Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

12.06.2017 позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 07.02.2006 року відповідач, [PERSON] , отримав кредит б/н у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, в строки та порядку, встановленими договором. У порушення вимог договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, відповідач станом на 10.05.2017 року має заборгованість у розмірі 11885,51 грн., що складається з - 1979,38 грн. тіло кредиту; 967,05 грн. відсотки за користування кредитом, 7896,91 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 542,17 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 11885,51 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2017 року по вищезазначеній цивільній справі позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором від 07.02.2006 року в розмірі 11885 гривень 51 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2018 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 29 листопада 2017 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2017 року по цивільній справі №335/6959/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. Призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 08 листопада 2018 року представник відповідача подав до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважає позовну заяву ПАТ КБ Приватбанк необґрунтованою, та такою, що подана після спливу позовної давності, у зв`язку із чим, задоволенню не підлягає. Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач на задоволенні позову наполягає, вважає що ним правомірно нараховано заборгованість за кредитним договором та дотримано строки давності звернення до суду із позовною заявою. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 07.02.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого йому було надано платіжну картку зі встановленим лімітом 2300,00 грн. Згідно підписаної заяви - відсотки за користування кредитом встановлено на рівні 5% на місяць, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитним договором, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто спливає 27.02.2009 року. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.2\~ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до п. 1.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією. В разі коли зміна типу та найменування сталося у процесі вирішення спору судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення. Згідно розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві, станом на 10.05.2017 року має заборгованість у розмірі 11885,51 грн., що складається з 1979,38 грн. - тіло кредиту; 967,05 грн. - відсотки за користування кредитом; 7896,91 грн. пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 542,17 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, останній платіж з погашення заборгованості відповідачем зроблено 14.12.2015. Крім того, відповідно до наданих позивачем довідок, строк дії кредитної картки сплив у січні 2017 року. У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено про сплив строків позовної давності. Зокрема, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Згідно зі статтею 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 12 червня 2017 року. Строк дії картки, а від так і договору, закінчився у січня 2017 року, тому суд приходить до висновку, що заяву подано без пропуску строку позовної давності. Щодо зазначення позивачем у позовній заяві про стягнення процентів, штрафу та пені суд зазначає наступне. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 525 та 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як встановлено судом, анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 07.02.2006 не містить умов щодо розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в анкеті-заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просить крім тіла кредиту стягнути також й заборгованість зі сплати процентів, в обґрунтування якої посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг у Приватбанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 07.02.2006 шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 7896,91 грн. є необґрунтованими. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В анкеті-заяві позичальника від 07.02.2006 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, враховуючи зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, підстав для стягнення пені та штрафу не вбачається. В анкеті-заяві позичальника від 07.02.2006 не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої статті 530\~ЦК України банк вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитом у розмірі 1979,38 грн., суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 266,52 грн.

Outcome: partial