Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] у позові проти Ради та [PERSON] просить визнати недійсними та скасувати рішення Ради від 04.11.2011, 17.04.2012 та 25.04.2012, що перешкоджали оформленню позивачем права на спірну земельну ділянку та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] Житомирського району. Вимоги мотивує тим, що у 1998 році він та його брат [PERSON] отримали спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS] у частках 5/6 та 1/6 відповідно. Інше майно, зокрема частину спірної земельної ділянки, [PERSON] за життя не прийняв, а отже Рада помилково вважає, що [PERSON], як спадкоємець останнього має право на частину земельної ділянки. Представник позивача вимоги підтримала. [PERSON] звернулася з клопотанням про розгляд справи без її участі. Позов не визнала, у вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування не надала Представник Ради вважає, що оскаржувані рішення Ради є цілком законними, оскільки [PERSON] не відмовлявся від належної йому 1/6 частини ділянки у встановленому порядку, а тому на даний час спірна земельна ділянка не відноситься до земель територіальної громади. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 13.07.1998 позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS] Житомирського району та земельної ділянки площею 0,65 га, з яких 0,25 га - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,40 га для для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 4). Решту спадщини, як обов'язкову частку, у вигляді 1/6 частини наведеного майна отримав брат позивача [PERSON] за свідоцтвом від 16.07.1998 (а.с. 5). [INFO] останній помер. За життя він оформив право власності лише на 1/6 частину житлового будинку. Будь-яких правовстановлюючих документів на отримання спірної земельної ділянки (0,0666 га) у власність за життя [PERSON] не отримував. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.ст. 1296, 1297 ЦК України зазначено, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва. Частиною 1 ст. 1276 ЦК передбачено, що у випадку, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, право на обов'язкову частку є особистим, персоніфікованим. Відповідно до п.п. "в" п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року №2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" передбачено, що спадкоємець, який претендує на обов'язкову частку у спадщині повинен подати заяву про прийняття спадщини. Фактичне прийняття обов'язкової частки у спадщині законодавством не передбачено. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На думку суду, слушним є твердження позивача, що спірна частина земельної ділянки не належить [PERSON] оскільки остання не отримала та не могла отримати її як спадщину у встановленому законом порядку. За таких обставин Рада не могла стверджувати у своїх рішеннях про належність спірної частини ділянки [PERSON] та відмовляти позивачу в наданні дозволу на виготовлення технічної документації саме з цих підстав, що тягне за собою скасування оспорюваних рішень в цій частині. Відповідно до ст.19 Конституції України орган державної служби, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач з 1998 року відкрито користується, обробляє та фактично володіє спірною земельною ділянкою, що за життя було відомо [PERSON], проте останній питань про усунення перешкод у користуванні спірною ділянкою, або про передачу її у власність не порушував. А тому, рішення Ради від 17.04.2014 року щодо належності спірної земельної ділянки площею 0,0666 га нині покійному братові [PERSON] є явно незаконним, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті (ст. 25 ЦК України). Також неправомірними є твердження Ради про належність 1/6 частини ділянки площею 0,40 га [PERSON] (рішення від 04.11.2011 та 25.04.2012). Таким чином, суд з урахуванням принципів справедливості та раціонального використання земельних ресурсів (ст.ст. 5, 162 ЗК України) дійшов висновку про ґрунтовність позову.

Outcome: approved