Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 30 квітня 2014 р. її на підставі наказу № 33-к від 30.04.2014р. було прийнято до Державного підприємства „Державний проектний інститут „ Запоріжцивільпроект» на посаду адміністратора системи в технічний відділ. 29 серпня 2914 р. було звільнено на підставі наказу № 72-к від 14.08.2014 р. з посади адміністратора системи в технічному відділі за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, на дату звільнення перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі з 30.04.2014р. по 29.08.2014р., що підтверджують судові накази №2-н/331/677/14 від 13.06.2014р. та №2-н/331/1295/14 від 03.10.2014р.; та заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2014р. по 31.05.2016р., що підтверджують рішення суду, які набрали законної сили, а саме: №2/331/1054/15 від 02.06.2015р.; №2/331/1468/15 від 29.09.2015р.; №2/331/2112/15 від 08.12.2015р.; №2/331/510/2016 від 24.02.2016р.; №2/331/1061/2016 від 05.07.2016р. Загальна сума заборгованості складає 56181,85 грн. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньогодинна заробітна плата становить 21,90грн. на годину, що підтверджує розрахунковий лист за серпень 2014р., виданий відповідачем, (700,80грн./ 32год. = 21,90грн.). Також, система погодинного розрахунку підтверджується пунктом 7 наказу відповідача №8 від 18.02.2014р., на підставі якого здійснюються нарахування заробітної плати. Кількість робочих годин, згідно додатку до листа Мінсоцполітики від 20.07.2015р № 10846/0/14-15/13, при 5-денному 40-годинному робочому тижні у червні 2016р. -159, липні 2016р.-168, серпні 2016р.-175, вересні 2016р.-176, жовтні 2016р.-159, усього за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. - 837 годин. Згідно п.3 Порядку обчислення, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Отже, загальна сума на стягнення за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. складає: 21грн.90 коп.х837годин =18330грн.30 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу 18330 грн.30 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав на підставах, зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечує, надала письмові заперечення і пояснила, що рахунки відповідача арештовані державним виконавцем, тому своєчасно виплатити борг по заробітній платі не можливо. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що піддягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що позивач [PERSON] 30 квітня 2014 р. на підставі наказу № 33-к від 30.04.2014р. була прийнята до Державного підприємства „Державний проектний інститут „ Запоріжцивільпроект» на посаду адміністратора системи в технічний відділ. 29 серпня 2914 р. позивача звільнено на підставі наказу № 72-к від 14.08.2014 р. з посади адміністратора системи в технічному відділі за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, на дату звільнення перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі з 30.04.2014р. по 29.08.2014р., що підтверджують судові накази №2-н/331/677/14 від 13.06.2014р. та №2-н/331/1295/14 від 03.10.2014р.; та заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2014р. по 31.05.2016р., що підтверджують рішення суду, які набрали законної сили, а саме: №2/331/1054/15 від 02.06.2015р.; №2/331/1468/15 від 29.09.2015р.; №2/331/2112/15 від 08.12.2015р.; №2/331/510/2016 від 24.02.2016р.; №2/331/1061/2016 від 05.07.2016р. Загальна сума заборгованості складає 56181,85 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, (далі - Порядку) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 05.07.2016 р., яке набрало законної сили 05.10.2016 р. після перегляду в апеляційному порядку і Ухвалою апеляційного суду від 05.10.2016 р. встановлено середньогодинний заробіток позивача у розмірі 21,90 грн.. Цей заробіток помножений на кількість робочих годин. Саме за такою формулою розраховано позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2016 р. Кількість робочих годин, згідно додатку до листа Мінсоцполітики від 20.07.2015р № 10846/0/14-15/13, при 5-денному 40-годинному робочому тижні у червні 2016р. -159, липні 2016р.-168, серпні 2016р.-175, вересні 2016р.-176, жовтні 2016р.-159, усього за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. - 837 годин. Загальна сума на стягнення за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. складає: 21грн.90 коп.х837годин =18330грн.30 коп. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно розрахунку суми боргу. Як вбачається зі справи, підприємство відповідача хоча і є державним, проте здійснює фінансово-господарську діяльність. Та обставина, що керівні працівники допускали порушення та зловживання, що призвели до арешту майна і як наслідок до неотримання працівниками належних їм грошових сум, не може свідчити про відсутність вини підприємства. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Невиконання роботодавцем вимог трудового законодавства, а саме ст. 116 КЗпП України, - є триваючим правопорушенням, а тому звільнений працівник може визначити обсяг своїх вимог, за ст. 117 КЗпП України, на момент припинення правопорушення, а при не проведенні розрахунку, відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 № 13, до розгляду справи по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому, згідно Постанови ВСУ у справі за № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Згідно ч.1 ст. 617 ЦК України підставою звільнення від відповідальності є випадок або непереборна сила. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів, форс мажорні обставини (непереборну силу) підтверджує Торгово-промислова палата України. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Outcome: approved