Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] 11.02.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що з 14.02.2006 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2015 року було розірвано. У період спільного проживання сторони придбали житловий будинок [ADDRESS]. Зазначає, що на даний час виникла необхідність розподілити спільно придбаний житловий будинок, який було оформлено на відповідачку, у зв'язку із чим позивач просить суд: визнати житловий будинок [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя; провести поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді житлового будинку [ADDRESS], що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», підвал літ. «в», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», душ. Літ. «Ж», вбиральня літ. «З», ворота №1, огорожа №2, змощення - І, водопровід - ІІ визнавши за кожною із сторін право власності на ? частину житлового будинку. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність без фіксації судового процесу технічним засобами (а.с.30). Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність без фіксації судового процесу технічним засобами (а.с.31). Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2006 року, який 28.01.2015 року був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2010 року (а.с.10,11,32). Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлено це майно. Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі відповідачка придбала на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.2010 року спірний будинок та зареєструвала право власності на своє ім'я (а.с.10,11,32). Таким чином вищевказаний житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, існують усі правові підстави для задоволення позову [PERSON], оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved