Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Княгининівської сільської ради Луцького району про визнання майнових прав на завершення приватизації в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Вказує, що за життя батько згідно розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 24.11.2009 року йому було передано у власність земельні ділянки площею 0,6241 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,6218 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Маяківської сільської ради Луцького району Волинської області. Однак, [PERSON] не встиг за життя оформити своє право власності та отримати правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Зазначає, що він прийняв спадщину шляхом подачі в Другу Луцьку державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за законом. При цьому, інших дітей у померлого не було, а дружиною останнього - [PERSON] було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на його користь. 27.02.2018 року звернувся до Першої нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. У зв'язку з чим, просить визнати за ним право на завершення приватизації та отримання свідоцтва про право власності на земельні ділянки. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2018 року замінено неналежного відповідача - Княгининівську сільську раду Луцького району на належного - Луцьку районну державну адміністрацію Волинської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Із розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 24.11.2009 року та додатку до нього вбачається, що [PERSON] було передано у власність земельні ділянки площею 0,6241 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,6218 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Маяківської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с. 8-9). Судом з'ясовано, що [PERSON] розпочато процедуру приватизації вказаних земельних ділянок (а.с. 7-14), однак [INFO] останній помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2013 р. (а.с. 5). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки шляхом прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За змістом ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Згідно з абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до роз'яснень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Як встановлено судом і вбачається із матеріалів спадкової справи №27/2014, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги згідно вимог ст. 1261 ЦК України є його син [PERSON]. Інший спадкоємець - дружина померлого [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, про що подала відповідну заяву (а.с. ). Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріали спадкової справи (а.с. ). Разом з тим, позивач не має можливості належним чином зареєструвати право власності через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я [PERSON], про що державним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 16). Згідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п. 3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки яку розпочав за життя спадкодавець, та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач являється єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON], який прийняв спадщину, то суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 16, 346, 1216, 1225, 1235, 1268 ЦК України, ст. 81, 125 та Перехідних положень ЗК України,

Outcome: approved