Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

20.11.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 16.09.2006 року зареєстровано шлюб, який 11.04.2016 року розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва. Під час шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина та у зв`язку з їх несплатою наявна заборгованість. Водночас, на розгляді в Солом`янському районному суді м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про поділ майна. Зазначає, що відповідач приймає участь у вихованні сина, спілкується з ним, позивач перешкоди у спілкуванні не чинить. Однак, відповідач здійснює тиск на сина з приводу його місця проживання, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено до судового розгляду (том 1 а.с.38). 05.02.2019 представник відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м.Києві державної адміністрації, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам (том 1 а.с.54-68). 07.02.2019 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала (том 1 а.с.195-198). 12.02.2019 представник відповідач [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про допит малолітнього [PERSON] , а також про виклик та допит в судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Колодчука С.В. (том 1 а.с.211-213). 12.02.2019 представник відповідач [PERSON] в інтересах відповідача [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про забезпечення позову (том 1 а.с.221-224). Ухвалою суду від 18.02.2019 у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено (том 1 а.с.241-242). Протокольною ухвалою суду від 11.03.2019 задоволено клопотання представника відповідача - Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві Державної адміністрації залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору; зобов`язано відділ опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації м. Києва надати письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами (том 1 а.с.247-249). 11.03.2019 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відмовлено у прийнятті до розгляду зустрічного позову [PERSON] разом з позовом [PERSON] (том.1 а.с.250, том.2 а.с.1). Ухвалою суду від 02.04.2019 заяву представника відповідача [PERSON], що діє в інтересах відповідача [PERSON] задоволено, зобов`язано Управління державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області повернути сплачений [PERSON] судовий збір (том 2 а.с.26). Протокольною ухвалою суду від 15.05.2019 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] та [PERSON] , завершено підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду (том 2 а.с.60-62). 15.05.2019 ухвалою суду відмовлено відповідачу [PERSON] у прийнятті до розгляду зустрічного позову до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] (том 2 а.с.62). 04.06.2019 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрацій про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (том 2 а.с.88-90). 25.06.2019 ухвалою суду відмовлено представнику відповідача - [PERSON] у задоволенні клопотання про передачу цивільної справи№296/11356/18 за позовом [PERSON] за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва (том 2 а.с.98-99). Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача позов визнала частково, просила визначити місце проживання дитини із матір`ю і батьком. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації просив справу розглядати у його відсутності (том. 2 а.с.102). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дитину бачать часто з марір"ю. Представник відповідача [PERSON] повідомила про відмову від клопотання про допит малолітнього [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між сторонами 16.09.2006 року було зареєстровано шлюб, який 11.04.2016 року розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва (том.1 а.с.12). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с.11). 12.12.2017 рішенням Печерського районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини, від усіх видів заробітку відповідача (том 1 а.с.13-14). Постановою апеляційного суду м. Києва від 16.05.2018 рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 скасовано частково, ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 8000 грн. Встановлено, що [PERSON] хоч і зареєстрований за місцем проживання батька -квартира [ADDRESS] , фактично проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] та з 21.04.2017 року навчається у гімназії №153, що територіально наближена до зазначеної адреси. Факт постійного проживання дитини з матір`ю підтверджується також висновком Служби у справах дітей та сім`ї за №099 від 27.07.2017. Згідно якого, малолітній [PERSON] має прихильність як до мами так і до батька, дитина висловлює надію про те, що батьки будуть проживати разом, так як для нього вони вдвох складають повноцінну сім`ю. Вказані обставини не заперечувались сторонами (том 1 а.с.15-17). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Працівниками Служби у справах дітей проведено обстеження житлово-побутових умов проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що в квартирі створено належні умови для проживання та розвитку малолітнього [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с.19-27). Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної ради в м. Києві державної адміністрації за № 109/05/40-10991 від 15.11.2017 підтверджено факт постійного проживання дитини з матір`ю [PERSON] (том 1 а.с.28-29). Згідно акту про фактичне обстеження незареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] від 29.03.2019, позивач [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не зареєстровані, але проживають з січня місяця 2016 року (том 2 а.с.42). Згідно довідки - розрахунку заборгованості по сплаті аліментам, виданої Шевченківським районним відділом ВДВС м. Києва, ГТУЮ у м. Києві № 56811761/33 від 31.01.2019, відповідач [PERSON] має заборгованість по сплату аліментів станом на 31.01.2019, я становить 304 492, 23 грн. (том. 2 а.с.43). Позивач в судовому засідання пояснила, що відповідач періодично здійснює тиск на сина з приводу того, що забере його проживати до нього на цілий тиждень. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як зазначено в п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866 - під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрацій про визначення місця проживання дитини від 22.05.2019 року № 109/04/40-4621, орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] - за місцем проживання його матері - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.88-90). Як вбачається з висновку, [PERSON] в повному обсязі виконує материнські обов`язки, займається вихованням дитини, належним чином піклується про шкільну успішність, духовний та моральний розвиток сина. Працює головним економістом в ТОВ «Орбіта Побуту». [PERSON] відповідально займається вихованням дитини, дбає про фізичне здоров`я, стимулює малолітнього займатися в підготовчій групі ФК «Динамо Київ» футбольному клубі «Динамік» про що свідчать Степанові дипломи та винагороди. Працює в ТОВ «Поверхность-Інвест». Також встановлено, що батьки дитини перебувають в конфлікті. З таким висновком погоджується і суд, оскільки він відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , і прийнятий на підставі фактичних обставин, що склалися між сторонами. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турбота відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч.2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган. Під час розгляду справи представник відповідача належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач може забезпечити дитині належні умови проживання, навчання, в разі проживання його частину часу з матір`ю, частину часу з батьком. Беручи до уваги лист Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.05.2019 року № 109/04/40-4621, з якого вбачається, що дитині буде краще проживати з матір`ю. Сторони не просили та не наполягали на виклику дитини до суду для з`ясування її думки. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також вік дитини, який виявляє прихильність до обох батьків, однаково їх любить, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю буде відповідати потребам та інтересам дитини, який потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. В судовому засіданні на даний час не встановлено, що проживання дитини частина часу з батьком, а частина з матір`ю позитивно сприятиме його розвитку, як психологічному так і фізичному, тому суд дійшов до висновку, що місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід визначити разом з матір`ю [PERSON] .

Outcome: approved