Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецької області, Головного управління національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, зазначивши, що 27.03.2017 року відносно нього інспектором ГШР Лиманського відділу поліції Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області ст. лейтенантом поліції Гладкоскоком В.А. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АА №791681 за фактом порушення порядку здійснення господарської діяльності - надання послуг по перевезенню пасажирів без отримання ліцензії, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За результатами судового розгляду Краснолимансьхнм міським судом Донецької області справи №236/1189/17 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.164 КУпАП 12.05.2017 року винесено постанову, якою провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Позивач вказує, що після його безпідставного звинувачення інспектором у вчиненні адміністративного правопорушення та протиправних вимогах, його близько 13:00 години 27.03.2017 року доправлено до Лиманської центральної районної лікарні із гіпертонічним кризом та після огляду терапевта поміщено для лікування у денний стаціонар. З лікарні позивача виписано лише 31.03.2017 року з вимогою подальшого обстеження через 3-5 сімейним лікарем та недопущення важких фізичних навантажень, психо-емоційної напруги. З викладеного вбачається, що в результаті протиправних дій інспектора позивач був вимушений більше ніж на 10 днів порушити свій нормальний уклад життя внаслідок лікування. Крім того, в такому фізичному стані він перебував вперше у зв'язку з чим дуже хвилювався (зазнав моральних страждань) через свій стан здоров'я. Також, сильних моральних переживань зазнав перебуваючи і під судом, розпочатим на підставі протиправно складеного інспектором протоколу. Внаслідок протиправних дій інспектора, безпідставного складення протоколу, які визнані такими постановою суду, позивачу завдано шкоди на загальну суму 20 868,83 грн., в тому числі моральної на 20 000,00 грн. та матеріальної на 868,83 грн.(на придбання ліків). Вину інспектора позивач вважає доведеною, оскільки складуючи протокол він зобов'язаний був усвідомлювати протиправний характер своїх дій, так як діючим законодавством України до посади інспектора ставляться чіткі вимоги, в тому числі і зі знання діючого законодавства України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та просили його задовольнити посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Представника Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом(а.с.60, 62, 73,), однак представник відповідача для участі в судовому засіданні не прибув, надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 91). Представник Головного управління національної поліції в Донецькій області в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. Згідно до письмових заперечень зазначив, що позивач стверджує, що матеріальнашкода спричинена йому незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, проте ці твердження не можуть бути враховані судом, як доказ, оскільки позивачем надано копії фіскальних чеків № 40399, ФН 0563004978, 40402, 0016, 0043, які за датою придбання не відповідають періоду його лікування. Інші копії фіскальних чеків не можуть бути і належними та допустимими доказами для відшкодування шкоди як витрат, понесених позивачем на придбання лікарських препаратів, у зв'язку з відсутністю доказів, що саме позивач придбав ці ліки. Також позивач пояснює, що в результаті нібито протиправних дій інспектора він був вимушений більше ніж на 10 днів порушити свій нормальний уклад життя внаслідок лікування, про що свідчить виписка з денного стаціонару за період з 27 по 31 березня 2017 року в якій вказується, що він має основне захворювання. Це дає підставу вважати, що позивач на протязі тривалого часу має гіпертонічну хворобу. Гіпертонічний криз, який стався 27 березня 2017 року, міг статися не від дій інспектора, коли він, як вказує позивач, безпідставно звинуватив його у вчинені адміністративного правопорушення, а від недостатнього прийому гіпотензивних засобів (медичних препаратів) по контролю за артеріальним тиском. Вважає, що таким чином, позивач намагається відшкодувати понесені з його слів витрати матеріального характеру за рахунок державного бюджету. Визначаючи розмір, як моральної так і матеріальної шкоди, позивачем не надано до суду розрахунок завданої шкоди з аргументацією її визначення, не доведено причинно-наслідковий зв'язок між дією та шкодою, яка на думку позивача була йому завдана, не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, не надано жодних доказів щодо спричинення йому відповідної шкоди. Вважає, що [PERSON] у встановленому законом порядку не доведено та не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували отримання ним моральної та матеріальної шкоди спричиненої йому протиправними або незаконними діями працівників поліції, зокрема інспектором ГШР Лиманського відділу поліції Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області(а.с.56-59). Представник Слов'янської місцевої прокуратури також заперечувала проти позову, зазначивши, що постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.05.2017 року не визнано дії інспектора ГШР Лиманського ВП Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області. Зазначила, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. Враховуючи, що дії інспектора поліції не визнані протиправними, позовні вимоги вважає безпідставними. Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного інспектором ГШР Лиманського відділу поліції Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області ст. лейтенантом поліції Гладкоскоком В.А, 27.03.2017 року о 12-30 [PERSON] здійснив перевезення громадянина [PERSON] від автовокзалу по вул. Свободи у м. Лиман Донецької області до готелю «Зоря», яка розташована за адресою: вул. Свободи, 25 в м. Лиман Донецької області та отримав прибуток у розмірі 20 грн.00 коп., які йому заплатив [PERSON] Дії [PERSON] кваліфіковано як скоєння адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП(а.с.15-16). 12.05.2017 року постановою Краснолиманського міського суду Донецької області провадження по адміністративному матеріалу про притягнення [PERSON] до відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення(а.с. 15-16). Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП. Статтею 255 КУпАП визначено, що органи Національної поліції віднесені до уповноважених посадових осіб, які мають складати протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема ст.164 ч.1 КУпАП. Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. 1, ч.2 ст.3 Конституції). За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Згідно ст.18 вказаного Закону поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Це повністю узгоджується з вимогами ст.19 Конституції України. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6 Конституції). Національна поліція є органом виконавчої влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та вимогам чинного законодавства України. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 року, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає серед іншого у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Ст. 1 вказаного Закону встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що саме по собі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування шкоди. Позивач своє право на відшкодування шкоди за рахунок держави обґрунтовував незаконністю дій інспектора Лиманського ВП Слов'янського ВП ГУ НП в Донецькій області щодо складання адміністративного протоколу та подальшого притягнення його до адміністративної відповідальності. Суд не погоджується з вказаними доводами, як підставою для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, оскільки сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є підставою для відшкодування такої шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», на які посилається позивач. Також суд вважає безпідставним посилання позивача на незаконність дій працівника поліції, пов'язаних з подальшим притягненням його до адміністративної відповідальності, оскільки вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 164 КУпАП віднесено до компетенції суду, постановою якого провадження у справі було закрито. А отже факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення не знайшов свого підтвердження. Враховуючи вище викладене, суд в межах обґрунтування позову дійшов висновку про те, що позов [PERSON] щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду зазначеного позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed