Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є чоловіком [PERSON]. 11.04.2010року [PERSON] померла. В звязку з чим, позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0448 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:02:020:0417, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, провулок Разіна, 16, після смерті його дружини [PERSON], яка померла 11.04.2010 року.На підтвердження належності спадкодавиці даного нерухомого майна, [PERSON] який діє від імені [PERSON] було надано: державний акт на право приватної власності на землю серії ВН, виданий міською Радою народних депутатів 05.10.2000 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської Радою народних депутатів № 306 від 27.04.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1/237 з відміткою про посвідчення договору купівлі-продажу. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований Управлінням Держгеокадастру у м. Вінниці Вінницької області 05.10.2010року за № НВ-0505027012016. Однак 16.12.2016 року постановою державний нотаріус Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив представнику позивача у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0448 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:02:020:0417, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, провулок Разіна, 16, після смерті його дружини [PERSON], яка померла 11.04.2010 року так як у вищевказаному державному акті є відмітка про посвідчення 18.12.2001 року договору відчуження частки земельної ділянки, не посвідчена підписом начальника районного відділу, міського управління земельних ресурсів Держкомзему України. Просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на частку земельної ділянки площею 0,0448га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:02:020:0417, яка розташована за адресою: м. Вінниця, провулок Разіна, 16, після смерті 11.04.2010року [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданий міською Радою народних депутатів 05.10.2000 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської Радою народних депутатів № 306 від 27.04.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1/237 з відміткою про посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0448га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:02:020:0417, яка розташована за адресою: м. Вінниця, провулок Разіна, 16(а.с.8). Даний факт підтверджується і витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований Управлінням Держгеокадастру у м. Вінниці Вінницької області 05.10.2010року за № НВ-0505027012016 (а.с.9). 11.04.2010року [PERSON] померла (а.с.7). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] (а.с.44). 16.12.2016 року постановою державний нотаріус Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив представнику позивача у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0448 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:02:020:0417, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, провулок Разіна, 16, після смерті його дружини [PERSON], яка померла 11.04.2010 року так як у вищевказаному державному акті є відмітка про посвідчення 18.12.2001 року договору відчуження частки земельної ділянки, не посвідчена підписом начальника районного відділу, міського управління земельних ресурсів Держкомзему України (а.с.6). Нормами ст.ст. 1217, 1218,1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.\~Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з\~ ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі\~ ст. 11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~11, 15, 17, 328, 331, 384, 1217, 1218, 1261-1265, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»,

Outcome: approved