Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, Городоцьке РБТІ Львівської області, відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Вимоги в основному мотивує тим, що між її житловим будинком за адресою [ADDRESS], та належить їй на праві власності та між житловим будинком [PERSON], за адресою [ADDRESS] не визначено чітких меж землекористування, відповідачка перешкоджає їй користуватись земельною ділянкою для обслуговування будинку, що призводить до постійних конфліктів між ними, просить задоволити позов. В суді позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та крім того, пояснили, що після смерті [PERSON] - бабці сторін, відповідачка [PERSON] успадкувала за заповітом житловий будинок за адресою [ADDRESS] а позивачка - [PERSON], на земельній ділянці, якою користувалась їхня бабця [PERSON], побудувала свій житловий будинок в с. Керниця, який набула у власність згідно рішення виконкому Керницької сільської ради № 10 від 09.02.2007 р., просить встановити порядок користування цією земельною ділянкою, площею 0,42га, яка знаходиться між будинками [ADDRESS], відповідно до варіанту №1 інженерно-технічної експертизи, виділивши їй земельну ділянку, загальною площею 2501,0кв.м. із встановленням меж земельної ділянки, та встановити сервітут з тильної сторони на земельну ділянку для технічного обслуговування конструктивних елементів господарської споруди, площею 37,50 кв. м. Представники відповідачки [PERSON] та [PERSON] в суді позовні вимоги заперечили повністю, пояснили, що [PERSON] все своє майно заповіла відповідачці - [PERSON], яка згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом набула право власності на будинок по [ADDRESS], [PERSON] до смерті користувалась земельною ділянкою, прилеглою до будинку, проте, право власності на неї не оформила, з покликанням на те, що спірна земельна ділянка сторонам на праві власності чи на праві постійного користування не належить, просять в позові відмовити. Представник третьої особи - Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області в суді пояснив, що земельна ділянка сторонам у власність чи користування за рішенням сільської ради не передавалась, оскільки сторони не погоджуються на варіанти розподілу земельної ділянки, запропоновані сільською радою, просить вирішити спір по суті та встановити межі земельної ділянки, виділивши їх у власність сторонам. Треті особи [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги позивачки [PERSON] Представники третіх осіб Відділу Держземагенства в Городоцькому районі Львівської області та КП Городоцьке РБТІ при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, третіїх осіб, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право на звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до вимог до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтоватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були досліджені в суді. З долучених до матеріалів справи копій технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду (Т.1, а.с. 8-12), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно (Т.1, а.с. 15, 16), оглянутих в судовому засіданні реєстраційної та інвентаризаційної справ № 118 вбачається, що [PERSON] має на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Як вбачається з Листа Городоцького РБТІ (Т.1 а.с. 23), копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (Т.1 а.с. 138) копії свідоцтва про право на спадщину (Т.1 а.с. 149), оглянутих в суді інвентаризаційної та реєстраційної справ, відповідачка [PERSON] має на праві власності житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами по [ADDRESS]. Згідно заповіту від 14.10.1998 р. [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, все те, що належить їй на праві власності на день смерті, заповіла [PERSON] - відповідачці по справі. (Т.1 а.с. 126). Як видно з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.2006 р. [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], без земельної ділянки для його обслуговування (Т.1 а.с. 149) та земельну ділянку, пл. 1,1553 га для ведення товарного сільськогосподарського випробництва. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одним із основних принципів місцевого самоврядування, у відповідності до ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є законність. Відповідно, всі рішення, які приймаються, повинні відповідати Конституції України та чинному законодавству України. Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт, зокрема рішення уповноваженого органу державної влади чи місцевого самоврядування, або цивільно-правова угода. Відповідно до п. «а» ч.3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність. Як встановлено в суді, позивачка [PERSON] неодноразово зверталась в Керницьку сільську раду Городоцького району Львівської області з заявами про передачу їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS], що підтверджується її поясненнями в суді та долученими до справи письмовими заявами від 23.07.2007р. (Т.1 а.с. 28), та від 08.12.2009р. (Т.1 а.с. 29-30). Як вбачається з пояснень в суді представника третьої особи - голови Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області [PERSON], його листа від 11.08.2010 р. за № 130 (Т.1 а.с. 91), що не заперечували в судовому засіданні ні позивачка, ні представники відповідачки, земельна ділянка за адресою [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку сторонам за рішенням сільської ради у власність чи у користування не передавалась, таке рішення сільською радою не приймалось через відсутність між сторонами згоди. Згідно висновку № 2843/2844 судової інженерно-технічної експертизи від 27.02.2014 р. судовий експерт запропонувала п'ять варіантів поділу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с. 189-203). Згідно з ч.3 ст.123 ЗК України сільська, селищна, міська рада в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян чи юридичних осіб, а також надання земельних ділянок із земель комунальної власності, вирішення земельних спорів, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Повноваження сільської, селищної, міської рад у питаннях вирішення земельних спорів спрямовані на забезпечення законності принципів місцевого самоврядування. Пунктом 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Ст. 33 цього ж закону передбачено повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин, одними із яких є надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, вирішення земельних спорів, у порядку встановленому законом. Відповідно до ч.3, 5 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010р., затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо - геодезичних робіт; замовник - орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За наведеного, покликання представника третьої особи - голови Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області про те, що через неприязні відносини, які виникли між сторонами, відсутності згоди на запропоновані варіанти розподілу земельної ділянки, сільська рада не може прийняти рішення про виділення земельної ділянки у власність чи користування та вважає, що питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою у спосіб її виділення та встановлення меж повинен вирішити суд, суд розцінює як таке, що суперечить закону та до уваги не бере. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 07.12.2011 р. за позовом [PERSON] до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, [PERSON], третя особа КП Городоцьке РБТІ відмовлено у визнанні недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS], належного [PERSON] Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 01.03.2012 р. рішення від 07.12.2011 р. залишено без змін та таке набрало законної сили (Т.2 а.с. 41-46), (цив. справа № 2-590/2011 а.с. 71-73, 95-96). Як вбачається з вищевказаного рішення та Ухвали апеляційного суду земельна ділянка, на якій розміщені будинковолодіння сторін [PERSON] та [PERSON] у постійне користування чи у власність сторонам, а також [PERSON] не надавалась (Т.2 а.с. 44-46), (цив. справа № 2-590/2011 а.с. 71-73, 95-96). Із долученого до матеріалів справи рішення № 88 від 30.11.1995р. Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області про передачу у приватну власність земельних ділянок вирішено передати у приватну власність громадянам земельні ділянки згідно поданих заяв та списку осіб (Т.2 а.с. 34-35). [PERSON], яка померла [INFO] (Т.1 а.с. 123) свого права на оформлення права власності згідно даного рішення не реалізувала, що видно з Довідки Відділу Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області № 01-13/2219 від 11.06.2014 р., з якої вбачається, що згідно земельно-кадастрових даних, станом на 01.01.2013 р. інформація про наявність земельних ділянок у власності для обслуговування житлового будинку [PERSON] відповідно до зареєстрованих державних актів - відсутня (Т.2 а.с. 47). Згідно ст. 125 та ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За наведеного, покликання позивачки та її представника на те, що [PERSON], а згодом його дружина [PERSON], згідно записів погосподарських книг набули права користування спірною земельною ділянкою, суд до уваги не бере. Відповідно до ч.2 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Отже, з матеріалів справи, матеріалів цивільної справи № 2-590/2011 р., пояснень сторін та третьої особи в суді встановлено, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку ні померлій [INFO] [PERSON], ні позивачці [PERSON], ні відповідачці [PERSON] за рішенням сільської ради у власність чи у користування не передавалась, таке рішення сільською радою не приймалось. Враховуючи вищевикладене та, беручи до уваги те, що ні позивачці [PERSON], ні відповідачці [PERSON] за рішенням сільської ради у власність чи у користування спірна земельна ділянка не передавалась, таке рішення сільською радою не приймалось, позивачка просить про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою у спосіб - виділити їй земельну ділянку із встановленням меж, що не являється компетенцією суду, а отже, в задоволенні позову [PERSON] про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою із виділенням їй земельної ділянки, площею 2501,0 кв. м. із встановленням фактичних меж та із встановленням сервітуту слід відмовити. Відмовляючи в позові в цілому, суд також відмовляє у встановленні сервітуту на частину земельної ділянки, площею 37,50 кв. м., як про це просить позивачка. За наведеного та

Outcome: dismissed