Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до КЗО «Дошкільний навчальний заклад № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 3-6), в обґрунтування якого позивач посилалась на те, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем була незаконно звільнена з займаної посади вихователя. Не законність звільнення позивача була встановлена відповідним судовим рішенням, а саме: [PERSON] було поновлено на роботі та з відповідача стягнуто моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. Проте, лише 28 квітня 2015 року позивач отримала від відповідача довідку про розмір заробітної плати за 2014 рік, що дало їй змогу звернутись до суду з даним позовом, в якому просила суд поновити строк звернення до суду з даним позовом, стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2014 року по 13 серпня 2015 року у розмірі 32 985,14 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги\~[PERSON] до комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 32 985 (тридцять дві тисячі девятсот вісімдесят пять). Стягнуто з комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. В апеляційній скарзі комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з послідуючим зменшенням стягнутої суми заборгованості, відповідно до ст.309 ЦПК України, за наступних підстав Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебуваючи у трудових відносинах з КЗО Дошкільний навчальний заклад № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради, наказом останнього № 72к/тр від 31 жовтня 2014 року була звільнена за аморальний проступок на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2015 року був задоволений позов [PERSON] до комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, а саме: поновлено [PERSON] на посаді вихователя до комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради; стягнуто з до комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн.. 00 коп.; стягнуто з комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп. (а. с. 7-8). Дане судове рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року (а. с. 9-10). Позивача [PERSON] за її заявою було поновлено на роботі - 13 серпня 2015 року. З позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 листопада 2014 року (а.с.2-6) Відповідно до довідки № 169 про заробітну плату та інші доходи за 2014 рік середньомісячний розмір заробітної плати [PERSON] під час роботи у КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради за 2014 рік становив 3 400,53 грн. (а. с. 19). Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог районний суд послався на те, що позивача було поновлено на роботі з 13 серпня 2015 року, з часу набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2015 року, законної сили, після перегляду його в апеляційному порядку, за яким вказане рішення залишено без змін, а тому період вимушеного прогулу складає з 31 жовтня 2015 року по 13 серпня 2015 року, але з такими висновками суду повністю погодитись не можна. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ч.2,4 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В порушення вказаних вимог закону в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року про поновлення [PERSON] на роботі не зазначено про допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, та не вказано про обовязкове стягнення середньої місячної заробітної плати за один місяць (а.с.7-8) Не враховані вказані вимоги закону і при ухвалені рішення цим же судом 16 жовтня 2015 року в справі за позовом [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, де суд також помилково вважав дату 13 серпня 2015 року часом фактичного поновлення [PERSON] на роботі, та з якої провів розрахунок середньомісячної суми заробітної плати за час вимушеного прогулу. Вказані порушення вимог закону призвели до неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який повинен був бути обрахований з 31 жовтня 2014 року часу звільнення позивачки з посади вихователя до дати постановлення рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська про поновлення [PERSON] на роботі, тобто до 15 квітня 2015 року. Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що поновлення позивачки на роботі з 13 серпня 2015 року сталося не з вини роботодавця комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради, а з вини самої позивачки, яка звернулась до відповідача тільки після 13 серпня 2015 року. А тому, визначення районним судом розміру стягнутого на користь Позивачки середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є не обґрунтованим. Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату пралі" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. З п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. З п. 8 Порядку). Крім того, положеннями розд. ПІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що звільнення Позивача відбулося 31 жовтня 2014 року, то середня заробітна плата Позивачки повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за серпень-вересень 2014 року. Також, оскільки Позивач 17 лютого 2015 року (згідно наданої нею довідки № 5 від 17.02.2015 року) вийшла у декретну відпустку, то останнім днем періоду для нарахування середньої заробітної плати за вимушений прогул є 16.02.2015 року. Таким чином, враховуючи довідку Відповідача від 28.04.2015 року, середня заробітна плата Позивача складає: 3210,60 (заробітна плата за серпень) + 2458,59 (заробітна плата за вересень) = 5669,19 грн. / 43 дні (число відпрацьованих робочих днів) = 131,84 грн.(середньоденна заробітна плата). Середньомісячне число робочих днів: 42 / 2 = 21 день. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 131,84 (середньоденна заробітна плата) * 21 (середньомісячне число робочих днів) = 2768,64 грн. (середній заробіток за місяць) * 3(листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року) = 8305,92 +1450,24 (сума за 11 робочих днів у лютому 2015 року) = 9756,16 грн. З урахуванням вищенаведеного, вбачається, що суд першої інстанції при винесенні рішення від 16.10.2015 року, визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустив неправильне застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України "Про оплату праці" та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100» яке суперечить змісту цих норм та практиці їх застосування, чим порушив норми матеріального та процесуального законодавства, а тому на підставі ч.3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні, зі зменшенням стягнутих коштів з 32985 грн. до 9756,16 грн. В решті рішення суду слід залишити без змін. Що стосується доводів апеляційної скарги про неповажність пропуску позивачкою строків позовної давностідля звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову, то в цій частині колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивачка звернувшись з вищевказаним позовом до суду просила поновити їй пропущений строк позовної давності на звернення з позовом до суду, з посиланням на поважні причини, як на її думку, такого пропуску, районний суд обґрунтовуючи в рішенні суду свої висновки щодо поважності причин пропуску зробив відповідну оцінку доказам на які посилалась позивачка, а тому в силу вимог ч.2 ст.303 ЦПК України Апеляційний суд позбавлений можливості надавати переоцінку цих доказів, та робити висновок про безпідставність поновлення такого строку. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Outcome: partial