Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва про позбавлення батьківських прав, в якому посилаючись на те, що відповідач повністю ігнорує піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, потрібному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримують від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки, навіть телефонного дзвінка. За останні більше ніж два роки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей; ігнорував навіть спробу поспілкуватися з дітьми (телефоном, через Скайп та т і.), з моменту розірвання шлюбу по теперішній час - жодної сплати аліментів на утримання дітей, а також ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. Представник позивача позов підтримав, пояснив, що батько не виявляє ні якого бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради позов підтримав, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.11.2007 року, є батьком [PERSON], [INFO] та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2009 року, є батьком [PERSON], [INFO]. 20 липня 2012 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2012 року з [PERSON], який народився [INFO] в м. Миколаїв, на користь [PERSON] стянуто аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] - [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 чвстини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.06.2012 року і до повноліття дітей. Сумма заборгованості відповідача по сплаті аліментів за останні три роки, складає - 24 тисячі 155 грн. 70 копійок, що не заперечувалось відповідачем. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у висновку від 13.04.2016 року за № 849/02.02.01-22/22/14/16, вважає доцільним позбавлення батьківських прав батька [PERSON], по відношенню до дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, не обхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Виходячи з вище зазначених факторів, суд розцінює їх як ухилення відповідача [PERSON] від виховання своїх дітей, [PERSON], та [PERSON], який свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved