Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що з 15 серпня 2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. В 2014 році за спільні кошти сторін був придбаний автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 21 500 дол. США, що еквівалентно 172 000 грн., який був зареєстрований на відповідача. Подружнє життя не скалалось через різні погляди на життя та роль кожного з подружжя в сімейних відносинах, тому 22 березня 2015 року відповідач залишив сім'ю та переїхав мешкати в будинок своїх батьків, залишивши в своєму користуванні автомобіль. Позивач зазначає, що з даного часу вони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, тому вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В квітні [PERSON] стало відомо, що відповідач перереєстрував даний автомобіль на свого дядька - [PERSON], без її згоди, що на її думку, є способом уникнення від розподілу майна. На сьогоднішній день вартість автомобіля в середньому складає 14 949 дол. США, що еквівалентно 308 397,87 грн. Виходячи з вищенаведеного, [PERSON] звернулася в суд з даним позовом та просить поділити спільне майно подружжя - автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], стягнути з [PERSON] грошову компенсацію половини вартості автомобіля в сумі 154 198,93 грн. До початку розгляду справи по суті [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовано тим, що за час шлюбу сторонами також було придбано майна на загальну суму 117000,00 грн., яке позивачем - відповідачем [PERSON] не було включнено до переліку майна, що є у спільній сумісній власності, а саме: мультиварка, вартістю 2000,00 грн.; телевізор LG, вартістю 12 000,00 грн.; пральна машина, вартістю 7 000,00 грн.; холодильник SAMSUNG, вартістю 12 000,00 грн.; мікрохвильова піч, вартістю 1 500,00 грн.; люстра, вартістю 3 000,00 грн.; душова кабіна (гідробокс), вартістю 7 500,00 грн.; камін електричний, вартістю 7 500 грн.; килим, вартістю 3 500,00 грн.; диван шкіряний, вартістю 10 000,00 грн.; спальня, вартістю 11 000,00 грн.; мебель кухонна з вбудованою технікою, вартістю 40 000,00 грн. Так як, вищеперелічене майно є спільною сумісною власністю, проте після розлучення залишилося у володінні [PERSON], то [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом та просить поділити рухоме майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на кухню вбудовану, вартістю 40 000,00 грн.; душову кабіну (гідробокс), вартістю 7 500,00 грн.; камін, вартістю 7 500,00 грн.; килим, вартісю 3 500,00 грн., всього на загальну суму 58 500,00 грн.; - визнати за [PERSON] право власності на мультиварку, вартістю 2000,00 грн.; телевізор LG, вартістю 12 000,00 грн.; пральну машину, вартістю 7 000,00 грн.; холодильник SAMSUNG, вартістю 12 000,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 1 500,00 грн.; люстру, вартістю 3 000,00 грн.; диван шкіряний, вартістю 10 000,00 грн.; спальню, вартістю 11 000,00 грн., всього на загальну суму 58 500,00 грн. Судові витрати розподілити відповідно до закону. Під час розгляду справи по суті ухвалою суду від 24 вересня 2015 року заяву відповідача-позивача [PERSON] було задоволено та залучено до участі в справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - позивача - [PERSON]. Ухвалою суду від 09 листопада 2015 року заяву [PERSON] було задоволено та призначено по справі судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Під час розгляду справи по суті відповідачем - позивачем [PERSON] було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, з урахуванням судово-товарознавчої експертизи, згідно якої він просить поділити рухоме майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на телевізор кольоровий стаціонарний марки «LG» моделі «42LА741», вартістю 10061,14 грн.; килим напільний довговорсий овальний виробництва фірми «Shaddy», вартістю 1 349,22 грн.; пральну машину автомат марки «Samsung» моделі «WF602B0BCWG», вартістю 5 111,60 грн.; гідробокс марки «ERLIT», вартістю 2 676,30 грн.; камін електричний марки «RED», вартістю 5 143,13 грн.; меблі кухонні з вбудованою технікою, в тому числі: гарнітур кухонний, вартістю 3 390,75 грн., газову стаціонарну чотирьохкамфорну плиту з електричною духовою шафою марки «Whirlpool» моделі «АКР 240/Ja» бежевого кольору, вартістю 4 260,00 грн., кухонну витяжку марки «Faber», вартістю 1690,00 грн., газову колонку марки «Ternet», вартістю 2 880,29 грн., мийку для посуду з нержавіючої сталі вартістю 779,80 грн., всього на загальну суму 37 342,23 грн. - визнати за [PERSON] право власності на холодильник марки «Samsung» моделі «RB31FERNDSA», вартістю 11 000,97 грн.; - мікрохвільову піч марки «Samsung» моделі «ME86VR», вартістю 1 455,44 грн.; диван шкіряний розкладний, вартістю 17542,00 грн.; спальний гарнітур, в тому числі: ліжко двоспальне, вартістю 6 247,82 грн. та матрац моділе «Lisma», вартістю 569,60 грн., всього на загальну суму 36 815,83 грн. А також просив стягнути з [PERSON] на його користь різницю у вартості рухомого майна у розмірі 263,20 грн. та понесенні ним судові витрати. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] та її представника [PERSON] позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили позов задовільнити в повному обсязі. Зустрічний позов визнали частково, спільним придбаним майном, яке підлягає розподілу є килим та микрохвильова піч, решта майна була куплена за кошти батька [PERSON] Додатково пояснили, що спірний автомобіль був придбаний за кошти після продажу придбаного до шлюбу [PERSON] його особистого автомобіля та за кошти, які надав батько [PERSON] Зустрічний позов просили задовольнити частково. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] визнали частково на суму 49 750 грн., надали письмові заперечення та пояснили, що [PERSON] купив спірний автомобіль за власні кошти, тому частина даного автомобіля є його особистою приватною власністю. Також додав, що спірний автомобіль був відчуджений на користь третьої особи за 150 000,00 грн., однак позивач-відповідач знала та надала свою згоду. Свій позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному в своєму позові, просили задовольнити його в повному обсязі так, як все нерухоме майно було придбано за кошти сторін та їх батьків. В судовому засіданні третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - позивача - [PERSON] суду пояснив, що він купив автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, у [PERSON], однак цей автомобіль був несправний і тому він продав його іншій особі. На закінчення розгляду справи в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 15 серпня 2013 року у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, судом встановлено, що 15.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1960. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу, а саме 29 січня 2014 року, сторонами було придбано спільне майно - автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER], який в подальшому, 10 квітня 2015 року був проданий [PERSON] за 149 900,00 грн., тобто в період шлюбу без письмової згоди на те, позивача-відповідача [PERSON] (а.с. 7, 52-61, 100-102). Суд не приймає до уваги твердження відповідача-позивача [PERSON] про те, що спірний автомобіль був проданий [PERSON] за 150 000,00 грн. та за згодою позивача-відповідача, оскільки жодних письмових доказів, які б свідчили про це, суду не надано. [PERSON] в судовому засіданні заперечила факт щодо надання нею усної згоди на продаж спільного автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. У випадку коли договір, який укладається одним із подружжя потребує нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договір стосовно цінного майна, то в такому випадку згода на вчинення такого договору іншим із подружжя, відповідно до вимог ч. 3 ст. 65 СК України, має бути подана письмово. Своєї згоди у письмовій формі на відчуження спірного автомобіля на користь [PERSON] позивач-відповідач не надавала. Доводи відповідача-позивача про те, що про наявність згоди [PERSON] на відчуження автомобіля свідчить та обставина, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, а відтак за приписами ст. 65 СК України слід вважати, що при відчужені транспортного засобу відповідач-позивач діяв за згодою позивача-відповідача є безпідставними. Адже фактичні обставини справи вказують на те, що [PERSON] на момент відчуження автомобіля спільно з відповідачем не проживала. Ця обставина підтверджена позивачем-відповідачем та свідком [PERSON], які зазначили, що сторони не проживають разом з 22 березня 2015 року, а спірний автомобіль був віджуджений 10 квітня 2015 року. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважати, що відчуження автомобіля відбулось без згоди [PERSON] Суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що [PERSON] досі не звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним тому, що відчуження майна одним із подружжя без згоди іншого подружжя в даному випадку не є перешкодою для вирішення спору між подружжям у спосіб, не пов'язаний з вирішенням долі цього майна, як то повернення майна у власність подружжя, або ж його реальний розподіл. В п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, за обставин коли права позивача-відповідача на спірний автомобіль є доведеними і вона ставить питання лише про стягнення грошової компенсації за належну їй частку, відчуження автомобіля відповідачем-позивачем іншій особі, не є перешкодою для задоволення таких позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач-відповідач не знала та не надава письмової згоди на продаж спірного автомобіля, суд приходить до висновку, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та підляга поділу шляхом стягнення з [PERSON] грошової компенсації половини вартості автомобіля в сумі 154 198,93 грн. З довідки ТОВ «Подільський експертний центр» за вих. № 4/А від 31.08.2015 року вбачається, що середня вартість автомобіля Toyota Camry, 2.4, 2008 року випуску тип кузова-легковий седан, становить близько 310 367,00 грн. (а.с. 70-76). Вартість автомобіля визначена на підставі експертного дослідження. З матеріалів, які містяться в справі вбачається, що в період шлюбу сторонами було придбано микрохвільову піч марки «Samsung» моделі «ME86VRSSHP» (а.с. 68). Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2226/16-21 від 15.02.2016 року за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, судом встановлено, що загальна ринкова вартість майна за переліком ухвали вуду від 09 дистопада 2015 року, яке було надано на оцінку, станом на час проведення експертних робіт складає 74 158,06 грн., а саме: телевізор кольоровий стаціонарний марки «LG» моделі «42LА741v» - 10 061,14 грн.; килим напільний довговорсовий овальний виробництва фірми «Shaddy» - 1 349,22 грн.; пральна машина автомат марки «Samsung» моделі «WF602B0BCWG» - 5 111,60 грн.; холодильник марки «Samsung» моделі «RB31FERNDSA» - 11 000,97 грн.; мікрохвільова піч марки «Samsung» моделі «ME86VR» - 1 455,44 грн.; гідробокс марки «ERLIT» - 2 676,30 грн.; камін електричний марки «RED» - 5 143,13 грн.; диван шкіряний розкладний - 17 542,00 грн.; ліжко двохспальне - 6 247,82 грн. та матрац моділе «Lisma» - 569,60 грн.; гарнітур кухонний - 3 390,75 грн., газова стаціонарна чотирьохкамфорна плита з електричною духовою шафою марки «Whirlpool» моделі «АКР 240/Ja» бежевого кольору - 4 260,00 грн., кухонна витяжка марки «Faber» - 1 690,00 грн., газова колонка марки «Ternet» - 2 880,29 грн., мийка для посуду з нержавіючої сталі - 779,80 грн. (а.с. 159-168). Свідок [PERSON], який є батьком позивача-відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знаходиться в неприязних відносинах з відповідачем позивачем по справі [PERSON] Автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, куплена за кошти [PERSON] після продажу його автомобіля та 10 000 дол. США він особисто надав колишньому зятю для купівлі автомобіля. Автомобіль був куплений за 22 000 дол. США. Також пояснив, що нерухоме майно, яке просить розподілити [PERSON] не є спільною власністю його та його дочки. Все майно куплено за його кошти і надано в користування дочці [PERSON] Сторонами спільно куплено лише килим і микрохвильова піч. Також пояснив, що відповідач-повізивач [PERSON] офіційно не працював, він працював не офіційно з своїми батьками, які займалися бізнесом. Грошова компенсація від різниці у вартості майна від запропонованого в зустрічному позові варіантів поділу становить 263,20 грн. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON], суд дійшов висновку, що спільне сумісне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу, необхідно поділити в порядку запропонованому [PERSON] у зустрічній позовній заяві. Слід зазначити, що при вирішенні питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя враховано, що [PERSON] переїхав мешкати в будинок своїх батьків, тому йому необхідні такі речі для користування, як холодильник, мікрохвильова піч, диван шкіряний та спальний гарнітур та він має фактичну можливості куди забрати, тому суд вважає за доцільне виділити йому дане майно, яке він має можливості використовувати та якого потребує. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Інше майно, яке знаходиться в будинку, в якому проживає позивач-відповідач разом з малолітнім сином, суд вважає за доцільне виділити [PERSON], оскільки вони необхідні для догляду та виховання дитини, зокрема пральна машина, камін електричний, меблі кухонні, гідробокс, телевізор. Разом з тим, слід зазначити, що при такому поділі майна інтереси неповнолітнього сина не будуть порушені сторонами у справі, оскільки меблі та побутова техніка потрібні йому для забезпечення комфортного проживання у будинку. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об′єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об′єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Стаття 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст.71 СК України. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже судом встановлено, що майно було куплено сторонами і їх батьками та передано їм в дарунок для їх спільного користування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача-відповідача [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя також підлягає задоволеню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача - повідача на користь позивача-відповідача слід стягнути 1 542,00 грн. витрати на судовий збір, а також з позивача-відповідача на користь відповідача - повідача слід стягнути 494,80 грн. витрати на судовий збір та витрати на проведення експертизи в розмірі 2 304,00 грн, які документально підтверджені (а.с. 168). На підставі викладеного,

Outcome: approved