Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою і просить суд винести рішення, яким припинити право власності [PERSON] на ? частину будинку [ADDRESS], як частку у спільному майні подружжя взамін на грошову компенсацію та виселити відповідача із вказаного будинку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в 2001 році вона разом з відповідачем, перебуваючи на той час в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти придбали будинок [ADDRESS]. В 2011 році шлюб між сторонами розірвано, вони проживають разом, але як чужі один одному люди, відповідач не бажає вкладати кошти в ремонт будинку. Від шлюбу мають сина [INFO], який бажає проживати разом з матір'ю. Позивач просить припинити право власності відповідача на ? частину спірного будинку взамін на грошову компенсацію в розмірі 40000 гривень, яку вона вважає достатньою та дійсною вартістю ? частини будинку. Позивач в судовому засіданні просить суд задовольнити вимоги та припинити право власності відповідача на ? частину спільного будинку взамін на грошову компенсацію. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про власність", який діяв на час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 60 СК України. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, відповідно до статей - 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу, рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Крім того, ст.. 365 ЦК України передбачає припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що позивач пропонує відповідачеві грошову компенсацію замість припинення права власності на ? частину будинку в розмірі 40000 гривень, які попередньо внесені позивачем на депозитний рахунок суду, а відповідач не заперечує проти припинення його права власності та не заперечує проти запропонованої суми компенсації, спільне володіння і користування майном сторонами, які розірвали шлюб та проживають як окремі родини є неможливим, суд вважає таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та їх сину.

Outcome: approved