Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Адвокат Вялова І.М. звернулася в суд в інтересах [PERSON] з позовною заявою до Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних щодо предмета спору: Красненьківська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, вказуючи, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті залишилось спадкове майно: право на земельну частку (пай) розміром 3,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що відповідає середній земельній ділянці (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по території Красненьківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, належної спадкодавцю на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 вересня 2007 року в цивільній справі №2-2007/2007р.. Посилаючись на те, що Першою первомайською держнотконторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із втратою оригінала правовстановлюючого документа, представник позивача просила про задоволення позовних вимог. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач - Кривоозерська районна державна адміністрація, згідно листа Кривоозерської райдержадміністрації від 20 лютого 2019 року №62/02-45 не заперечує проти задоволення позову. Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, у відзиві на позовну заяву заперечував проти визнання за позивачем права на земельну ділянку, справу просив розглянути без участі представника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області. Третя особа - Красненьківська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області, згідно надісланого до суду клопотання, не заперечувала проти задоволення позову, справу просила розглянути без участі представника сільської ради. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Оскільки, справа розглядається без участі сторін, за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснюється. Вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області 18 березня 2015 року (а.с.27). Згідно даних заповіту, посвідченого Цихонею В.А., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу 13 серпня 2012 року за реєстровим №4462 [PERSON] на випадок свої смерті, зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складало, взагалі все те, що належатиме їй на день її смерті, вона заповідала в рівних частках своїм дочками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Відповідно до нормативних положень ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживала разом із спадкодавцем з 26 липня 1988 року по день смерті останньої, про свідчить відповідний запис в будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в буд. [ADDRESS] (а.с.86-87). Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, що підтверджено даними довідки Першої первомайської держнотконтори №208/01-16 від 07 лютого 2019 року (а.с.40-41). Згідно положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 вересня 2007 року в цивільній справі №2-2007/2007р. за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) розміром 3,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що відповідає середній земельній ділянці (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по території Красненьківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Вказане судове рішення набрало законної сили 18 вересня 2007 року (а.с.6). Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються. Відповідно до положень п.16, п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. За положеннями п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року, визначено, що положення книги шостої цього кодексу (Спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була ніким прийнята із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Положеннями ст.1217, ч.1 ст.1222, ст.1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно положень ст.1258, ч.1 ст.1265 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до нормативних положень ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач, та у зв`язку з наявністю об`єктивних перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, її права підлягають захисту в судовому порядку. Положення ст.1 ЦПК України закріплюють, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ст.13 Конституції України, ст.ст.152-153 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам і юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з положеннями ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. В силу ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені матеріали справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved