Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

8 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення порушень права власності, вказуючи, що їй на праві власності належить будівля книжкового магазину, розташована по [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 5 лютого 2001 року та свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно САС № 335563 від 28 січня 2009 року. У травні 2009 року позивачка дозволила користуватися частиною вказаної будівлі магазину своєму брату - відповідачу [PERSON], де він з того часу здійснює підприємницьку діяльність. З травня 2012 року відповідач перешкоджає їй користуватися будівлею магазину, вона не має доступу до частки приміщення, яка перебуває у його користуванні, в тому числі, для зняття показань з лічильників обліку споживою електроенергії та води. На її звернення відповідач не реагує, погрожує фізичною розправою та виказує своє незадоволення, а 7 червня 2012 року, перебуваючи у стані сп'яніння, відповідач застосував до позивачки фізичне насильство, у зв'язку з чим вона зверталася із заявою до органів міліції. Таким чином, являючись власником квартири, позивач вважає, що вона обмежена у своїх правах власника, які порушуються відповідачем, тому просила визнати протиправними дії [PERSON], що перешкоджають їй користуватися майном, що належить їй на праві власності, та зобов'язати відповідача звільнити будівлю книжкового магазину, яку він використовує незаконно, відшкодувавши понесені нею судові витрати. 26 грудня 2013 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права сумісної власності на побудований об'єкт, в якому позивач зазначив, що станом на 2007 рік він після роботи на кількох будівництвах на території України та Росії накопичив певну суму грошей для капітального ремонту у власному будинку по [ADDRESS], для чого придбав будівельні матеріали, коли до нього звернулася сестра - [PERSON], з проханням допомогти у будівництві придбаного нею кіоску по [ADDRESS]. Він погодився, кинув ремонт будинку та почав допомагати сестрі, яка пообіцяла йому, що в майбутньому вони будуть співвласниками побудованого магазину. На протязі 2007-2008р.р. він контролював будівельників, власноруч проводив розрахунки необхідних будівельних матеріалів, вкладав власні кошти та свій труд, переважно ним були здійснені усі будівельні роботи, окрім шпатлювання та фарбування стін наприкінці будівництва, оскільки його кошти скінчилися у липні 2008 року та він був змушений працевлаштуватися. На його питання, коли позивачка поверне витрачені ним на будівництво кошти та оплатить його працю, [PERSON] відповіла, що об'єкт ще треба здати в експлуатацію, на що потрібні додаткові кошти та оманою вмовила його продати їй належну йому частину батьківського будинку, розташованого по [ADDRESS]. Лише після отримання первісного позову [PERSON] зрозумів, що приміщення магазину було здано до експлуатації раніше, ніж відбулося переоформлення частки вказаного житлового будинку. Позивачка на його вимоги передала йому у безстрокове безоплатне користування приміщення чебуречної, в якому він у квітні 2009 року зробив ремонт та зареєстрував підприємницьку діяльність. Вважає, що між ним та [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо визнання його співвласником приміщення магазину, усі умови якого зі свого боку він виконав. Просив визнати за ним право власності у рівних частках з його сестрою [PERSON] на побудований об*єкт книжковий магазин за адресою: [ADDRESS]. Первісний та зустрічний позови сторін по справі об'єднані в одне провадження ухвалою суду від 27 грудня 2013 року. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, при цьому заперечували проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Позивачка пояснила, що приміщення павільйону з кіоском за адресою: [ADDRESS], придбала у 2001 році, адреса об'єкту нерухомості пізніше змінилася на [ADDRESS]. Будівництво та ремонті роботи у придбаному приміщенні за укладеним нею договором здійснювалося будівельною фірмою, всі витрати на придбання будівельних матеріалів та оплату виконаних робіт несла вона, як власниця. Відповідач дійсно надавав їй певну допомогу під час ремонту у придбаному приміщенні магазину, зокрема, здійснював роботи по укладенню плитки, однак його участь не носила матеріального характеру та жодних домовленостей про набуття відповідачем прав співвласника між ними не існувало. У теперішній час приміщення являє собою єдину будівлю, умовно поділену на приміщення книжкового магазину та чебуречної. У 2009 році вона дозволила тимчасове користування приміщенням чебуречної відповідачу, якою він з того часу безоплатно користується, при цьому укладати за її пропозицією офіційний договір оренди приміщення відмовляється з посиланням на нестачу коштів для сплати її вартості. Між ними почали виникати конфлікти з приводу того, що відповідач перешкоджає її доступу до вказаного приміщення, змінив вхідний замок, ключ від якого її не передав, через що вона позбавлена можливості здійснювати свої права власника та виконувати приписи комунальних служб, в тому числі, щодо вільного доступу їх представників до приладів обліку. Крім того, на її думку, є порушенням її права власності дії відповідача, який фактично надає вказане приміщення в оренду третім особам без її дозволу. Зазначила, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, так, договір купівлі-продажу приміщення павільйону з кіоском було укладено нею, вся дозвільна документація оформлена на її ім*я та нею витрачалися кошти на його будівництво та ремонт, що підтверджується документально. Про фактичне укладення договору міни вони з відповідачем не домовлялися, належну йому частину батьківського будинку та земельної ділянки [PERSON] їй передав за договором дарування, на цей будинок перед тим було накладено арешт через борг відповідача по сплаті аліментів, який вона сплатила через відсутність коштів в останнього. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що за проханням позивачки повністю контролював хід будівництва та ремонту вказаного вище приміщення магазину, надавав технічну та матеріальну допомогу, оскільки вона не мала необхідних знань та навиків і не могла справитися з працюючими на об*єкті будівельниками. При цьому, він дав згоду почати роботу на будівництві за умови передання йому частки майна у майбутньому, що не було закріплено документально. Частина будівельних матеріалів придбана його коштом, також він розраховувався з найманими ним працівниками, про що в нього є чеки та розписки. Вважає, що магазин та чебуречна являють собою два відокремлені приміщення, не заперечує, що користується приміщенням чебуречної з 2009 року з дозволу [PERSON], доступ до якого у теперішній час є лише в нього, однак будь-яких порушень прав позивачки це на його думку не завдає. Так, лічильник електроенергії у теперішній час винесений на фасад приміщення, вода опломбована, тому незручностей для позивачки у спілкуванні з комунальними службами виникати не може. Наполягає на тому, що фірма-забудовник, на виконання якою робіт посилається позивачка, є фіктивною, документи на комісію у виконком [PERSON] подала сфальсифіковані, що призвело до оформлення права власності на вказане приміщення лише за нею. З врахуванням його матеріальної участі у будівництві приміщення магазину просив визнати за ним та позивачкою право власності на побудований об*єкт у рівних частках, відмовивши у задоволенні первісного позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у період часу з квітня по липень 2008 року з [PERSON], [PERSON] виконував роботи по ремонту кровлі, облицюванню будівлі чебуречної, розташованої на трамвайній зупинці "Залізничний вокзал" м. Костянтинівки, також укладав плитку на підлогу та обшивав стіни пластиком у середині приміщення. На вказану роботу він влаштувався через пасинка [PERSON] - [PERSON], з яким товаришував, будь-який договір не укладався, раніше та після цього на будівництві він не працював. Завдання по виконанню робіт йому давав [PERSON], який з ним і розраховувався, платив приблизно 10-30 грн. у день. На роботу він виходив не систематично, скільки разів у тиждень сказати не може. Хто є власником даного приміщення, за чиї кошти купувалися будівельні матеріали йому не відомо, бо він цим не цікавився. На будівництві свідок бачив [PERSON], котра приходила перевіряти та приймати виконану роботу. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що у період часу з квітня по початок серпня 2008 року працював на будівництві павільйону, розташованого на трамвайній зупинці "Залізничний вокзал" м. Костянтинівки, виконував зовнішні та внутрішні роботи, в тому числі, клав плитку на підлозі, обшивав стіни та стелю пластиком, будівельні матеріали знаходилися на об'єкті. Працівником будівельної фірми не являється. По роботі спілкувався з [PERSON], який давав завдання та розраховувався, при цьому, свідок не цікавився, чиє це приміщення та для чого воно, за чиї кошти купувалися будівельні матеріали, будь-який договір з ним не укладався. За виконану роботу щомісяця отримував плату в залежності від робочих годин, в сумі приблизно 1200 - 1500 грн., про що писав розписки [PERSON] На будівництво в якості власника приходила і [PERSON], перевіряла хід робіт, одного разу навіть конфліктувала зі свідком з приводу якості виконуваної ним роботи по кладці плитки. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що з квітня по червень 2008 року, у травні 2009 року за запрошенням [PERSON] працював на будівництві магазину по [ADDRESS], в районі залізничного вокзалу, займався переробленням, монтажем кровлі, реконструкцією водопостачання, договір з останнім не укладав. Будівельні роботи виконує постійно, при цьому, у будь-якій будівельній фірмі не працює. Ремонт кровлі він здійснював з [PERSON] та хлопцем, який у теперішній час поїхав з м. Костянтинівка. Розрахунок отримував від [PERSON] по виконаній роботі, на його думку з власних коштів останнього, про що писав розписки, суми отриманих грошей не пам*ятає. Свідку відомо, що офіційною власницею приміщення є [PERSON], яка періодично приходила на об*єкт, контролювала та перевіряла хід роботи. Заслухавши пояснення сторін, представника, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 5 лютого 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу, реєстраційний № 190, зареєстрованого у Костянтинівському міському БТІ 15 лютого 2001 року за реєстровим №56, кн. №2 (а.с. 5), позивачці [PERSON] належить павільйон очікування трамваю з торговим кіоском по [ADDRESS], загальною площею 14,70 кв.м. Рішенням виконкому Костянтинівської міської ради №81 від 15 лютого 2006 року (а.с. 98) [PERSON] дозволено будівництво книжкового магазину розміром 9,8 х 6,2 кв.м на земельній ділянці, належній заявниці на праві приватної власності на підставі державного акту про право власності на землю від 18 березня 2004 року (реєстровий №4805) по [ADDRESS], що також вбачається з дозволу інспекції державного архітектурного контролю м. Костянтинівки на виконання будівельних робіт №56 від 29 грудня 2007 року, сметної документації КП «Вант» м. Костянтинівка, де [PERSON] вказана як замовник (а.с. 99, 100-107). Відповідно до рішення виконкому Костянтинівської міської ради №14 від 21 січня 2009 року (а.с. 31) вирішено оформити право власності [PERSON] на будівлю книжкового магазину загальною площею 51,7 кв.м по [ADDRESS]; підстава - акт технічної комісії про прийняття об*єкта нерухомості до експлуатації від 3 грудня 2008 року, затверджений рішенням Костянтинівської міськради №791 від 17 грудня 2008 року; державний акт на право власності на земельну ділянку; договір купівлі-продажу павільйону очікування трамвая з торговим кіоском від 5 лютого 2001 року; адресна довідка КП «Проектно-зйомне бюро». Згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно Костянтинівського міського БТІ від 31 січня 2009 року, повідомлення Костянтинівського БТІ №1125 від 23 листопада 2013 року (а.с. 7, 29), зареєстровано право власності [PERSON] на будівлю книжкового магазину по [ADDRESS], підстава - свідоцтво про право власності САС №335563 від 28 січня 2009 року, видане виконкомом Костянтинівської міської ради (а.с. 6, 32). Відповідно до довідки КП «Проектно-зйомне бюро» м. Костянтинівки №10 від 14 січня 2009 року (а.с. 17, 30), поштова адреса книжкового магазину [PERSON] - [ADDRESS] (стара адреса - [ADDRESS]). Згідно копії договору підряду №01-10/02-2007 від 25 квітня 2007 року, квитанції про сплату авансу (а.с. 110-113), замовник - [PERSON], доручила підрядчику - ПП «Кассиопея АСД» ремонтно-будівельні роботи зі зведення несущих конструкцій та кровлі одноповерхового торгового кіоску згідно проектної документації та будівельних норм розташованого по [ADDRESS], м. Костянтинівка. Як вбачається з копій товарних чеків та платіжних документів, датованих 2007-2009 р.р. (а.с. 108-109, 114-129), позивачкою були придбані у вказаний період часу будівельні матеріали та інструменти, сантехніка, металоконструкції, склопакети тощо. Згідно копій договорів дарування від 24 січня 2009 року, посвідчених приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу, зареєстрованих у реєстрі за № 207, № 209, відповідно, довідки про вчинення нотаріальних дій від 23 червня 2012 року № 11/01-16 (а.с. 38-39, 40) [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/ 2 частку жилого будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель, а також ? частку земельної ділянки загальною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS]. Як вбачається з копій товарних чеків, датованих 2007-2009 р.р. (а.с. 50-53), декілька - 2003 р. (а.с. 51, 53) [PERSON] здійснювалася купівля будівельних інструментів, будівельних матеріалів тощо. Згідно ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення з боку відповідача по справі прав власника позивача [PERSON] щодо володіння, користування та розпоряджання на власний розсуд належним їй майном - приміщенням павільйону з торговим кіоском, розташованим по [ADDRESS]. Так, факт користування частиною вказаного приміщення з 2009 року на безоплатній основі не заперечував в судовому засіданні відповідач [PERSON], також, зазначено позивачкою і підтверджено відповідачем, що договору оренди чи будь-якого іншого документального закріплення використання цього приміщення [PERSON] між сторонами не укладалося. В той же час, доводи відповідача [PERSON] про те, що він не створює будь-яких перешкод для здійснення позивачкою своїх прав власника, не беруться до уваги судом, бо сам відповідач у своїх поясненнях вказував на те, що доступ до зазначеного приміщення є лише у нього через зміну замку і позивачка не може потрапити туди без його відома. Також, суд вважає неспроможними посилання відповідача з доданою фототаблицею на те, що права позивачки не зазнали порушень у зв*язку з винесенням електролічильнику на фасад будівлі павільйону та опломбуванням крану водопостачання. Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що приміщення магазину та чебуречної є відокремленими об*єктами і тому право власності на них має бути закріплене окремо, оскільки це спростовується дослідженою судом дозвільною та проектною документацією на ім*я [PERSON], планом благоустрою, відомостями Костянтинівського міського БТІ тощо. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної власності на побудований об'єкт задоволенню не підлягають. Так, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що між ним та позивачкою було досягнуто домовленості про передання у його власність частини приміщення павільйону з торговим кіоском, розташованого по [ADDRESS], як на умовах допомоги у будівництві та ремонті, так і у рахунок дарування [PERSON] належної йому жилого будинку та земельної ділянки по [ADDRESS]; а також доказів у підтвердження незаконності укладення договору купівлі-продажу приміщення павільйону позивачкою, одержання нею дозволу на будівництво, узгодження проектної документації та введення в експлуатацію будівлі книжкового магазину, тощо. Свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON] пояснили в судовому засіданні, що позивачка [PERSON] приходила під час проведення ремонтних робіт у вищевказане приміщення павільйону в якості власника, контролювала їх хід та перевіряла якість роботи, що спростовує доводи [PERSON] про те, що вона самоусунулася від будівництва та не приймала в ньому участі. Суд вважає, що надані відповідачем [PERSON] копії товарних чеків, копії та оригінали розписок не можуть бути взяті до уваги судом як підтвердження обґрунтованості його вимог про визнання за ним права власності на ? частину вищевказаної будівлі, в тому числі, з огляду на надані позивачкою [PERSON] копії договору підряду, копій товарних чеків та платіжних документів, надані свідками пояснення про те, що будівельні матеріали знаходилися на об*єкті, підтвердження ними виконання значної частиниремонтно-будівельних робіт, зокрема зі зведення несущих конструкцій та кровлі павільйону, фірмою-підрядчиком, про що вказував у своїх поясненням і відповідач. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що порушене право власника позивачки [PERSON] підлягає захисту та необхідно усунути перешкоди у здійсненні нею права користування майном, що належить їй на праві власності - приміщенням павільйону з торговим кіоском, розташованим по [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача його звільнити, відмовивши при цьому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до позивачки [PERSON] про визнання права спільної власності в рівних частках на об'єкт нерухомості. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 229, 40 грн.

Outcome: approved