Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

26 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна, стягнення аліментів на утримання дитини Ухвалою суду від 11 лютого 2018 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи була залучена Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. На обґрунтування вимог [PERSON] посилалася на те, що відповідач [PERSON] є її дочкою, відповідач [PERSON] - її зятем. [PERSON] і [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На початку проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей вона вирішила переїхати на підконтрольну територію України. З 2015 року вона проживає за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 06.04.2018 р. № 831 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Разом з нею до Дніпропетровської області переїхала її онука [PERSON] , [INFO] , яка також має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 06.04.2018 р. № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. З вересня 2015 року по 2018 рік [PERSON] , [INFO] навчалася у Комунальному закладі «Євецько-Миколаївський навчально-виховний комплекс «Школа-дошкільний заклад», а з 2018 року проходить навчання у Дніпропетровському центрі професійно-технічної освіти. З 2015 року батьки дитини, відповідачі [PERSON] і [PERSON] жодним чином не цікавилися долею, здоров`ям дитини, не брали участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. В зв`язку з тим, що батьки дитини самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий час ухиляються від їх виконання, є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав. В зв`язку з чим позивач [PERSON] в заяві просила суд: -позбавити [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] ; -встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Горлівка, Донецької області; -призначити її, [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Горлівка, Донецької області; -стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. -стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлені. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації в судовому засіданні посилалася на те, що вважає позовні вимоги обґрунтованими частково, зазначила, що батьки дитини самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, тривалий час не цікавляться долею дитини, не спілкуються з нею, не утримують матеріально, в зв`язку з чим, є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав, встановлення піклування над дитиною та стягнення з батьків аліментів на утримання дитини. В той же час, відсутні підстави для призначення заявника піклувальником дитини, оскільки [PERSON] є особою похилого віку, не має власного житла, проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] без будь-якої правової підстави. Представник третьої особи - Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської областів своїй заяві просив розглядати справу без участі її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання, суд ухвалив про проведення заочного розгляд справи. Суд, дослідивши надані учасниками справи письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в м. Волноваха Донецької області, є громадянином України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України. Встановлено, що з початку проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей [PERSON] переїхала на підконтрольну територію України, з 2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 06.04.2018 р. № 831 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також встановлено, що разом з [PERSON] до Дніпропетровської області переїхала її онука [PERSON] , [INFO] , яка також має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 06.04.2018 р. № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та яка проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] у м. Горлівка, Донецької області. (актовий запис про народження № 20 від 09 січня 2003 року, зроблений Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції). Згідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] є відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] , а відповідач [PERSON] - її зятем. З вересня 2015 року по 2018 рік [PERSON] , [INFO] навчалася у Комунальному закладі «Євецько-Миколаївський навчально-виховний комплекс «Школа-дошкільний заклад», а з 2018 року проходить навчання у Дніпропетровському центрі професійно-технічної освіти. Судом встановлено, що з 2015 року батьки дитини, відповідачі [PERSON] і [PERSON] жодним чином не цікавилися долею, здоров`ям дитини, не брали участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина проживає в сім`ї позивача [PERSON] , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. У своєму Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 30.08.2019 р. № 401, Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування зазначила, що [PERSON] мешкає зі своєю бабусею, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 27.05.2019 представниками Губиниської селищної ради проведено обстеження умов проживання та встановлено, що в житловому будинку створено належні умови для проживання, виховання дитини. Стосунки в родині доброзичливі. З 21.09.2015 [PERSON] зарахована до КЗ «Євецько - Миколаївський навчально-виховний комплекс» Школа - дошкільний заклад». На теперішній час [PERSON] є студенткою ДПТНЗ «Дніпровський центр професійно - технічної освіти». За час проживання [PERSON] на території Новомосковського району її батьки, [PERSON] , [PERSON] , самоусунулися від виконання покладених на них батьківських обов`язків: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. В зв`язку з наведеним, орган опіки та піклування вважає, що в інтересах дитини необхідно позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно дитини, в той же час, відсутні підстави для призначення [PERSON] опікуном дитини., В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] підтвердила, що з 2015 року її батьки зовсім з нею не спілкуються та не проявляють інтересу до її життя, просила суд позбавити їх батьківських прав. Оцінивши докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, з 2015 року не цікавилися долею дитини, не спілкуються з нею, не цікавляться життям та здоров`ям, не приймають участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, повністю обірвали з нею зв`язок, тобто, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що в інтересах дитини, необхідно позбавити відповідачів батьківських прав, в зв`язку з чим, позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню. На підставі статті 6 Сімейного кодексу України, 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 2. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Оскільки [PERSON] , [INFO] виповнилося 16 років, вона має статус неповнолітньої дитини. У відповідності до ст. 59 ЦК України, 1. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Частиною 2 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Оскільки позивач [PERSON] має похилий вік, не має власного житла, враховуючи відсутність подання органу опіки та піклування щодо призначення її піклувальником дитини, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні вимог позивача про призначення її піклувальником. В той же час, оскільки встановлено, що [PERSON] , [INFO] позбавлена батьківського піклування, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення прав дитини, зобов`язати Службу у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вжити відповіді заходи щодо влаштування [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Горлівка, Донецької області (актовий запис про народження № 20 від 09 січня 2003 року, зроблений Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції) до сімейних форм влаштування або державного закладу. Частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України також визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідачі є працездатними, ними не надано доказів наявності в них на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Як зазначалося вище, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідачів, суд позбавлений можливості визначити, чи мають відповідачі достатній заробіток (дохід). В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити по 1/4 частку доходів з кожного з відповідачів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial