Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

12.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними спорудами на ім'я спадкодавця. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні не заперечує проти задоволення позову та просить суд розглядати справи за відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 4, [PERSON] належав на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], та станом на 14 квітня 1991 вказаний будинок відносився до типу робочого, що також підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 30.09.2015 року за № 363. Згідно матеріалів технічного паспорту зазначеного житлового будинку, виданого Ізмаїльським МБТІ 26.05.1992 року, по вул. по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок, власником якого значиться [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 12.07.1990 року секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 171, [PERSON] заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде йому належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось - [PERSON]. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40283544 від 29.04.2015 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт [PERSON] від 12.07.1990 року, зареєстрований за № 171, не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 363 від 30.03.2015 року на день смерті та на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] [PERSON] проживала та була зареєстрована в вищезазначеному спадковому будинку. Тобто позивач [PERSON] спадщину прийняла. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Крижановської С.М. Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області № 1021/02-14 від 29.04.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, оскільки відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved