Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб, який укладений між нею та відповідачем 17.04.2012 року в Подільській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис № 2, покликаючись на те, що між ними почали виникати непорозуміння та сварки через те, що вони є різними людьми з різними поглядами на шлюб та сім'ю, що призвело до розладу сімейних стосунків. З 8 квітня 2018 року вони спільно не проживають і їхній шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу суперечить її інтересам. Від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO]. Також позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]" Крім цього, позивачка просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує і настоює на розірванні шлюбу, про що подала письмову заяву. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в підготовчому судовому засіданні пояснив, що згідний на розірвання шлюбу з позивачкою. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 17.04.2012 року в Подільській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.12.2016 року. Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.12.2016 року. Судом встановлено, що між сторонами почали виникати непорозуміння та сварки через те, що вони є різними людьми з різними поглядами на шлюб та сім'ю, що призвело до розладу сімейних стосунків, з 8 квітня 2018 року сторони спільно не проживають і їхній шлюб носить формальний характер, сторони настоюють на розірванні шлюбу і не бажають миритися. Згідно з вимогами ст.24 СК України шлюб грунтується на рівній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Натомість сторонами зазначено, що перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, судом установлено, що між сторонами втрачено почуття поваги та любові, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення, а тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати та після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах. На підставі наведеного,

Outcome: approved