Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

21.01.2014 року позивач [PERSON] обласна кредитна спілка «Довіра» звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по процентам за кредитним договором №9987 від 03.03.2008 року в сумі 69 619,00 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між [PERSON] обласною кредитною спілкою «Довіра» та [PERSON] кредитного договору №9987 від 03.03.2008 року останній отримав кредит у розмірі 150 000 гривень, строком погашення не пізніше 03.03.2013 року, зі сплатою відповідної платні за користування кредитом. В якості забезпечення наданого кредитного договору 03.03.2008 року між [PERSON] обласною кредитною спілкою «Довіра» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки №9987, на підставі якого поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Так як [PERSON] порушував вимоги кредитного договору №9987 від 03.03.2008 року, а саме: не виконував в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому [PERSON] обласна кредитна спілка «Довіра» була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 01.06.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] обласної кредитної спілки «Довіра» заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 314817,00 гривень. У зв'язку з тим, що кредитний договір на даний час не розірвано, суму кредиту не повернуто, тому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за процентами за період з 09.10.2011 року по 03.01.2014 року у розмірі 69619,50 гривень, а також судовий збір. 14.04.2014 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] обласної кредитної спілки «Довіра» про припинення договору поруки, треті особи - [PERSON], [PERSON], в якому позивач за зустрічним позовом просить суд прийняти позов до свого провадження, винести рішення про визнання договору поруки №9987 від 03.03.2008 року, укладеного між [PERSON] обласною кредитною спілкою «Довіра» та [PERSON], [PERSON], припиненим з 06.10.2009 року, посилаючись на те, що спірний договір поруки був припинений після спливу п'яти днів з дати отримання нею 01.10.2009 року вимоги кредитної спілки про дострокове повернення заборгованості, тобто з 06.10.2009 року. Позивач, на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, протягом шести місяців з моменту встановлення строку дострокового повернення заборгованості повинен був пред'явити вимоги до поручителів, але цього зроблено не було. Пунктом 3.2.3. кредитного договору передбачено, що позивач має право достроково припинити дію кредитного договору і вимагати від позичальника-боржника негайного повернення кредиту у повному обсязі з належними процентами за користування, тому у разі, якщо кредитна спілка звертається з питанням повернення кредиту у повному обсязі з відповідними процентами за користування, а питання про припинення кредитного договору не ставить, це не відповідає вимогам кредитного договору. У судовому засіданні 26.01.2015 року представник позивача по зустрічній позовній заяві - [PERSON] уточнила дату, з якої просить визнати договір поруки припиненим, а саме з 08.10.2009 року, так як у вимозі про дострокове повернення кредиту зазначено про повернення впродовж п'яти робочих днів, які закінчуються саме 08.10.2009 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2014 року зазначений зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі. Додатково пояснив, що згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку установленого договором поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язав пред'явить вимоги до поручителів. Враховуючи, що строк основного зобов'язання по кредитному договору встановлений до 03.03.2013 року, кредитна спілка виконала свій обов'язок, пред'явивши поручителям [PERSON] та [PERSON] 01.10.2009 року вимогу щодо повернення достроково кредиту, а потім 19.10.2011 року звернулася з позовом до суду, тобто раніше, ніж настав строк виконання основного зобов'язання. Рішення суду щодо стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором було ухвалено до початку строку виконання основного зобов'язання та позовної давності, а саме 01.06.2012 року, тому зазначені факти спростовують доводи позивача по зустрічній позовній заяві про звернення кредитною спілкою до суду пізніше ніж 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідач за первісним позовом [PERSON] довірив свої права та інтереси у судовому засіданні представляти [PERSON], який заперечував проти первісного позову та просив суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Додатково пояснив, що п. 3.2.3 кредитного договору №9987 від 03.03.2008 року, укладеного між [PERSON] обласною кредитною спілкою «Довіра» та [PERSON] передбачено, що у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору, при запізненні строків щомісячної сплати позичальником частини кредиту і (або) процентів за його використання протягом двох місяців, кредитна спілка має право достроково припинити дію цього договору і вимагати від позичальника-боржника негайного повернення кредиту у повному обсязі з належними процентами за користування кредитом. Позивач по первісному позову скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. 01.10.2009 року кредитна спілка звернулася до [PERSON] про дострокове погашення кредиту, а у подальшому звернулася до суду із позовом. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2012 року на користь спілки з [PERSON], [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором суму заборгованості, яка складалася з основної заборгованості, нарахованих та несплачених процентів та підвищених процентів за невиконання умов договору. Таким чином, на його думку дія кредитного договору припинена у кредитна спілка взагалі не вправі звертатися із вимогою про стягнення певних процентів. Відповідач за первісним позовом [PERSON] довірила представляти свої права та інтереси [PERSON], яка у судовому засіданні проти первісного позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач за первісним позовом [PERSON] до суду надіслав заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, у зв'язку з тим, що він знаходиться за межами м. Запоріжжя. У своїй заяві останній також просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені у ній. Вважає дію договору поруки припиненою з моменту закінчення строку, встановленого кредитної спілкою у своїй вимозі про дострокове погашення заборгованості по кредиту від 01.10.2009 року, а саме з 06.10.2009 року. Суд, вислухавши пояснення представників сторін вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.03.2008 року між [PERSON] обласною кредитною спілкою «Довіра» (спілка) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №9987 (а.с.6), згідно умов якого спілка на підставі заяви-анкети члена [PERSON] обласної кредитної спілки «Довіра» на отримання кредиту надав позичальнику кредит на загальну суму 150 000 гривень на потреби будівництва нерухомості, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 03.03.2013 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. 03.03.2008 року в якості забезпечення наданого кредитного договору №9987 від 03.03.2008 року між [PERSON] обласною кредитною спілкою «Довіра» (спілка) та [PERSON], [PERSON] (поручителі) був укладений договір поруки №9987, на підставі якого поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] (позичальник) його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору (а.с.7). Відповідно до п.2.2 договору поруки №9987 від 03.03.2008 року відповідальність поручителів перед спілкою настає у тому випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання по поверненню кредиту, належних процентів відповідно до умов кредитного договору. На підставі п.2.1 договору поруки №9987 від 03.03.2008 року встановлено, що поручителі зобов'язані самостійно слідкувати за виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, поручителі як солідарні боржники зобов'язуються сплатити заборгованість позичальника за кредитним договором у повному обсязі протягом 5-ти робочих днів з дня, наступного за днем порушення позичальником строку погашення заборгованості за кредитним договором. 01.10.2009 року кредитна спілка «Довіра», враховуючи заборгованість [PERSON] за кредитним договором №9987 від 03.03.2008 року звернулася до [PERSON], поручителів [PERSON] та [PERSON] з вимогою про дострокове повернення основного боргу - суму кредиту у розмірі 143 250 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 23 899,50 грн. та процентів за запізнення їх сплати у розмірі 20 021 грн. Вказаною вимогою було встановлення дату сплати заборгованості на протязі п'яти робочих днів з дати отримання вказаної вимоги. [PERSON] та [PERSON] зазначену вимогу отримали 01.10.2009 року, про що свідчить їх підписи на оригіналах вимог. Крім того, [PERSON] отримала вимогу і для передачі [PERSON] Вказані факти не заперечуються сторонами у справі. Враховуючи, що заборгованість по кредиту не була погашена відповідачами по первісному позову, кредитна спілка 19.10.2011 року звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №9987 від 03.03.2008 року. 01.06.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] обласної кредитної спілки «Довіра» заборгованості станом на 08.10.2011 року за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 314 817,00 гривень. Рішення набуло законної сили 12.06.2012 року (а.с.4-5). Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 3.2.3. кредитного договору №9987 від 03.03.2008 року передбачено, що кредитна спілка у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору при запізненні строків щомісячної сплати позичальником частини кредиту і (або) процентів за його використання протягом двох місяців, має право достроково припинити дію кредитного договору і вимагати від позичальника-боржника негайного повернення кредиту у повному обсязі з належними процентами за користування кредитом. Позивач по первісному позову скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором та 01.10.2009 року кредитна спілка звернулася до [PERSON] про дострокове погашення кредиту, а у подальшому звернулася до суду із позовом, рішенням якого було стягнуто на користь позивача по первісному позову суму заборгованості за тілом кредиту та процентами, передбаченими кредитним договором, тому на думку суду дія зазначеного кредитного договору є припиненою. Як вбачається з п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана позиція зазначена у Постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. Таким чином, на думку суду, до грошового зобов'язання по кредитному договору №9987 від 03.03.2008 року відносяться лише інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних, а стягнення процентів за користування кредитом, з яким звернулась кредитна спілка до суду, є незаконним та суперечить вимогам діючого законодавства, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволені первісного позову. Судом встановлено, що рішення Комунарського суду м. Запоріжжя від 01.06.2012 року у повному обсязі не виконано, а боржниками лише сплачено 55 680 грн. з 314 817 грн. стягнутих за вказаним рішенням суду. Разом із тим, на думку суду зазначена обставина не впливає на висновок суду про відсутність підстав для задоволення первісного позову. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Судом встановлено, що договором поруки №9987 від 03.03.2008 року, укладеного між [PERSON] обласною кредитною спілкою «Довіра» (спілка) та [PERSON] і [PERSON] певний строк поруки не передбачений. 01.10.2009 року кредитна спілка «Довіра» звернулася до [PERSON], поручителів [PERSON] та [PERSON] з вимогою про дострокове повернення основного боргу, встановивши дату сплати заборгованості на протязі п'яти робочих днів з дати отримання вказаної вимоги, тобто до 08.10.2009 року (включно) з урахуванням вихідних днів, які припали на цей строк. Таким чином, змінивши дату основного зобов'язання, а саме 08.10.2009 року, кредитна спілка не звернулася до поручителів із відповідним позовом у судовому порядку протягом шести місяців, а подала позов лише 19.10.2011 року. Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, на думку суду, строк дії поруки припинився 10.04.2010 року, тобто після спливу 6 місяців протягом якого позивач по первісному позову міг звернутися до поручителів у судовому порядку, тому зустрічну позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів по первісному позову і судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial