Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

25.01.2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.07.2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] зобовязання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 09.01.2018 року виникла заборгованість в сумі 12360,75 грн. З даної суми 872,83 грн. - заборгованість за кредитом, 2586,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7837,01 грн. пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - 564,80 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1762 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У заяві він вказує, що позовні вимоги визнає частково лише в частині тіла кредиту та відсотків. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 08.07.2013 року відповідач [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 8-24). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 09.01.2018 року виникла заборгованість в сумі 12360,75 грн. З даної суми 872,83 грн. - заборгованість за кредитом, 2586,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7837,01 грн. пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - 564,80 грн. (а.с. 5-7). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1 умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі прострочення суми кредиту на 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів; у випадку виникнення прострочених зобов'язань більше ніж на 30 днів, клієнт оплачує банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє протягом 12 місяців, якщо жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Статтями 526, 527, 530 ЦК України, передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що хоча [PERSON] не визнає вимоги позивача, він все ж порушив умови даного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Однак, судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості позивач також просить стягнути з відповідача штраф (фіксована частина). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6 - 2003 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. не відповідає визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України та носить імперативний характер, у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому підстав для її стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено. Відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються. Також, відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, суд вважає, що до пені вказаної в позовній заяві слід застосувати позовну давність в один рік, за період з 25.01.2017 року по 25.01.2018 року. Підсумовуючи суми зазначені у графі "Загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов'язання", судом встановлено, що сума пені складає 5787,01 грн. (а.с. 6, 7). Частиною 3 ст. 551 ЦК Українипередбачено, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.\~ Крім того, при вирішенні вказаного спору необхідно застосовувати висновки, викладені в\~ рішенні Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. у справі №1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)про\~ поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11 Закону України Про захист прав споживачів.\~ За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів в якому передбачено, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Оскільки визначений розмір пені, після перерахунку судом (5787,01 грн), залишається непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту (872,83+2586,11=3458,94 грн.), її розмір слід приблизити до 50% суми основної заборгованості,\~стягнувши 1700 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 5331,88 грн., яка складається з наступного: 872,83 грн. - заборгованість за кредитом, 2586,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700 грн. - пеня, а також штраф (процентна складова) - 172,94 грн., який складається з (872,83+2586,11=3458,94 (сума заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків) х 5% = 172,94). Отже, позов слід задовольнити частково. Оскільки, позов задоволено частково, тому судові витрати на користь позивача слід, відповідно до ст. 141 ЦПК України, присудити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, однак не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial