Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

\~[PERSON] \~ звернулася до суду з позовом до голови Ушкальської сільської ради Верхньорогачицького району Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] комунальне підприємство «Дніпро» в особі керівника [PERSON], про визнання незаконним та скасування розпорядження Ушкальського сільського голови від 30.11.2016 року за № 91 о/с з наступних підстав. Відповідно до п.1.3 Статуту СКП «Дніпро» його засновником і власником є Ушкальська сільська рада. 13.12.2016 року їй стало відомо, що її звільнено з посади керівника СКП «Дніпро» ще з 30.11.2016 року, згідно розпорядження Ушкальського сільського голови від 30.11.2016 року за № 91 о/с за прогули на роботі без поважних причин, та зараховано на посаду керівником СКП «Дніпро» [PERSON], яке позивач витребувала у сільського голови в присутності працівників Верхньорогачицького відділення Каховської поліції Херсонської області, та сільський голова не запропонувала їй поставити підпис чи то про отримання чи то про ознайомлення із зазначеним розпорядженням. Вважає розпорядження Ушкальського сільського голови від 30.11.2016 року за № 91 о/с незаконним з наступних підстав, а саме: у відповідача були відсутні підстави для звільнення її з займаної посади, передбачені ст.. 40 КЗпП України, оскільки прогулів без поважних причин та інших порушень з її боку не допускалося та заходів дисциплінарного чи громадського стягнення раніше до неї не застосовувались. Крім того, позивач була позбавлена можливості надати пояснення з приводу проступків, що ставляться їй в вину та не повідомлена згідно чинного законодавства. Ніяких письмових пояснень від неї не відбиралося, службова перевірка по факту порушень трудової дисципліни не проводилася, з висновками службової перевірки її не ознайомлено. Просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Ушкальського сільського голови [PERSON] від 30.11.2016 року за № 91 о/с «Про звільнення з займаної посади керівника СКП «Дніпро», [PERSON]; зобовязати Ушкальського сільського голову поновити її на посаді керівника СКП «Дніпро» з 30.11.2016 року; зобовязати Ушкальського сільського голову провести [PERSON] перерахунок та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня її звільнення, а саме з 30.11.2016 року. В судовому засіданні позивач підтримала свої доводи, викладені в заяві, та просила їх задовольнити в уточненому вигляді в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня її звільнення, а саме: Стягнути з Ушкальської сільської ради Верхньорогачицького району Херсонської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення 30.11.2016 року по день ухвалення рішення. Також позивач наголосила на тій обставині, що 30.11.2016 вона перебувала в м. Херсоні на прийомі в голови Херсонської обласної ради. 25.11.2016 року в с. Нижній Рогачик нею здійснювалося включення подачі води та зняття показів лічильників по вулицях села. 29.11.2016 року вона приїхала до смт. Верхній Рогачик та відвідувала казначейство з приводу зясування чи надходили державні субвенції по СКП «Дніпро». Про свою роботу звітувала через газету «Рідний край», оскільки сільський голова ігнорувала її. [PERSON] 08.12.2016 року мала можливість повідомити її офіційно про звільнення з займаної посади, але не зробила цього. 09.12.2016 року було проведено нараду з депутатами в присутності сільського голови в ході якої їй також не було повідомлено офіційно про її звільнення. З 2014 року вона не використовує приміщення для розміщення СКП «Дніпро» в звязку з наявністю претензії сільського голови від 19.03.2014 року № 111 та фактично не має робочого місця. Щодо режиму робочого часу в керівника СКП «Дніпро» пояснила, що вона працювала навіть без вихідних та відпусток, без нарахування компенсації за невідбуті відпустки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив що дійсно [PERSON] працювала на посаді керівника СКП «Дніпро», на яку була призначена на підставі рішення Ушкальської сільської [PERSON], оскільки вказане підприємство створено відповідно до рішення [PERSON] та є унітарним комунальним підприємством. У своїй діяльності [PERSON], яка виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції серед іншого, зобовязана була керуватися рішенням [PERSON] (її посадових осіб), Статутом СКП «Дніпро», контрактом, посадовою інструкцією керівника, а в питаннях, що не врегульовані цими актами нормами чинного законодавства. В порушення як вказаних локальних актів так і нормативно-правових актів, позивач допустила таке порушення трудової дисципліни, яке унеможливило її подальше перебування на посаді. Так, 25,28,29 та 30 листопада 2016 року вона була відсутня у с. Ушкалка Верхньорогачицького району Херсонської області. Частково вказані факти, а саме відсутність у с. Ушкалка 25, 29 та 30 листопада 2016 року підтвердила в своїх поясненнях і [PERSON], відзначивши, що 25.11.2016 року вона перебувала у с. Нижній Рогачик, 29.11.2016 року в смт. Верхній Рогачик, а 30.11.2016 року у м. Херсон. Вважає, що у звязку з визнанням вказаних фактів Позивачем, такі факти відсутності за місцезнаходженням підприємства у вказані дати не потребують доказуванню. Будь-яких документів, які б підтверджували виробничий характер знаходження Позивача за межами с. Ушкалка не були нею надані, і це не змогли підтвердити свідки, викликані з її ініціативи. Таким чином вважає, що позивач допустила таке порушення трудової дисципліни, яке передбачає можливість її звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а [PERSON] головою, як уповноваженю особою [PERSON] були дотримані всі вимоги щодо підстав та порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача у вигляді звільнення, зокрема шляхом намагання отримати пояснення від [PERSON], що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та доповідною запискою [PERSON]. Крім того, [PERSON] голова при вирішенні питання про застосування дисциплінарного стягнення врахував вид та характер дисциплінарного проступку, попередню поведінку [PERSON], наслідки скоєного проступку. Саме ж звільнення було здійснено шляхом видання Розпорядження [PERSON] Голови, прийняте у відповідності до положень п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», затвердженого в подальшому Рішенням Ушкальської [PERSON] від 23.12.2016 року № 110. Окремо відзначив те, що вручити [PERSON] Розпорядження від 30.11.2016 року не виявилося можливим з огляду на її відсутність у с. Ушкалка в цей день, що підтверджує і сама позивач. Сам по собі факт несвоєчасного вручення рішення роботодавця про звільнення працівника не є підставою для визнання такого рішення незаконним чи недійсним, оскільки такі наслідки не передбачені законодавством. Зазначає, що позовні вимоги про нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу не можуть бути задоволені з причини того, що СКП «Дніпро» є самостійним господарюючим субєктом, який самостійно здійснює нарахування та виплату заробітної плати, а отже і несе відповідальність перед трудовим колективом , в т.ч. і за виплату заробітної плати, а сільський Голова при прийнятті будь-яких рішень діє виключно, як уповноважений представник засновника [PERSON], яка не несе відповідальності (в тому числі матеріальної) повязаної із діяльністю підприємства. Більш того, як встановлено, в вересні та жовтні 2016 року керівнику СКП «Дніпро» заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася, що виключає можливість визначення середньоденної заробітної плати та можливість стягнення будь-яких сум на користь Позивача. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що \~вона також підтримує думку представника відповідача [PERSON], та просить суд повністю відмовити [PERSON] в її позовних вимогах. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що [PERSON] на виклики до сільської ради не зявляється та ніяких пояснень з приводу її прогулів вона у неї не відбирала. Також зазначила, що 08.12.2016 року сесії не було. Було розпочато роботу по ремонту водомережі і в цей день депутатам необхідно було підписати акт про початок цих робіт. Але в звязку з тим, що працівниками поліції здійснювалася робота по розгляду повідомлення [PERSON], все було перенесено на 09.12.2016 року. Третя особа керівник [PERSON] комунального підприємства «Дніпро» [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву, якою просила справу розглянути без її участі, що суд вважає за можливе. Цією ж заявою зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Будучи допитаною в попередніх судових засіданнях пояснювала, що на даний час робоче місце керівника СКП «Дніпро» виділено їй в приміщенні Ушкальської сільської ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що [PERSON] була відсутня на роботі в приміщенні СКП «Дніпро» в ті дні, коли працівниками Ушкальської сільської ради в складі його, [PERSON]М, [PERSON], та [PERSON] за розпорядженням Ушкальського сільського голови проводилася перевірка по факту зявлення на роботу керівника СКП «Дніпро», а саме: 25-го листопада, 28, 29 та 30 листопада, з 9-ї до 10-ї години ранку та після обіду, про що було складено відповідний акт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про те, що [PERSON] звільнено з займаної посади за прогули. Крім того, пояснила, що 25, 28 та 30 листопада не памятає в який саме час вона, [PERSON] та [PERSON] ходили до приміщення СКП «Дніпро» та бачили, що офіс зачинений, про що секретарем Фурдак Л.М. було складено відповідні акти. Свідок не памятає чи на всіх актах ставила свій підпис. Також пояснила, що їй не відомо про той факт, що в 2014 році керівника СКП «Дніпро» зобовязано звільнити приміщення, в якому розташований офіс СКП «Дніпро». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про те, що [PERSON] звільнено з займаної посади за те, що вона завжди була відсутня на своєму робочому місці. Свідку відомо і вона бачила, що на дверях контори СКП «Дніпро» завжди висить засув. Також пояснила, що вона входила в склад комісії, яка 25 в період часу з 10 години та з 14.00 години, 28, 29 та 30 листопада здійснювала перевірку на предмет знаходження керівника СКП «Дніпро» на робочому місці . Акти перевірки підписувала в приміщенні сільської ради. Також пояснила, що їй не відомо про той факт, що в 2014 році керівника СКП «Дніпро» зобовязано звільнити приміщення, в якому розташований офіс СКП «Дніпро». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 08.12.2016 року до Верхньорогачицького ВП надійшло повідомлення [PERSON] про те, що невстановлені особи намагаються викрасти трубу водопостачання. В звязку з цим працівники Верхньорогачицького ВП, а саме: він, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поїхали до села Ушкалка. Разом з ними в автомобілі знаходилася і [PERSON]. Коли вони приїхали до приміщення Ушкальської сільської ради, всі окрім [PERSON] зайшли до кабінету сільського голови, а вона залишилася стояти на порозі. В розмові з сільським головою [PERSON] було зясовано, що [PERSON] звільнено з займаної посади рішенням сесії, але повідомити її про це не вдається, оскільки остання не зявляється на виклики до сільської ради, не звітує на засіданнях сесії. При цьому [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що [PERSON] стоїть на порозі приміщення сільської ради і вона має можливість офіційно її повідомити про звільнення, але [PERSON] не вчинила ніяких дій для цього. Приблизно через дві години вони всі вийшли з кабінету сільського голови, але [PERSON] вже біля сільської ради не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 25.11.2016 року в обідній час вона особисто бачила, як [PERSON] ходила та знімала покази лічильників і виписувала квитанції. 29.11.2016 року вона зустріла [PERSON] у смт. Верхній Рогачик біля приміщення Управління Державної казначейської служби. [PERSON] Вікторівна в судовому засіданні пояснила, що вона працює працівником видатків в Управління Державної казначейської служби. В листопаді місяці 2016 року [PERSON] заходила до казначейства та запитувалася з приводу того, чи надходили дотації та субвенції по СКП «Дніпро». Але ніякі операції з коштами в листопаді по даному підприємству не проводилися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона на протязі 5 років являється головою комісії, яка створена з метою аналізу господарської діяльності СКП «Дніпро». Зазначила, що 08.12.2016 року в присутності [PERSON] була проведена офіційна сесія, на якій її усно повідомлено про те, що її звільнено з посади керівника СКП «Дніпро». 09.12.2016 року [PERSON] умовляла депутатів не підписувати акт про початок ремонтних робіт на водопровідній мережі. Не бачила, щоб [PERSON] вручалося офіційне повідомлення про те, що її звільнено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється депутатом Ушкальської сільської ради, входе до складу комісії по земельним ресурсам та фінансовій структурі. Вважає, що рішення Ушкальського сільського голови про звільнення [PERSON] з посади керівника СКП «Дніпро» є правомірним. Про даний факт йому стало відомо на позачерговій сесії 09.12.2016 року, на якій [PERSON] повідомили та вручили рішення про її звільнення, так як до цього офіційно не можливо було це зробити, оскільки вона відмовлялася від його отримання. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Воно проголошене ст. 43 Конституції України, визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. За приписами ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, окрім іншого, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною першою ст.21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~таким, що укладається на час виконання певної роботи. На підставі ч.2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. За приписами ч.3 ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно з ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). На підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Якщо держава схвалила певну концепцію, в даному випадку це покладення на відповідний орган обов'язку дотримання вимог законодавства під час вирішення питання звільнення позивача, то суб'єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов'язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб'єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання суб'єктом владних повноважень такої політики чи поведінки. В контексті особливостей закріпленого практикою Європейського Суду з прав людини принципу юридичної визначеності, слід звернути увагу на те, що факт встановлення чинним законодавством України обов'язку роботодавця дотримуватися чіткої процедури під час вирішення питання звільнення позивача є підставою для виникнення у такої особи (зокрема, позивача) обґрунтованих очікувань щодо належного дотримання суб'єктом владних повноважень покладеного на нього законом обов'язку та не порушення ним прав особи на відповідний захист. Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам. За нормами національного цивільно-процесуального законодавства, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК). Суд не бере до уваги докази, що не мають відношення до справи. Суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для розірвання трудового договору, передбачені п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки відповідачем не доведено прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин з боку позивача. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника,\~\~самовільне\~\~використання\~\~без\~\~погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки,\~\~залишення\~\~роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням сільського голови від 30.11.2016 року № 91 о/с (Т№1, а.с. 13) [PERSON] звільнено з займаної посади керівника сільського комунального підприємства «Дніпро» з 30.11.2016 року за прогули на роботі без поважних причин. Цим же розпорядженням на посаду керівника СКП «Дніпро» зараховано [PERSON] з 01.12.2016 року. При винесенні свого розпорядження сільський голова [PERSON] керувалася ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», якою визначено повноваження сільського голови, та п. 4 ст. 40 КЗпП України, який передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Так, при винесенні свого розпорядження, сільським головою не конкретизовано норму закону, а саме якою саме частиною чи пунктом ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» вона керувалася, взявши на себе повноваження по звільненню керівника СКП «Дніпро», оскільки в даному випадку згідно п. 3.2.2 статуту СКП «Дніпро», затвердженого рішенням сесії сільської ради № 153 від 26.11.2012 року, директор підприємства призначається на посаду рішенням сесії Ушкальської сільської ради, а пунктом 5.3 контракту, укладеного 04.03.2015 року між Ушкальською сільською радою в особі сільського голови [PERSON] та СКП «Дніпро» в особі керівника [PERSON] (Т№1, а.а.с. 17-21), встановлено, що керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи сільської ради до закінчення строку його дії: -у випадку невиконання Керівником без поважних причин обовязків, покладених на нього цим контрактом; - у разі неодноразового звернення до сільської ради трудового колективу або профспілкового комітету підприємства стосовно порушень керівником своїх обовязків; - на підставі результатів здійснення перевірок контролюючих органів та обґрунтований висновків постійних комісій сільської ради; - у разі неподання до сільської ради щорічної звітності про діяльність підприємства; - інших випадків, передбачених законом. Крім того, суду надано доказ того, що розпорядження сільського голови від 30.11.2016 року № 91 о/с затверджено рішенням повноважної сесії Ушкальської ради лише 23.12.2016 року (Т№1, а.с. 183). Надані сторонами документальні докази, а саме: лист сільського голови від 13.12.2016 року вих. № 133 (Т№1, а.с. 47), рішення сесії Ушкальської сільської ради № 392 від 04.03.2015 року (Т№1, а.с. 93), лист голови ревізійної комісії (Т№1, а.с. 94), рішення сесії Ушкальської сільської ради № 386 від 04.03.2015 року (Т№1, а.с. 95-96), клопотання директора СКП «Дніпро» від 30.11.2016 року (Т№1, а.а.с. 99-101), посадову інструкцію керівника СКП «Дніпро» (Т№1, а.с. 102-104) - суд не бере до уваги, оскільки вони не мають відношення до справи. Акти про відсутність на роботі керівника СКП «Дніпро» [PERSON] (Т№1, а.а.с. 44,45, 108, 111), табель обліку використання робочого часу за листопад 2016 року по СКП «Дніпро» (Т№1, а.с. 46), а також пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про обставини, за яких були складені ці акти, суд не бере до уваги при винесенні рішення, оскільки в них навіть не зазначено за якою адресою знаходиться робоче місце керівника СКП «Дніпро», що викликає сумніви про їх достовірність за наявності доказу того, що претензією сільського голови від 19.03.2014 року № 11 (Т№1, а.с. 105) керівника СКП «Дніпро» зобовязано припинити використання приміщення для розміщення даного підприємства. Крім того, процедурність питання оформлення прогулу, не дотримана, а саме: сільським головою в порушення ч. 1 ст. 149 КЗпП України не запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення щодо причин прогулу, а також не складено акт, про відсутність таких пояснень з боку [PERSON]. Зазначені дії є протиправними, оскільки позивач була позбавлена можливості надати свої пояснення з приводу причин прогулів, що ставляться їй в вину, як того вимагає ч.1 ст.149 КЗпП України, та докази про поважність причин прогулів і, як наслідок, відсутність підстав для звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України. Більш того, з пояснень свідка [PERSON] зрозуміло, що 25.11.2016 року та 29.11.2016 року [PERSON] фактично займалася виконанням своїх посадових обовязків. За викладених обставин розпорядження Ушкальської сільського голови від 30.11.2016 року № 91 о/с про звільнення [PERSON] з займаної посади на підставі п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України не можна визнати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню, а, оскільки звільнення позивача було проведене з грубим порушенням норм трудового законодавства України, позивач має бути поновлена на роботі, відповідно до приписів ч.1 ст.235 КЗпП України, якою передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Розпорядження Ушкальського сільського голови № 91 о/с від 30.11.2016 року про звільнення позивачу фактично не вручено під підпис, що не заперечує і сама відповідач та підтверджено свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позивачу в усному порядку стало відомо про те, що її звільнено з займаної посади лише 13.12.2016 року. Таким чином, позивачем дотримано встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України строк для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору. Положеннями п.п.18,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при розгляді\~ \~\~справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. За передбаченими п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;. Згідно вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст.235та ст.240 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням визначеного законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі.\~\~При винесенні рішення про його поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як розяснює ВССУ у своєму листі від 27.09.2012 року № 10-1389\\0\\4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права», відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (постанова від 23 січня 2012 р. № 6-87цс11). \~\~\~\~\~Суду відповідачем надано довідки (Т№1 а.с. 248-250, Т№2 а.а.с. 1-5), згідно яких заробітна плата у вересні та жовтні місяці 2016 року керівнику СКП «Дніпро» не нараховувалася та не виплачувалася. \~\~В звязку з неможливістю визначення середньоденного заробітку позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи, суд бере до уваги надане позивачем рішення сесії Ушкальської сільської ради № 388 від 04.03.2015 року (Т№2 а.а.с. 17,18), яким керівнику СКП «Дніпро» встановлено оклад в розмірі 1500 грн.. З тих пір ніяких рішень про зменшення чи збільшення розміру заробітної плати не приймалося. Отже, виходячи з розміру окладу позивача, її середньоденний заробіток становить 74 грн. 40 коп.. В перерахунку за час вимушеного прогулу з дня звільнення позивача до дати винесення рішення суду 28.04.2017 року, середній заробіток за 104 робочих дні становить 7428 грн 60 коп., визначений без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів. Згідно до п.2, п.4 ч. 1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного, оскільки суд прийшов до висновку про незаконність звільнення [PERSON] із займаної посади, вона підлягає поновленню на посаді керівника [PERSON] комунального підприємства «Дніпро» із стягненням з органу, який представляє відповідач, на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення. Оскільки позивач при подачі позовної заяви звільнена від сплати судового збору, судові витрати необхідно віднести за рахунок органу, який представляє відповідач, а тому суд стягує з Ушкальської сільської ради Верхньорогачицького району Херсонської області на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп.. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved