Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

20 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 28 липня 2015 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою : вул. Горького, 72-А в м. Ізюмі Харківської області, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.1988 року виданого Ізюмським міськкомунгоспом. Оформити право власності через нотаріальну контору не має можливості, оскільки оригінал свідоцтва про право власності від 10.03.1988 року було втрачено. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок А-1, розташований за адресою: вул. Горького, 72-А в м. Ізюмі Харківської області, загальною площею 122,8 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м. та господарсько-побутові будівлі : «Б»-гараж площею 24,6 кв.м.,«В» погріб 12,6 кв.м., «Г» сарай -16,6 кв.м., «Д»- вбиральню , «Ж» навіс -21,7 кв.м., «З» літній душ -2,0 кв.м., №1 паркан -13,0 кв.м., К- колодязь в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 28 липня 2015 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 28 липня 2015 року помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 504906 (а.с.11) Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого в м. Ізюмі, вул. Горького, 72-А Харківської області, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.1988 року виданого Ізюмським міськкомунгоспом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкоємцем першої черги по закону, після смерті [PERSON], відповідно до ст.1261 ЦК України є дружина померлого [PERSON], що підтверджено наданим до суду свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВЛ № 259049 (а.с.10) Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67\~Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, зідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат». Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23 Постанови зазначає про обовязкову необхідність отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Необхідність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування до звернення з позовом до суду обумовлена як необхідністю використання усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору, так і тими обставинами, що нотаріус після заведення спадкової справи повинен отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно та з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна та обов»язково з»ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов»язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у\~статті 1241 Цивільного кодексу України і , в разі їх наявності, залучити їх до спадкової справи. Як вибачається із наданих відомостей Ізюмської державної нотаріальної контори, згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28 квітня 2016 року за № 43733489 після смерті [PERSON], який помер 28 липня 2015 року спадкова справа не заводилась (а.с.30) [PERSON] не надала суду докази на підтвердження того, що вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна померлого 28 липня 2015 року [PERSON] та постановою нотаріуса їй відмовлено\~\~ у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій і видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу. Таким чином, права позивача не порушені, і не підлягають судовому захисту. З огляду на наведене, позовні вимоги є передчасними, що є підставою для відмови у задоволенні позову та визнання за позивачем права власності на будинок . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed