Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 19/100 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач здійснила самочинне будівництво сараю біля стіни житлового будинку позивача без її дозволу, без передбачених законом дозвільних документів та з порушенням будівельних норм. Вказана самочинна будівля знесена за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.02.2012 року. Але внаслідок незаконного будівництва, вчиненого відповідачем, було завдано ушкоджень житловому будинку позивача. Вартість відновлювального ремонту становить 49306,00 гривень, що підтверджується звітом суб'єкта оціночної діяльності. У зв'язку з цим позивач звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 49306,00 гривень, заподіяні незаконним самочинним будівництвом будівлі літ. «Д», здійсненого [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначила, що її житловий будинок позначений у технічному паспорті під літ. "Г". В останнє судове засідання позивач не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Зазначила, що позивачем не надано належних доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між незадовільним станом її будинку та будівництвом та знесенням відповідачем сараю, не підтверджено вартість відновлювальних робіт. Звіт суб'єкта оціночної діяльності від 12.06.2015 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту частини будинку позивача становить 49306,00 гривень, був складений ще до звернення з позовом до суду, без участі відповідача, він не містить в собі дослідження компетентного спеціаліста в області будівництва про причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та станом житлового будинку позивача. Крім того, рішенням суду у 2012 році перебудований сарай літ.Д (змінила матеріал та зменшила розмір) був знесений з тих підстав, що не було отримано згоди позивача, а тому визнання цього сараю самовільним будівництвом та його знесення не знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з незадовільним станом будинку позивача. З 2004 року (часу придбання) до теперішнього часу позивач жодного разу не здійснила ремонт у будинку, позначеному літ."Г" на технічному паспорті. Відповідно до технічного паспорту від 07.11.2007 року будинок [PERSON] 1953 року побудови мав 50% фізичного зносу. На час розгляду справи фізичний знос будинку позивача є ще більшим, а в звіті суб'єкта оціночної діяльності зазначено, що фізичний знос будинку станом на 2015 рік становить 42%. Від проведення експертизи на предмет причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та станом житлового будинку позивача для спростування вини відповідача [PERSON] відмовилася. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні вважав позов таким, що підлягає задоволенню. В останнє судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Херсонській області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору міни від 02.07.2004 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 19/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до технічного паспорту станом на 07.11.2007 року на житловий будинок [ADDRESS] та пояснень сторін, частина житлового будинку, що належить позивачу та [PERSON], позначена під літерою «Г». Житловий будинок під літ. Г побудований у 1953 році та має фізичний знос 50% (а.с. 54-56) Згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона №2114/2-4513/11 від 24.02.2012 року позов [PERSON] задоволено, вирішено знести за рахунок [PERSON] самовільно збудовану будівлю з черепашнику, розташовану на схематичному плані під літерою «Д» з тих підстав, що [PERSON] було самовільно змінено матеріал сараю з дерева на черепашник, відстань між стінами будівлі літ « Д» та будинком [PERSON] 40 см, що є порушенням протипожежних вимог (а.с.7-8). Згідно листа [PERSON], направленого Відділу ДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні 27.01.2013 року встановлено, що нею на виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.02.2012 року про знесення сараю літ. «Д» з черепашнику, за адресою: [ADDRESS] у добровільному порядку за власний кошт, власними силами розібрано. Таким чином рішення суду добровільно виконано (а.с.26). Допитаний в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що з моменту придбання житлового будинку позивач та [PERSON] як його співвласники будь-яких ремонтних робіт в ньому не проводили. Дані про розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу, які наведені у звіті про визначення розміру витрат на відновлення конструктивних елементів приміщень житлового будинку літ. Г, розташованого за адресою: [ADDRESS], складеного 02.07.2015 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки він не узгоджується з іншими матеріалами справи, а саме - визначений фізичний знос будинку- 42% не співпадає з технічним паспортом на житловий будинок, в якому зазначено, що станом на 2007 рік фізичний знос житлового будинку літ «Г» становив 50%, також звіт не містить в собі дослідження про причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та станом житлового будинку [PERSON] Незважаючи на роз'яснення позивачу судом положень ч.4 ст.10 ЦПК України вона відмовилася від проведення судової експертизи для визначення розміру матеріального збитку, завданого її майну відповідачем. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 60 ЦПК України. Виходячи з положень ст.ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК). Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Матеріали справи не містять доказів спростування вини відповідача. Але з врахуванням того, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, а позивач не надала належних і допустимих доказів зазначених обставин, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed