Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивований тим, що з 17.04.2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 29.08.2014 року розірвано. Від шлюбу мають дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач від виконання своїх батьківських обовязків, щодо виховання та матеріального утримання дітей ухиляється. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву (вх. № 780 від 10.01.2017 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 18). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 22, 23). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 12). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Сторони з 17.04.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29.08.2014 року розірваний (а.с. 3-4). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 269778 від 15.07.2011 року, виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис за № 1657 (а.с. 5) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 121315 від 20.10.2011 року, виданим Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за № 126 (а.с. 6), які проживають з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Згідно з свідоцтва про народження [PERSON], серії 1-БК № 269778 від 15.07.2011 року, актовий запис за № 1657 та свідоцтва про народження [PERSON], серії І-ОЛ № 121315 від 20.10.2011 року, актовий запис за № 126, батьками дітей є [PERSON] та [PERSON]. Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина перша статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (частина друга та третя статті 183 Сімейного кодексу України). В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved