Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,56 га, яка знаходиться в адміністративних межах Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Згідно з рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2016 року ѕ зазначеної земельної ділянки були успадковані братом позивача - [PERSON] . Решта ј земельної ділянки успадковані позивачем, так як він являється спадкоємцем першої черги спадкування та прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, позивач не може оформити свої спадкові права на ј частину зазначеної земельної ділянки, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, у зв`язку з чим звернувся до суду. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2020 року провадження у справі відкрито та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 04 березня 2021 року представник позивача - адвокат Солод В.М. направив до Чорнобаївського районного суду Черкаської області заяву, відповідно до якої розгляд справи просить проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у передбачений законом строк відзиву на позов не подав. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, жодних заяв чи клопотань не заявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, радячись на місці, ухвалив: проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказах. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07 травня 2015 року серії [NUMBER] (а.с. 6). За життя [PERSON] заповіту не складала. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,56 га, розташована в адміністративних межах Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19 квітня 2002 року серії ІІ-ЧР № 039974 (а.с. 7). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа № 761/29966/16-ц). Так, на підтвердження того, що позивач являється спадкоємцем першої черги спадкування після смерті [PERSON] , надано копію рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2016 року (справа № 709/2352/16-ц), відповідно до якого, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та прийняли спадщину після смерті останньої оскільки на час її відкриття проживали разом зі спадкодавцем та вступили в управління спадковим майном (а.с. 8). Крім цього, зазначеним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ѕ земельної ділянки (ј земельної ділянки належної [PERSON] , ј земельної ділянки належної [PERSON] , ј земельної ділянки належної [PERSON] ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,56 га, яка знаходиться в адміністративних межах Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19 квітня 2002 року серії ІІ-ЧР № 039974. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2.ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки виконавчого комітету Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 730 від 06 листопада 2015 року [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , сином [PERSON] , сином [PERSON] (а.с. 9). Згідно зі змістом листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 19 грудня 2020 року № 293 01/16, що надійшов у відповідь на запит суду, після смерті [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини від [PERSON] та про відмову від прийняття спадщини від [PERSON] (а.с. 25 -27). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 12 листопада 2020 року (вих. № 259/02-16) позивачу повідомлено, що видача свідоцтв про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У разі відсутності оригіналів правовстановлюючих документів позивачу роз`яснено право на звернення до суду (а.с. 14). Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину і не відмовився від неї, проте у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи, що визнання права на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, беручи до уваги, що відповідачем та третіми особами на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог не подано відзиву на позовну заяву та заперечень, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на ј земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,56 га, яка розташована в адміністративних межах Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області підлягають до задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved