Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

21 листопада 2019 року позивач [PERSON] (далі позивач) в інтересах неповнолітнього [PERSON] в особі представника позивача - адвоката Сидоренка Леоніда Івановича (далі представник позивача) звернувся до суду з позовом до Страхової компанії «Брокбізнес», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі відповідач), третя особа [PERSON] (далі третя особа) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з АТ Державний ощадний банк України на користь [PERSON] : матеріальну шкоду в сумі 142131,21 грн. (сто сорок дві тисячі сто тридцять одна гривня двадцять одна копійка); моральну шкоду в сумі 40000 грн. (сорок тисяч гривень); вартість судового збору на загальну суму 5467 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень); вартість судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень). Окрім цього, позивач просить стягнути з АТ Державний ощадний банк України на користь [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду в сумі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22.01.2018 року о 13 год 30 хз. [PERSON] , будучи водієм-інкасатором, керуючи автомобілем Ford transit д.н.з. [NUMBER] , що належить AT «Державний банк України», при цьому перебуваючи в трудових відносинах з АТ «Державний ощадний банк України», рухався по вул. Хоменка в смт. Іванків Київської області, порушуючи вимоги п.16.15 Правил дорожнього руху України, не визначивши покриття на дорозі, на якій був сніговий покрив, ожеледиця та відсутні знаки пріоритету, повертаючи ліворуч на вул. Автомобілістів не врахував, що знаходиться на другорядній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в якому в якості пасажира перебував його неповнолітній син [PERSON] 2009 року народження. Внаслідок допущеного водієм [PERSON] зіткнення, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку легкого ступеню, забій лівого коліна, тріщина надколінника, а автомобілю Volkswagen Transporter д.н.з [NUMBER] заподіяно значних механічних пошкоджень. 16.07.2019 року постановою Київського апеляційного суду, водія автомобіля Ford transit д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Матеріальна шкода заподіяна власнику а/м Volkswagen Transporter д.н.з [NUMBER] [PERSON] , що підлягає стягненню з АТ Державний ощадний банк України» складається з вартості матеріальної шкоди, яка згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 352/19 від 11.10.2019 року сума матеріального збитку становить - 175 008 грн., та вартості, сплаченої за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі - 3 500 грн.; згідно висновку додаткового експертного дослідження № 352-1/19 від 27.02.2020 року визначено ринкову вартість транспортного засобу Volkswagen Transporter д.н.з [NUMBER] станом на момент ДТП становить 37176,79 грн. та вартості на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 800 грн., а всього на загальну суму 142131,21 грн., не враховуючи ринкову вартість транспортного засобу згідно висновку додаткового експертного дослідження № 352-1/19 від 27.02.2020 року в сумі 37176,79 грн. Моральна шкода заподіяна позивачу [PERSON] полягає у значному нервовому стресі перенесеному на місці дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої винними діями водія [PERSON] та душевних переживаннях як батька за життя і здоров`я свого неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження, який на момент ДТП перебував в а/м Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] на пасажирському сидінні, будучи пристебнутим ременем безпеки, так від допущеного водієм [PERSON] зіткнення, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми легкого ступеню, травму носа з носовою кровотечею, забій лівого колінного суглобу, тріщина надколінника. Переживання [PERSON] також полягають у розумінні, що у випадку непристебнення ними пасками безпеки, він та його неповнолітній син отримали б значно тяжчі тілесні ушкодження. На місці ДТП у дитини йшла носом кров, він плакав та скаржився на біль в лівому коліні. Крім того, моральна шкода заподіяна позивачу [PERSON] , полягає в отриманих та триваючих до даного часу моральних стражданнях у зв`язку з порушеним його правом власності через вщент пошкоджений власний автомобіль Volkswagen Transporter д.н.з [NUMBER] , відновлення якого через тотальне знищення, є економічно недоцільним, у зв`язку з цим, з моменту ДТП, 22.01.2018 року і до теперішнього часу, було порушено нормальний спосіб життя позивача та життя його сім`ї, що в свою чергу суттєво вплинуло і порушило їх соціальні зв`язки. У зв`язку з неможливістю розпоряджатись своєю власністю, використовувати власний автомобіль за призначенням - було порушено власності позивача. Так, до даного часу позивач та його сім`я вимушені витрачати кошти на замовлення таксі, користуватись громадським транспортом, а тому, фактичне знищення власності позивача - порушило нормальний стан його життя і таким чином змушує до даного часу відчувати моральні страждання. У зв`язку з вищевикладеним, моральна шкода, яка заподіяна позивачу [PERSON] оцінюється на загальну суму - 40 000 грн. Моральна шкода заподіяна позивачу неповнолітньому [PERSON] полягає у отриманому нервовому стресі на місці дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої винними діями водія [PERSON] . Моральні страждання неповнолітнього [PERSON] , 2009 р.н. полягають в отриманні ним тілесних ушкоджень, заподіяного неповнолітньому фізичного болю, а також у втраті (на перші 10-15 днів після ДТП) нормального спокійного сну через лячні жахи автомобіля, який несподівано наближається і допускає зіткнення з автомобілем де знаходився неповнолітній [PERSON] . Перенесений неповнолітнім стрес не минув безслідно, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись за допомогою до психолога. Таким чином, враховуючи обставини даної ДТП, заподіяні наслідки, моральна шкода, яка заподіяна позивачу [PERSON] оцінюється на загальну суму 30000 грн. Також, моральна шкода заподіяна [PERSON] та [PERSON] обґрунтовується обставинами заподіяння шкоди, тривалістю моральних страждань, витрачених майже за рік коштів на лікування неповнолітнього та вимушені витрати на приватний та громадський транспорт для необхідних потреб сім`ї, а також позбавленням можливості допомагати літнім близьким та рідним у регулярному відвідуванні медичних закладів. Судові витрати складаються з судового збору в сумі 5467 грн. та витрати на правовому допомогу адвоката в сумі 15000 грн. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, вікдрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 23 грудня 2019 року на 11 год. (а.с.71 том 1). Представник АТ «Ощадбанк», адвокат Литвин А.В. надіслав до суду відзив на позовну заяву (а.с.80-83 том 1), в якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до АТ «Ощадбанк» повністю посилаючись на те, що: - Позивачем в порушенням ч.1 ст.81 ЦПК не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] спричинив ДТП 22.01.2018 року під час виконання трудових обов`язків; - Акціонерне товариство «Ощадбанк» не було повідомлено про проведення технічного огляду пошкодженого транспортного засобу Позивача, чим порушено законне право АТ «Ощадбанк» на участь у експертному дослідженні та пересвідченні у реальності завданої шкоди; - Позивач [PERSON] не вказує у своєму позові, на чому ґрунтуються його вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі, відповідно, 40000 грн. та 30000 грн. Посилання на витрачені майже за рік кошти на лікування неповнолітнього [PERSON] не підтверджені доказами. Твердження про тотальне знищення автомобіля Позивача не відповідає даним висновку експертного авто товарознавчого дослідження; - стягнення з Відповідачів 15000 грн. витрат Позивача на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, необґрунтованим. 21 грудня 2020 року представник СК «БРОКБІЗНЕС», адвокат Томін О.О. подав до суду відзив, в якому просить в задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» відмовити (а.с.89-93 том 1). Ухвалою суду від 22 січня 2020 року в задоволенні клопотання представника позивача Сидоренка Л.І. про виключення відповідача - Страхової компанії «Брокбізнес» з числа учасників цивільного процесу, відмовлено (а.с.145 том 1). 07 лютого 2020 року до суду надійшов від [PERSON] відзив на позовну заяву (а.с.151-154 том 1), в якому він зазначив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки вартість матеріального збитку відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 352/19 від 11.10.2019 року становить 175008 грн. Однак даний висновок зроблений з порушенням п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» (в експертному висновку відсутні розписки представника АТ «Державний ощадний банк України» та 3-ї особи [PERSON] ), а також відсутні повідомлення про вручення останнім телеграми про проведення огляду автомобіля. Отже, матеріальна шкода вирахувана неправильно і тому може становити не ту суму, яка вказано у висновку. Вимоги про відшкодування моральної шкоди саме у тій сумі, яку зазначив Позивач у позові необґрунтовані та не підтвердженні належними та допустимими доказами. Представником позивача подано до суду Відповідь на відзив представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» (а.с.164-166 том 1) та Відповідь на відзив представника третьої особи [PERSON] (а.с.168-170 том 1). Ухвалою суду від 03.03.2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Сидоренка Л.І. про залишення без розгляду позовних вимог у частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача - Страхова компанія «Брокбізнес» (а.с.186-187 том 1). Ухвалою суду від 03.03.2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Сидоренка Л.І. про долучення до матеріалів справи додаткового експертного висновку авто-товарознавчого дослідження з визначенням ринкової вартості транспортного засобу (а.с.188-189 том 1). Ухвалою суду від 03.03.2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Сидоренка Л.І. про витребування додаткових доказів з Іванківського районного суду Київської області, зокрема, матеріалів справи про адміністративне правопорушення за № 366/303/18, провадження № 3/366/243/18 за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] (а.с.190-191 том 1). Ухвалою суду від 18 травня 2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Сидоренка Л.І. про витребування додаткових доказів з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (а.с.230 том 1). На виконання ухвали суду від 18.05.2020 року від АТ «Державний ощадний банк України» до суду надійшов лист за № 100.22-07/40946/2020-26/вих. від 18.06.2020 року, з якого слідує, що [PERSON] , [INFO] перебував в трудових відносинах з акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» станом на 22.01.2018 року. [PERSON] , виконував свої трудові обов`язки 22.01.2018 року о 13 год. 30 хв. керуючи автомобілем FORD TRANZIT д.н.з. [NUMBER] по вул.Хоменка в смт.Іванків Київської області (а.с.248). Ухвалою суду від 30 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Сидоренка Л.І. про уточнення позовних вимог в порядку ч.2 п.3 ст.197 ЦПК України в частині зменшення позовних вимог по справі за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] в особі представника позивача - адвоката Сидоренка Леоніда Івановича до Страхової компанії «Брокбізнес», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.253-254 том 1). Ухвалою суду від 21 липня 2020 року відмовлено у прийнятті позовної заяви [PERSON] , в інтересах неповнолітнього [PERSON] в особі представника позивача - адвоката Сидоренка Леоніда Івановича до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та повернуто заяву позивачу (а.с.7-8 том 2). 13 серпня 2020 року представником позивача Сидоренко Л.І. було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України (а.с.14-17 том 2). Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с.27-28 том 2). В судовому засіданні представник позивач - адвокат Сидоренко Л.І. свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, наполягав на їх задоволенні. У судовому засіданні представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» - Литвин А.В. вважає позов необґрунтованим та безпідставним, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Доповнивши, що позивач повинен пред`являти позовні вимоги до страхової компанії, а не до банку. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнали частково в частині розміру матеріальної шкоди визнали повністю), а розмір моральної шкоди вважають необґрунтований та недоведений доказами. Суд вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Судом встановлено, що [PERSON] 22.01.2018 року о 13 годині 30 хвилин в смт.Іванків Іванківського району Київської області по вул.Хоменка керуючи транспортним засобом марки « FORD TRANSIT», державний номерний знак [NUMBER] , не визначивши покриття на дорозі, де був сніговий покрив, ожеледиця та відсутні знаки пріоритету, продовжуючи рух ліворуч, виїжджаючи на вул.Автомобілістів, не врахував, що знаходиться на другорядній дорозі, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номерний знак [NUMBER] , автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.16.15 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і закрито провадження в справі щодо нього у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.10-12 том 1). Відповідно до висновку № 352/19 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 11 жовтня 2019 року судовим експертом Ковалем І.М., - вартість відновлювального ремонту автомобіля VW TRANSPORTER дер. № [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 22.01.2018 року, станом на дату ДТП становить 362261,72 грн. (триста шістдесят дві тисячі двісті шістдесят одна гривня сімдесят дві копійки; Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VW TRANSPORTER дер. № [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 22.01.2018 року, станом на дату ДТП становить 175008,00 грн. (сто сімдесят п`ять тисяч вісім гривень), виходячи зі стану пошкодження та необхідний об`єм і характер відновлювального ремонту, які визначені при огляді (а.с.13-53 том 1). За проведення вказаного експертного дослідження [PERSON] сплатив судовому експерту Коваль І.М. 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень), згідно квитанції № 879331 від 11.10.2019 року (а.с.54 том 1). Згідно Висновку № 352-1/19 додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу, складеного 27 лютого 2020 року судовим експертом Ковалем І.М., ринкова вартість автомобіля VW TRANSPORTER дер. № [NUMBER] в пошкодженому внаслідок ДТП, яка сталась 22.01.2018 року, вигляді станом на дату ДТП становить 37176,79 грн. (тридцять сім тисяч сто сімдесят шість гривень сімдесят дев`ять копійок) (а.с.175-182). Відповідно до Договору про надання експертних послуг від 27.02.2020 року, укладеного між [PERSON] та Коваль Ігорем Миколайовичем , актом надання послуг від 27.02.2020 року, - за проведення вказаного експертного дослідження [PERSON] сплатив судовому експерту Коваль І.М. 800,00 грн. (вісімсот гривень), згідно квитанції № 879349 від 27.02.2020 року (а.с.183, 184, 185 том 1). Згідно п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів: «У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Повідомлення про проведення експертного дослідження автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] було надіслано всім сторонам, за власною ініціативою виконавця дослідження (експертом), а не замовником дослідження, як те передбачено п.5.2 Методики, що підтверджується матеріалами справи (а.с.47-52 том 2). З свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ), виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області слідує, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.55 том1). З довідки, виданої лікарем-психологом КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» слідує, що [PERSON] , [INFO] дійсно проходив курс психологічної допомоги в період з 12.09.2018 року до 15.04.2019 року в поліклініці КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» у лікаря-психолога [PERSON] , з діагнозом: тривожно-фобічний синдром (а.с.56 том 1). Згідно довідки № 55, виданої КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» слідує, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні з 22.01.2018 року по 02.02.2018 року з діагнозом:ЗЧМТ, струс головного мозку легкого ступеню, забій лівого коліна, тріщина наколінника (а.с.57 том 1). На виконання ухвали суду від 18.05.2020 року від АТ «Державний ощадний банк України» до суду надійшов лист за № 100.22-07/40946/2020-26/вих. від 18.06.2020 року, з якого слідує, що [PERSON] , [INFO] перебував в трудових відносинах з акціонерним товаристом «Державний ощадний банк України» станом на 22.01.2018 року. [PERSON] , виконував свої трудові обов`язки 22.01.2018 року о 13 год. 30 хв. керуючи автомобілем FORD TRANZIT д.н.з. [NUMBER] по вул.Хоменка в смт.Іванків Київської області (а.с.248). Автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] , який згідно страхового полісу № АК 7007107 застрахував цивільно-правову відповідальність в СК «Брокбізнес». Позивачем [PERSON] 10 вересня 2019 року було подано до СК «Брокбізнес» заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування. Однак страховою компанією було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП (а.с.64 том 1). Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1, п.п.1,3 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] перебував в трудових відносинах з акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на момент вчинення ДТП, станом на 22.01.2018 року, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з АТ «Ощадбанк» на користь [PERSON] та на користь [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] суд приходить до наступного. Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також слід зазначити, що у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої винен [PERSON] , та який перебував у трудових відносинах з АТ «Державний ощадний банк України», позивачу та його неповнолітньому сину було заподіяно моральну шкоду: Моральна шкода заподіяна позивачу [PERSON] виразилася у значному нервовому стресі перенесеному на місці дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої винними діями водія [PERSON] та душевних переживаннях як батька за життя і здоров`я свого неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження, який під час ДТП отримав тілесні ушкодження. Крім того, моральна шкода заподіяна позивачу [PERSON] , полягає в отриманих та триваючих до даного часу моральних стражданнях у зв`язку з порушеним його правом власності через вщент пошкоджений власний автомобіль Volkswagen Transporter д.н.з [NUMBER] , відновлення якого через тотальне знищення, є економічно недоцільним, у зв`язку з цим, з моменту ДТП, 22.01.2018 року і до теперішнього часу, було порушено нормальний спосіб життя позивача та життя його сім`ї, що в свою чергу суттєво вплинуло і порушило їх соціальні зв`язки. У зв`язку з неможливістю розпоряджатись своєю власністю, використовувати власний автомобіль за призначенням - було порушено власності позивача. Так, до даного часу позивач та його сім`я вимушені витрачати кошти на замовлення таксі, користуватись громадським транспортом, а тому, фактичне знищення власності позивача - порушило нормальний стан його життя і таким чином змушує до даного часу відчувати моральні страждання. Моральна шкода заподіяна позивачу неповнолітньому [PERSON] полягає у отриманому нервовому стресі на місці дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої винними діями водія [PERSON] . Моральні страждання неповнолітнього [PERSON] , 2009 р.н. полягають в отриманні ним тілесних ушкоджень, заподіяного неповнолітньому фізичного болю, а також у втраті (на перші 10-15 днів після ДТП) нормального спокійного сну через лячні жахи автомобіля, який несподівано наближається і допускає зіткнення з автомобілем де знаходився неповнолітній [PERSON] . Перенесений неповнолітнім стрес не минув безслідно, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись за допомогою до психолога. Враховуючи пояснення представника позивача щодо моральної шкоди, враховуючи засади розумності та справедливості, наявність встановлених фактів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема, на користь [PERSON] в інтересах невпонолітнього [PERSON] в розмірі 30000 грн., а на користь позивача [PERSON] в розмірі 10000 грн. У решті позовних вимог суд відмовляє, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в заявленому розмірі. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Моральну шкоду слід стягнути з винної особи [PERSON] . Однак, як було встановлено автомобіль, яким керував [PERSON] належить АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] перебуває з ним у трудових відносинах і під час ДТП знаходився при виконанні трудових обов`язків, тому відповідальність за завдану шкоду повинно нести АТ «Державний ощадний банк України». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Ст.59 Конституції України закріплює право кожної людини на правову допомогу, а також право вільного вибору захисника своїх прав. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 щодо офіційного, тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право вільного вибору захисника), положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», треба розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Так, судом встановлено, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, згідно договору про надання правової (юридичної) допомоги від 18 вересня 2019 року, укладеному між позивачем та адвокатом Сидоренко Л.І. та Витягу з угоди №89 про надання правової допомоги від 20.11.2020 року (а.с.65, 66 том 1) Зокрема, адвокатом Сидоренко Л.І. надано обсяг правової допомоги позивачу у вигляді вивчення матеріалів ДТП, дослідження місця ДТП, транспортних засобів, численні консультації, згідно Витягу з угоди №89 про надання правової допомоги від 20.11.2020 року (а.с.66-67), за що позивачем було сплачено адвокату 15000,00 гривень, на підтвердження чого суду надано квитанцію за № 8693 від 20.11.2020 року (а.с.67). Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 15000 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати також підлягають стягненню з відповідача АТ «Державний ощадний банк України» на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 5467 грн. (а.с.9 том 1, а.с.24 том 2). Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 5467 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень).

Outcome: partial