Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. 23.05.2017р. [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб RENAULT Duster, 2010 року, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину транспортного засобу RENAULT Duster, 2010 року, д.н.з. [NUMBER] , та визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину транспортного засобу RENAULT Duster, 2010 року, д.н.з. [NUMBER] . Позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що перебував з [PERSON] в шлюбі. За час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: автомобіль RENAULT Duster, 2010 року, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 152005,00 грн., пральна машина ARDO приблизною вартістю 1350 грн., газова плита - 3000,00 грн., холодильник Samsung - 8000,00 грн., телевізор Samsung - 3000,00 грн., комп`ютер - 2800,00 грн., фотоапарат - 8000,00 грн., меблі (диван, дві шафи, стіл та полиці) - 6500,00 грн., побутова техніка на кухню (комбайн, мікрохвильова піч) - 1600,00 грн., кондиціонер в кімнату - 5000,00 грн., домашній кінотеатр - 3500,00 грн., металопластикові вікна - 1500,00 грн. Після отримання позову [PERSON] про витребування майна, [PERSON] замовив незалежну оцінку вартості автомобіля, яка визначена в розмірі 207088,70 грн. Спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та використовувався для потреб подружжя. [PERSON] в позовній заяві стверджує, що на придбання даного автомобіля ним було укладено договір позики з [PERSON] , згідно якого останній надав суму коштів в розмірі 100000, 00 грн. із зобов`язанням повертати борг частками протягом трьох років. Після розірвання шлюбу, автомобіль RENAULT Duster, 2010 року, д.н.з. [NUMBER] , залишився в користування [PERSON] та більше трьох років [PERSON] не бажала користуватись ним, враховуючи відсутність у останньої прав на керування транспортними засобами. [PERSON] звертає увагу, що жодного разу колишня дружина не виявляла бажань звернутись до нього за потребою у автомобілі, оскільки у сторін була усна домовленість, що все інше спільне майно та кошти в розмірі 1500,00 доларів США залишаються їй, а в розпорядженні та користуванні [PERSON] залишається автомобіль. Ухвалою суду від 02.06.2017р. зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 15 квітня 2019р. позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без розгляду (а.с.112-113) 23 вересня 2019р. [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.138-139). Вислухавши вступне слово позивача, його представника, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та оцінивши показання свідків [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1996 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013р. було розірвано (а.с.9). Відповідно до копії договору №1911/10 купівлі-продажу автомобіля від 14.06.2010р., [PERSON] придбала автомобіль RENAULT Duster вартістю 152005,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РА-0000117 від 14.06.2010р. та актом прийому-передачі від 14.10.2010р. (а.с.10-14). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи пояснення як [PERSON] так ы [PERSON] , які обидва не заперечували придбання спірного автомобіля під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а також, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що автомобіль RENAULT Duster, д.н.з. [NUMBER] , був придбаний сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя у цьому майні є рівними. 23 вересня 2019р. [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.138-139). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на тому, що дізнався про порушення свого права, після отримання позову [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, однак, суд критично оцінює пояснення позивача, оскільки з пояснень останнього вбачається, що з моменту придбання спірного майна, саме [PERSON] постійно користувався останнім та після розірвання шлюбу міг дізнатись про порушення свого права, при укладенні договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - 16.06.2012р., 24.06.2013р., оскільки за свідоцтвом про реєстраціє транспортного засобу не є власником останнього та укладає вказані договори (а.с.45,46). При цьому, позивач [PERSON] заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не подавав. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] про поділ майна подружжя, застосувавши строк позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed