Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

09.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом до [PERSON], просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, успадковане нею після померлої [INFO] її матері [PERSON], а саме: право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-3). Ухвалою судді Баранівського районного суду від 12 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз'яснено права учасникам справи, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні (а.с.19-20). У підготовчому судовому засіданні позивачка подала до суду заяву про заміну неналежного відповідача належним (а.с.21). Ухвалою від 10 грудня 2018 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - Баранівську міську об'єднану територіальну громаду, надано відповідачеві строк для подання відзиву, підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.23-24). Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, подала письмову заяву про слухання справи за її відсутності в залі суду, позовні вимоги підтримує. Відповідач Баранівська міська об'єднана територіальна громада у судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву від 09.01.2019 року № 02-12/50 про визнання позову, просить розглядати справу без присутності її представника, проти задоволення позовнх вимог не заперечує, за умови їх підтвердження належними доказами. Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не явилася, надіслала до суду заяву від 10.12.2018 року в якій просила розглядати дану справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує, оскільки він є обгрунтованим. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об'єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] у с.Рогачів Баранівського району Житомирської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.9), яка заповіла все своє майно [PERSON], відповідно до заповіту від 18.04.2001 року, посвідченого секретарем виконкому Рогачівської сільської ради (а.с.8). Позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6,7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] після смерті матері прийняла спадщину у встановлений законом строк, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою від 02.03.2018 року № 102 на підставі якої приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О. була заведена спадкова справа №47/2018 від 02.03.2018 року. Постановою нотаріуса від 16.05.2018 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок по вулиці Вишневій,25 у с.Рогачів Баранівського району Житомирської області. Причиною відмови зазначено відсутність документа, що посвідчує право власності на будинок, та відсутність реєстрації права власності (а.с.16,17). Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва позивачкою не оскаржувалася. Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення спадкових прав у нотаріуса на вказаний вище житловий будинок. Згідно з даними довідки виконавчого комітету Баранівської міської ради від 19.12.2017 року №1188, [PERSON] є власником житлового будинку, 1955 року побудови, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Баранівської міської ради від 19.12.2017 року №1189, на день своєї смерті померла проживала одна (а.с.11). Згідно з технічним паспортом, виготовленим Новоград - Волинським МБТІ станом на 25.04.2018 року, житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 47.2 м2, складається з двох кімнат, кухні, веранди та коридору. До будинку відносяться господарські будівлі (а.с. 12-14). У технічному паспорті відсутній штамп «Самовільне будівництво». За змістом повідомлення Новоград - Волинського МБТІ від 25.04.2018 року №625, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за померлою [PERSON] не зареєстроване, вартість будинку з господарськими будівлями становить 67258, 00 грн. (а.с.15). З досліджених судом документів вбачається, що зазначений житловий будинок належав померлій на праві власності, однак за життя вона не отримала правовстановлювальний документ та не зареєструвала право власності на належне їй нерухоме майно. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). За нормою ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1955 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволенняв повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved