Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Неодноразово змінюючи позовні вимоги позивач [PERSON] просила суд: Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - житловий будинок загальною площею 125, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . - криту стоянку для автотранспорту з елементами контрольно-пропускного пункту, загальною площею 276 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,1027 га, кадастровий номер: 5620455101:01:001:0121, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - автомобілі: Mersedes-Benz 609D д/н [NUMBER] , Mersedes-Benz 0404-RHD д/н [NUMBER] , БАЗ А079.24 д/н [NUMBER] та причіп ШЗК 06 Турист д/н [NUMBER] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки критої стоянки для автотранспорту з елементами контрольно-пропускного пункту, загальною площею 276 кв.м. та на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1027 га, кадастровий номер: 5620455101:01:001:0121, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Mersedes-Benz 0404-RHD д/н [NUMBER] . Виділити у власність [PERSON] автомобілі Mersedes-Benz 609D д/н [NUMBER] , БАЗ А079.24 д/н [NUMBER] та причіп ШЗК 06 Турист д/н [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ вартості автомобіля БАЗ А079.24 д/н [NUMBER] , що становить 107 993,35. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 19 жовтня 1991 року по 29 травня 2013 року. Зазначає, що за час шлюбу за спільні кошти був побудований житловий будинок загальною площею 125,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також за час шлюбу було придбано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на якій в подальшому була побудована крита стоянка для автотранспорту з елементами контрольно-технічного пункту. Також зазначає, що в період шлюбу було придбано транспортні засоби - автомобілі: Mersedes-Benz 609D д/н [NUMBER] , Mersedes-Benz 0404-RHD д/н [NUMBER] , БАЗ А079.24 д/н [NUMBER] та причіп ШЗК 06 Турист д/н [NUMBER] . На час подання позову [PERSON] не було відомо за ким зареєстровані вказані транспортні засоби. Після розірвання шлюбу вищевказані автомобілі та крита стоянка для автомобілів фактично перебувають у володінні та користуванні відповідача [PERSON] . Вказане майно позивач вважає спільною сумісною власністю із відповідачем [PERSON] на підставі ст. 60 СК України. Посилаючись на вимоги ст. 72 СК України позивач вважає, що вона не пропустила строк позовної давності для заявлення позову про поділ майна подружжя, оскільки її право власності фактично було порушене 11.08.2016 року, коли відповідач влаштував сварку, наніс їй тілесні ушкодження, кричав, щоб позивач забиралася з будинку, мотивуючи це тим, що він являється єдиним власником майна. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Тищук К.П. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Захарчук М.І. позов визнали частково. Відповідач не заперечує, що спірний житловий будинок було побудовано в період шлюбу та належить йому та позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності. В задоволенні позову в частині поділу житлового будинку не заперечує. Інше майно вважає своєю приватною власністю, яке використовує для підприємницької діяльності до якої позивач не мала і не має жодного відношення. До вимог про поділ майна, яке використовується для підприємницької діяльності, відповідач [PERSON] просив застосувати позовну давність. В судовому засіданні встановлено, що з 19 жовтня 1991 року по 29 травня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019 (справа № 555/1365/13-ц), в якому зазначається, що близько п`яти років сторони не підтримують подружніх стосунків. За час шлюбу сторонами був побудований житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 68398245 від 19.09.2016 підставою виникнення права власності на спірне домоволодіння за [PERSON] є свідоцтво про право власності, видане виконкомом Березнівської селищної ради 24.04.2000. Згідно висновку про вартість майна від 20 грудня 2016 року ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становила 631 870 грн. Згідно свідоцтва про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 500964 від 26 травня 2010 року, на підставі рішення Березнівської міської ради від 27 лютого 2010 року № 546 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1027 га з цільовим призначенням для будівництва гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 69344335 від 29.09.2016 підтверджується право власності [PERSON] на криту стоянку для автотранспорту з елементами контрольно-технічного пункту, загальною площею 276 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності на вказане нерухоме майно є свідоцтво про право власності від 28.03.2013 № [NUMBER]. Згідно інформації автоматизованих баз даних РСЦ та НАІС, що надана на запит суду Територіальним сервісним центром № 5643 РСЦ МВС в Рівненській області про зареєстровані транспортні засоби за [PERSON] станом на 29.05.2013, які являються предметом спору, зазначено наступне: автобус БАЗ А079.24 д/н [NUMBER] перебуває у власності [PERSON] з 19.12.2007; інформація про вартість відсутня через закінчення терміну зберігання матеріалів, що були підставою для реєстрації; автобус Mersedes-Benz 0404-RHD д/н [NUMBER] перебуває у власності [PERSON] з 06.12.2012; інформація про вартість відсутня через закінчення терміну зберігання матеріалів, що були підставою для реєстрації; причіп ШЗК 06 Турист д/н [NUMBER] , перебуває у власності [PERSON] з 14.05.1997; інформація про вартість відсутня через закінчення терміну зберігання матеріалів, що були підставою для реєстрації; У вказаному переліку транспортних засобів, які були зареєстровані за [PERSON] станом на 29.05.2013, автобуса Mersedes-Benz 609D д/н [NUMBER] немає. Згідно висновку № 65 судової автотоварознавчої експертизи від 19.07.2018 ринкова вартість автомобіля БАЗ А079.24 д/н [NUMBER] з урахуванням особливостей його стану, які можливо було встановити при огляді 23.06.2018 в цінах станом на момент огляду, становить 215 986 гривень 70 коп. . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що сторони по справі являються його батьками. Після розірвання шлюбу його батько [PERSON] ніколи не заперечував право матері [PERSON] на будинок по [ADDRESS] . На даний час в будинку проживає він зі своєю сім`єю, а також його матір [PERSON] .. Батько [PERSON] в спірному будинку не проживає. До підприємницької діяльності батька матір не мала жодного відношення до розірвання шлюбу, а після розірвання - тим більше. Як до, так і після розірвання шлюбу батьків [PERSON] ніколи не претендувала на криту стоянку чи автобуси для пасажирських перевезень, якими займається батько. [PERSON] ніколи не користувалась ні критою стоянкою, ні автобусами; ніколи не утримувала вказане майно. Участі у підприємницькій діяльності батька мати не приймала і не приймає. Це йому добре відомо, оскільки він працює у батька водієм. На отримувані прибутки від підприємницької діяльності [PERSON] також ніколи не претендувала і не претендує. Свідки [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] будували в період шлюбу. Розповіли про події 11 серпня 2016 року, коли вони перебували в будинку Челиків, прийшов [PERSON] та влаштував сварку, вимагав, щоб позивач забиралась з будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] також повідомили суду, що житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] будували в період шлюбу. Час придбання автобусів, які використовуються для перевезення пасажирів [PERSON] , свідкам не відомий. Чи приймала [PERSON] участь в утриманні майна, яке використовує [PERSON] для підприємницької діяльності, чи чинив [PERSON] перешкоди для позивачки в користуванні таким майно, свідкам не відомо. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що спірний житловий будинокпобудований в період шлюбу сторін, є об`єктом спільної сумісної власності, чого не заперечує відповідач, суд доходить висновку про задоволення позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ) та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки спірного житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки для обслуговування такого будинку. З приводу поділу іншого нерухомого та рухомого майна, суд зазначає наступне. Посилаючись на вимоги ст. 72 СК України позивач вважає, що вона не пропустила строк позовної давності для заявлення позову про поділ майна подружжя, оскільки її право власності фактично було порушене 11.08.2016 року, коли відповідач влаштував сварку, наніс їй тілесні ушкодження, кричав, щоб позивач забиралася з будинку, мотивуючи це тим, що він являється єдиним власником майна. Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Згідно зі ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Судом встановлено, що криту стоянку для автотранспорту відповідач [PERSON] використовує виключно для підприємницької діяльності - здійснення пасажирських перевезень. З такою ж метою використовуються і автобуси. Позивачем не доведено, що після розірвання шлюбу 29 травня 2013 року відповідач порушував право позивача щодо критої стоянки чи автобусів. Вказаним майном позивачка ніколи не користувалась і не утримувала його. Участі у підприємницькій діяльності [PERSON] не приймала, на отримувані прибутки не претендувала. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на судовий захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність та зобов`язаний нести витрати на її утримання. Враховуючи презумпцію цивільного права про те, що власність зобов`язує, позивачкою не доведено поважність причин пропуску строку позовної давності. При цьому особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), має діяти відповідально, зокрема проявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан, тощо. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, при чому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач [PERSON] заявив про застосування позовної давності до вимог про поділ критої стоянки та автобусів. Отже, до вимог про поділ майна, яке використовується [PERSON] для підприємницької діяльності, позивач [PERSON] пропустила трирічний строк позовної давності, який не просила поновити, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині поділу критої стоянки та автобусів за спливом позовної давності.

Outcome: partial