Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

13.07.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (треті особи: Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №4-7). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що в травні 2017р. їй стало відомо, що Соборним ВДВС м. Дніпра було відкрито виконавче провадження №53904422 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М., від 22.11.2016р. про стягнення з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25516 грн.90коп., заборгованості за кредитним договором №104116 від 05.08.2004р., укладеним між банком та [PERSON] Позивачка вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не здійснила перевірку безспірності розміру заборгованості суми штрафних санкцій та процентів заявленою банком до стягнення, не перевірила первинні документи щодо розрахунку заборгованості та здійснення погашення (в 2009 році позивачкою було здійснено погашення заборгованості стягнутої за судовим наказом Жовтневого районного суду №2н-4/05 від 10.10.2005р.), а отже, у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивачки перед банком зазначений у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано та не перевірено, з якого дня у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до позивачки, та що на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років, враховуючи що кредитний договір №104116 від 05.08.2004р., укладений строком до 05.07.2005р., а прострочена заборгованість за договором виникла ще в березні 2005р. Просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. від 22.11.2016р. зареєстрований в реєстрі за № 10190 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача. Крім того, в позовній заяві від 13.07.2017р. позивачкою було викладено вимогу про забезпечення доказів, а саме: витребувати з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для огляду в судовому засіданні справу №2н-4/05 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу та цивільну справу №2-3755/2009р. за позовом банка про стягнення заборгованості, з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області витребувати для огляду в судовому засідання цивільну справу №2-4426/2010 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, витребувати від приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М., матеріали документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис та вимогу про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивачка просила зупинити стягнення за виконавчим провадженням №53904422, відкритим на підставі виконавчого напису нотаріуса. В судовому засіданні 17.10.2017р. від представника позивачки - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 14.08.2017р.) надійшла заява, в якій представник зазначила, що не наполягає на заявлених раніше в позовній заяві вимогах про витребування для огляду в судовому засіданні з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справи №2н-4/05 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу та цивільної справи №2-3755/2009р. за позовом банка про стягнення заборгованості, з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільної справи №2-4426/2010, а також розгляду вимог про вжиття заходів забезпечення позову. Просила суд, задовольнити заяву позивачки про витребування доказів в частині витребування у приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 22.11.2016р., зареєстрований в реєстрі за № 10190. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 17.10.2017р. заяву представника позивачки [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі № 201/9933/17 задоволено. В наданій суду 13.12.2017р. заяві представник позивачки - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити, розглянувши справу за її відсутності (а.с. № 82). Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.12.2016р.- а.с. №55) в судове засідання 13.12.2017р. не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявна розписка представника відповідача (а.с. № 58), про причини неявки суд не сповістив. Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. в судове засідання 13.12.2017р. не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 61). 02.11.2017р. до суду надійшла заява третьої особи, в якій приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. просила справу розглянути без її участі, до заяви на виконання ухвали суду від 17.10.2017р. про витребування доказів було долучено копії виконавчого напису та документів на підставі яких його вчинено 22.11.2016р. В наданих раніше суду 03.10.2017р. письмових поясненнях на позов, третя особа позовні вимоги вважала необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог законодавства на підставі наданих банком документів, які підтверджували безспірність заборгованості в контексті положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Просила в задоволенні позову відмовити. Також 13.12.2017р. до суду надійшли письмові заперечення позивачки [PERSON] на письмові пояснення третьої особи приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М., в яких позивачка посилалася на те, що умовами укладеного між нею та банком кредитного договору № 104116 від 05.08.2004р. та Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до договору) визначено порядок та строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, а враховуючи що прострочення платежів згідно до Графіку погашення мало місце ще з березня 2005р., приватним нотаріусом при вчинені виконавчого напису було зроблено неправильний висновок щодо початку спливу трьох річного строку для звернення банка з вимогою про вчинення виконавчого напису з моменту настання права такої вимоги. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, зокрема, зі змісту заяви представника відповідача [PERSON] від 17.10.2017р., вбачається, що відповідач заперечує проти позову, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України. Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.3 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.11 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 05.08.2004р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (надалі назва банку була змінена на ПАТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] був укладений кредитний договір №104116 згідно якого [PERSON], був наданий кредит споживчий кредит у розмірі 800 дол. США на строк до 05.07.2005р. (а.с. № 71). Згідно умов п. 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов'язується проводити погашення кредиту в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, приведеного в Додатку №1, який є невід'ємною частиною договору, який в свою чергу визначає обов'язок позичальника здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості за кредитом та процентів (а.с. № 81). 24.02.2007р. між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 119, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «[PERSON]» (а.с. №16). 23.11.2012р. шлюб між подружжям було розірвано, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено актовий запис № 210, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини - «[PERSON]» (а.с. № 17). 22.11.2016р. приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №104116 від 05.08.2004р. станом на 06.09.2016р. грошових коштів у сумі 889,12 дол. США (що за курсом НБУ станом на 06.09.2016р. становить 23816грн.90коп.) з яких: заборгованість за кредитним договором 4,59 дол. США, заборгованість по відсоткам 294,53 дол. США, пеня 590 дол. США та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700грн. (а.с. №63). В виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за 12 років 1 місяць 1 день, а саме за період з 05.08.2004р. по 06.09.2016р. Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. №6-20цс14 виклав правову позицію, згідно якої позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З наданих суду письмових доказів, судом встановлено, що право банку на стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання позивачкою своїх зобов'язань за умовами кредитного договору виникло з 05.07.2005р., при цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості здійсненного банком по договору, що не спростовується самою позивачкою в позовній заяві, останнє погашення заборгованості на виконання судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2005р. позивачкою здійснено у квітні 2009р., виходячи з чого, суд приходить до висновку, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та здійснення її часткового погашення, та наявність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги, для звернення з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивачки кредитної заборгованості саме в розмірі 889,12 дол. США. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Суд зазначає, відповідачем на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий документ найменований банком, як виписка по особовому рахунку боржника [PERSON], станом на 06.09.2016р., проте відповідний документ по своїй суті є розрахунком заборгованості та не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку) оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, судом встановлено наявність в матеріалах виконавчого напису доказу направлення 08.11.2016р. позивачці письмової вимоги про усунення порушень, проте докази отримання позивачем вказаної вимоги відсутні. Що стосується посилань позивачки та її представника про спірність стягнутою суми заборгованості, з урахуванням тих обставин, що позивачкою в повному обсязі була погашена сума заборгованості стягнута за судовим наказом виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 10.10.2005р., суд зазначає, що розглядаючи дану справу, суд не вирішує питання про стягнення заборгованості, а отже даним обставинам судом може бути надана правова оцінка, у разі стягнення заборгованості в судовому порядку. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши надані сторонами до суду письмові докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №10190 від 22.11.2016р. таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» найшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved