Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

21 червня 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року, надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками у загальному розмірі 31535,66 доларів США та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] 20 серпня 2007 року було укладено кредитний договір № 380/1144/07-А, згідно з яким [PERSON] отримав кредит на купівлю автотранспортного засобу в розмірі 31411,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,55% річних, з кінцевим терміном повернення останньої частини кредиту у розмірі 369,00 доларів США не пізніше 19.08.2014 року. Банком було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 12 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 31535,66 доларів США, а саме: сума заборгованості за кредитом - 14694,30 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 16841,36 доларів США. 09 березня 2010 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про заміну типу Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк". Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.128-129). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибув, суд на підставі п. 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, здійснює розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON].(а.с.71-73), належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву про застосування до позовної заяви строків позовної давності, на підставі чого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.133-137). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстроване як юридична особа та згідно із Статутом функціонує як банк; відповідно до п.1.2.2 Статуту, 09 березня 2010 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про заміну типу Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (а.с. 17-32). 20 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 380/1144/07-А, згідно з яким [PERSON] отримав кредит на купівлю автотранспортного засобу в розмірі 31411,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 17 від 20 серпня 2007 року (а.с.7), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,55% річних, з кінцевим терміном повернення останньої частини кредиту у розмірі 369,00 доларів США не пізніше 19.08.2014 року (а.с.4-6). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно погашати суму кредиту, згідно з графіком (а.с.4). Відповідно до п. 3.2.3. у разі невиконання позичальником умов Договору Банк має право вимагати дострокового погашення кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій (а.с.5). Даний договір власноручно підписаний [PERSON], факт його укладання відповідачем не оспорюється. Як убачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 12.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 31535,66 доларів США, яка згідно розрахунку позивача (а.с.11-12) складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 14694,30 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 16841,36 доларів США. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Суд вважає, що кредитний договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, що спричиняє наслідки у вигляді наявності у банківської установи права вимагати сплати відповідачем боргу. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Під час розгляду справи представник відповідача просив суд застосувати до вимог ПАТ «Укрсоцбанк» строк позовної давності, оскільки кінцевий термін повернення останньої частини кредиту не пізніше 19 серпня 2014 року, таким чином трирічний строк позовної давності сплинув 19 серпня 2017 року, проте позивач звернувся з позовом до суду 28 серпня 2017 року (а.с.133-137). За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд, вирішуючи питання про застосування позовної давності до вимог ПАТ «Укрсоцбанк», виходить з правової позиції, висловленої в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, провадження 14-10 цс 18. Згідно із ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту, встановленого п.1.1 договору) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Саме така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, провадження 14-10 цс 18, де зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно до 10 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається із матеріалів справи, позичальник зобов'язався щомісячно погашати суму кредиту, згідно з графіком (а.с.4) у розмірі 374 доларів США з кінцевим терміном повернення останньої частини кредиту у розмірі 369,00 доларів США не пізніше 19.08.2014 року, останній платіж здійснено відповідачем відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 12.06.2017 року - 04.02.2009 року (а.с.10), а тому, з урахуванням, що загальна позовна давність складає три роки (ст. 257 ЦК України), а позивачем позовна заява направлена до суду 19 серпня 2017 року, про що свідчить штамп на конверті (а.с.86) та роздруківка з веб - сайта «Укрпошта» (за посиланням https://posylka.net/parcel/1400036688841) (а.с.140), тобто в межах трьохрічного строку, то сума, що підлягає стягненню, повинна обчислюватися у межах строку позовної давності, у розмірі повернення останньої частини кредиту. Таким чином позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо стягнення суми заборгованості за кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 369,00 доларів США. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за процентами суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом у валюті в останній робочий день поточного місяця, а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором, тобто 19.08.2014 року (п.1.1. та п.2.4 кредитного договору). Відтак, у межах строку кредитування до 19.08.2014 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами в період з 1 по 10 числа кожного місяця. Починаючи з 20.08.2014 року відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Сама така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, провадження 14-10 цс 18. Таким чином, оскільки строк кредитування сплив 19.08.2014 року, на підставі вищезазначеного, позовні вимоги в частині нарахування процентів задоволенню не підлягають. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ПАТ «Укрсоцбанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 12108,88 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 18 серпня 2017 року (а.с.3). Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 31535,66 доларів США. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги частково на суму 369,00 доларів США, що складає 1,17 % від заявлених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 141,67 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (12108,88 грн./100%х1,17% =141,67 грн.).

Outcome: partial