Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

16.05.2018 до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №7860 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.03.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем (далі - нотаріус Чуловський В.А.) було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року. Позивач вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню на тій підставі, що на той час в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала справа про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому не можна вважати заборгованість безспірною. Крім того, заборгованість стягнуто в іноземній валюті, це є незаконним так як можна стягувати заборгованість в іноземній валюті лише за наявності відповідної банківської ліцензії. Також нотаріусу не надавались первинні документи оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 30.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованим в реєстрі за №7860 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року. 05.07.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства, нотаріусу надані всі документи, необхідні для вчинення виконавчого напису. Позивач не надав суду доказів що сума боргу є спірною. Існування спору в суді не свідчить про спір щодо суми заборгованості. Також банк має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії. Відповідь на відзив до суду не надходила. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Водночас як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2017 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович в судове засідання не з'явився, представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року за яким позивач отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США на строк до 20.08.2018 року та сплатою відсотків в розмірі 12,50% річних. До кредитного договору неодноразово вносились зміни та доповнення. Докази, які б підтверджували правомірність набуття відповідачем права вимоги за кредитним договором №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року надані до суду не були. Але, оскільки вказана обставина визнається позивачем та не заперечується іншими учасниками справи, в силу статті 82 ЦПК України суд її не досліджував та визнав такою, яка не підлягає доказуванню. 30.03.2016 нотаріусом Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №7860 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» (право вимоги за яким відступлено ПАТ «Дельта-Банк») заборгованість за кредитним договором №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року за період з 10.08.2014 по 18.02.2016 в загальній сумі 34 499,49 доларів США. Вказана заборгованість складається із заборгованості за кредитом 27 360,39 доларів США та заборгованості за відсотками за користування кредитом 7 139,10 доларів США. Постановою від 25.04.2016 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 50914349 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30.03.2016. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У п. 10 "Узагальнення судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи для вчинення виконавчого напису нотаріуса від 30.03.2016 відповідачем було надано нотаріусу Чуловському В.А. наступні документи: 1.заяву про вчинення виконавчого напису б/н та дати; 2.розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору за період з 20.08.2008 року по 18.02.2016 року; 3.виписку по особовим рахункам з 18.06.2012 по 11.02.2016; 4.вимогу про дострокове повернення кредиту вих. № 16127-34-б/б від 23.02.2016; 5.реєстр рекомендованих поштових відправлень від 25.02.2016; 6.фіскальний чек від 25.02.2016; 7.копію банківської ліцензії №61 від 24.03.1993 року; 8.копію дозволу №61-4 від 24.03.1993 року та додатку до дозволу; 9.Витяг з договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року; 10.кредитний договір №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року разом із змінами та доповненнями до нього; 11.витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30.03.2016; 12.довіреність № 000303/14 від 26.05.2014; 13.повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності) від 30.03.2016; 14.інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 30.03.2016; 15.копію паспорту та картки платника податків представника. Проте, вказані документи не можна вважати належними доказами щодо безспірності існування заборгованості та її розміру за кредитним договором №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року. Так, надана відповідачем нотаріусу виписка по особовим рахункам з 18.06.2012 по 18.06.2016 (а.с. 88-119) містить дані про рух грошових коштів по рахунку позивача за період з 18.06.2012 по 29.08.2014 та з 18.06.2012 по 11.02.2016 року, в той час як заборгованість за виконавчим написом стягувалась за період з 10.08.2014 по 18.02.2016. Також, ця виписка всупереч вимог пункту 2 Постанови КМУ №1172 та вимог 5.27 Державного стандарту "Державна уніфікована система документації" ДСТУ 4163:2003 не засвідчена у встановленому порядку (прошита та скріплена підписом та печаткою банку) і не містить даних щодо суми заборгованості та строків її погашення у період, за який стягується заборгованість (з 10.08.2014 по 18.02.2016). Також, наданий нотаріусу відповідачем розрахунок заборгованості за договором кредиту №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року містить загальну суму заборгованості по договору за період з 20.02.2008 по 18.02.2016 в розмірі 5 646,14 доларів США (за кредитом) та 7 139,10 доларів США (по відсотках), в той час як виконавчий напис зроблено нотаріусом на 27 360,39 доларів США - заборгованість за кредитом та заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 139,10 доларів США, проте зазначивши період заборгованості з 10.08.2014 по 18.02.2016, що не відповідає дійсному періоду її виникнення за виконавчим написом. Розрахунок заборгованості за договором кредиту №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року та виписка по особовим рахункам з 18.06.2012 по 18.02.2016 також підтверджують те, що під час вчинення виконавчого напису від 30.03.2016 нотаріусом було включено у заборгованість за період 10.08.2014 по 18.02.2016 заборгованість, яка виникла до 10.08.2014, а також заборгованість права на стягнення якої виникло у відповідача раніше трирічного строку з дати вчинення виконавчого напису. Крім того варто зазначити, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). З огляду на викладене, виписка про рух коштів по рахунку не може бути визнана первинним документом, що підтверджує розмір та порядок нарахування заборгованості. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2632/0808/55-029 від 20.08.2008 року. Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 13.10.2014 року (справа №367/6044/14-ц). Отже, оскільки на час вчинення виконавчого напису в провадженні суду перебувала справа про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що заборгованість не була безспірною. Також позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що при вчиненні виконавчого напису в порушення норм чинного законодавства стягнуто заборгованість в доларах США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Умовами Кредитного договору сторони визначили, що кошти на погашення кредитної заборгованості мають бути внесені в доларах США. А тому враховуючи, що сторони домовились щодо порядку сплати заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що стягнення заборгованості в доларах США, враховуючи що Банк має відповідні ліцензії не суперечить чинному законодавству. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved