його незаконним та скасуванню є безпідставним. В силу ч. 1 ст. 21 ЦК України суду надається право визнавати незаконними та скасовувати правові акти індивідуальної дії, видані органами державної влади, органами місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права та інтереси особи. Такими можуть бути будь-які юридичні дії, зазначених органів , які набули відповідної матеріальної форми і містять зобовязуючі для особи приписи. Зазначене у листі, поданому міським головою до суду, не могло бути обовязковим для суду та не порушувало права позивача, оскільки остаточне рішення у справі приймав суд 23.09.2013 року після проведення ряду судово-психіатричних експертиз, які є обовязковими у таких справах, та з участю представника органу опіки та піклування. Тому підстав для визнання листа від 27.07.2012 року за підписом міського голови [PERSON] незаконним та його скасування не має. Помилковим, на думку суду, є твердження позивача про те, що міський голова [PERSON], незаконно направивши до суду свого представника, яка в судовому розгляді справи про визнання його недієздатним за вказівкою останнього в порушення вимог закону та «Правил опіки і піклування в Україні» безпідставно підтримала клопотання про призначення щодо нього [PERSON] стаціонарної судової психіатричної експертизи в примусовому порядку, чим незаконно втрутився в його право на приватне життя та порушив ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки остаточне рішення про призначення стаціонарної судової психіатричної експертизи в примусовому порядку постановляє суд з врахуванням обставин справи. Покликання позивача на практику Європейського Суду з прав людини у справах «Пантелеєнко проти України», «Варва проти Польщі» є безпідставним оскільки обставини, викладені у вказаних рішеннях Європейського Суду, не відповідають обставинам справи, що розглядалась Ківерцівським районним судом про визнання особи недієздатною. Не підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання листа Ківерцівського міського голови [PERSON] від 27.07.2012 року про підтримку позовних вимог про визнання його [PERSON] недієздатним, надання ним двох доручень на участь в судових засіданнях у даній справі представників міської ради, зі змістом яких ознайомилися працівники міськради та апарату суду, фактом поширення про нього неправдивої інформації. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пунктах 15, 17-19 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено наступне. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Зазначення в листі, направленому Ківерцівським міським головою до суду, предмету спору, викладеного в ухвалі суду про відкриття провадження, не є поширенням інформації, тим більше недостовірної. З врахуванням викладеного не підлягають до задоволення вимоги позивача про зобовязання відповідача спростувати поширену неправдиву інформацію та стягнення моральної шкоди, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки в силу ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін у справі, які зобовязані довести ті обставини, на які вони покладаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обємі.

Outcome: dismissed