Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] 17 червня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Прокуратура Приморського району м. Одеси про скасування права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 13.09.2006 року є власником трикімнатної квартири, розташованої на 3-му поверсі 3-поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . На момент придбання квартири, так і на час подання позову, будинок, у якому розташована квартира, знаходиться на обліку та в обслуговуванні КП ЖКС «Порто-Франківський», а саме ділянки №7. У даній квартирі, окрім позивачки, проживають також мати позивача [PERSON] , сестра [PERSON] та її дитина [PERSON] , сини позивачки [PERSON] та [PERSON] , чоловік сестри [PERSON] та чоловік позивачки [PERSON] .. На сходовій клітині 3-го поверху їх підходу розташовані дві квартири. Обидві родини (позивачки та сусідів) використовують у якості допоміжного приміщення горище. Проте зазначала, що у подальшому їй стало відомо, що з 2003 року сходова клітина разом із частиною горища була приватизована на ім`я [PERSON] , яка в тому ж 2003 році після реєстрації за собою права власності та отримання свідоцтва про право власності на житло від 31.10.2003 року вповноважила свою онуку [PERSON] подарувати це житло чоловікові онуки [PERSON] .. Позивачу невідомо та не зрозуміло, яким чином на горищі з`явилась новостворена квартира під [ADDRESS] , що складається з частини горища (в технічному паспорті зазначено 12, 2 кімната) та сходової клітини (в технічному паспорті зазначено 3,4 кухня). Вказувала, що жодних згод на відчуження (відокремлення) на користь [PERSON] чи будь-якої іншої особи приміщень загального користування (сходова клітини та частини горища) ані у письмовій, ані в усній формі, та тим більш посвідчених нотаріально вона та сусіди не надавали. За викладених обставин, просила: 1.визнати недійсним договір дарування від 25.11.2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у реєстрі за №3-2883, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори Савіною К.П.; 2.визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане Управлінням ЖКГ ОМР на ім`я [PERSON] 31.10.2003 року на квартиру [ADDRESS] , що складається з частини приміщення горища та сходової клітини; 3. виключити із державного реєстру прав власності відомості щодо належності [ADDRESS] [ADDRESS] [PERSON] та відомості щодо належності даної квартири [PERSON] ; 4. витребувати із незаконного володіння в [PERSON] приміщення, що є частиною горища та сходовою клітиною в будинку [ADDRESS] ; 5. усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме допоміжними приміщеннями горища шляхом демонтування самочинно зведених некапітальних стін, що перешкоджають потрапляння у приміщення горища; 6. визнати приміщення горища власністю мешканців будинку [ADDRESS] . Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю [PERSON] С.. Ухвалою суду від 06.07.2015 року провадження у справі було відкрито. У подальшому, позивачка неодноразово (22.06.2016 року та 01.02.2017 року) надавала до суду уточнення позовних вимог та в останній редакції (т.1, а.с.136-148) просила: 1.визнати недійсним договір дарування від 25.11.2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у реєстрі за №3-2883, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори Савіною К.П.; 2.визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане Управлінням ЖКГ ОМР на ім`я [PERSON] 31.10.2003 року на квартиру [ADDRESS] , що складається з частини приміщення горища та сходової клітини; 3. виключити із державного реєстру прав власності відомості щодо належності [ADDRESS] [ADDRESS] [PERSON] та відомості щодо належності даної квартири [PERSON] ; 4. витребувати із незаконного володіння в [PERSON] приміщення, що є частиною горища та сходовою клітиною в будинку [ADDRESS] ; 5. усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме допоміжними приміщеннями горища шляхом демонтування самочинно зведених некапітальних стін, що перешкоджають потрапляння у приміщення горища; 6. визнати право власності на відокремлене приміщення горища, заг. пл. [ADDRESS] кв.м., розташоване над кв. [ADDRESS] [ADDRESS] , за нею [PERSON] .. 23.09.2016 року до суду надійшли письмові заперечення від [PERSON] (т.1. а.с.56-84), згідно яких заперечував проти вимог та просив відмовити. Також 28.10.2016 року відповідач по справі [PERSON] заявив до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, згідно якої також просив відмовити у задоволенні позову (т.1, а.с.96). Ухвалою суду від 01.02.2017 року уточнену позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 06.02.2017 року у судовому засіданні позивачем було усунуто недоліки, встановлені в ухвалі суду від 01.02.2017 року. 18.04.2017 року надійшли письмові заперечення на уточнений позов (т.1, а.с.180-182). Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді [PERSON] [PERSON] , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 18.06.2018 року її прийнято до провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03.09.18 року. У зв`язку з неявкою сторін 03.09.2018р. розгляд справи був відкладений на 29.10.2018 р.. До суду 07.09.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований була зареєстрована: [ADDRESS] , знята з обліку 01.12.2016 року у зв`язку зі смертю. Із 23.10.2018 року по 29.10.2018 року суддя перебувала у відпустці, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 28.11.2018 року. У підготовче засідання призначене на 28.11.2018 року з`явилася позивачка [PERSON] , та зазначила суду, що відповідно до довідки, яка надійшла з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, вбачається, що відповідачка [PERSON] померла та знята з обліку в 2016 році, а відповідач [PERSON] весь час знав про її смерть, але не повідомляв про це суд. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, за згодою позивача виключити з кола осіб третю особу Прокуратуру Приморського району м. Одеси. По справі оголошено перерву до 29.11.2018 року, у зв`язку з з`ясуванням обставин про смерть відповідачки [PERSON] , та зобов`язано представника відповідача [PERSON] надати суду копію свідоцтва про її смерть та надати відомості про отримання спадщини. 29.11.2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи копії свідоцтва про поховання №015447, копії свідоцтва про смерть [PERSON] , копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45824685 від 17.11.2016 року (т.2, а.с.45-47). Ухвалою суду від 29.11.2018 року заяву представника [PERSON] [PERSON] В про витребування доказів задоволено, витребувано: у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Котової Олени Вікторівни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 21.01.2019 року. 28.12.2018 року на адресу суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Котової Олени Вікторівни надано копію спадкової справи до майна [PERSON] , померлої [INFO] , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої бабусі - [PERSON] звернулась онука [PERSON] (т.2, а.с.59-78). Ухвалою суду\~від 21.01.2019\~року у порядку процесуального правонаступництва у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом покладення всіх процесуальних прав та обов`язків відповідача на залучену особу [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи відкладено на 18.03.2019 року. 18.03.2019 року розгляд справи був відкладений на 06.05.2019 року у зв`язку з відсутністю відповідачів та не направленням позивачем доказів, які просила долучити до справи, сторонам. У підготовче засідання 06.05.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 06.05.2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] від 29.03.2019 року про залучення його в якості 3 особи по справі відмовлено. Закрито підготовче\~провадження у справі та призначено до розгляду по\~суті на «02»\~07.2019\~року. У судове засіданні 02.07.2019 року відповідачі не з`явились, розгляд справи був відкладений на 12.09.2019 року для належного сповіщення сторін. У судове засідання 12.09.2019 року були присутні позивачка, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, та представник відповідача Жуков Т.В., який позовні вимоги не визнав та просив відмовити. Позивачка посилалась на те, що після придбання нею квартири на третьому поверсі будинку дізналась, що горище, розташоване над її квартирою, було приватизовано [PERSON] із порушенням процедури видачі свідоцтва про право власності та воно не може бути частиною жилого приміщення. Посилалась на те, що про існування у [PERSON] правовстановлюючих документів на вказане горище їй стало відомо в 2015 році. Представник відповідача у судовому засіданні посилався на те, що із позову не вбачається, яким чином порушуються права позивачки, вважає її вимоги необґрунтованими. Окрім того, наполягав на застосуванні до спірних правовідносин строків позовної давності. По справі було оголошено перерву до 10.10.2019 року. У судовому засіданні 10.10.2019 року була присутня позивачка, яка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Посилалась на те, що [PERSON] не мала права на отримання квартири [ADDRESS] , оскільки вона не була інвалідом, та до цього вже отримувала квартиру. Спірне приміщення горище є допоміжним приміщенням, а висновок щодо статусу цього приміщення вважає сфальсифікованим. Посилалась на те, що допоки була жива [PERSON] у них був доступ до горища та їм ніхто не перешкоджав, а тому у них не було підстав перевіряти підстав її проживання на горищі. Лише пізніше, у 2014 році, вони дізнались про існування квартири. При цьому, позивачка Департамент комунального господарства ОМР у даному випадку не вважає винним. Перешкоди у доступі до горища чинить саме [PERSON] , який отримав квартиру у дар від [PERSON] .. Відповідачі у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили та жодних клопотань до суду не заявляли. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд враховує, що по суті справи сторони надавали суду свої пояснення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення осіб, які брали участь у справі, надані ними у минулих судових засіданнях, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивачка є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] . Право власності позивача на вказану квартиру виникло 15.09.2006\~року на підставі договору купівлі-продажу р. №3898 від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І.. Зазначене підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року (т.2, а.с.115). На момент придбання квартири, так і на час подання позову, будинок, у якому розташована квартира, знаходиться на обліку та в обслуговуванні КП ЖКС «Порто-Франківський», а саме ділянки №7. У даній квартирі, окрім позивачки, проживають також мати позивача [PERSON] , сестра [PERSON] та її дитина [PERSON] , сини позивачки [PERSON] та [PERSON] , чоловік сестри [PERSON] та чоловік позивачки [PERSON] .. Також судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири під [ADDRESS] , яка в цілому складається з однієї кімнати, заг.пл. 15,6 кв.м., житловою площею 12,2 кв.м.. Зазначена квартира належить відповідачу на підставі договору дарування від 25.11.2003 року, укладеного між ним та [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , посвідченим державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] , зареєстрованим за №3-2883. [PERSON] [INFO] померла, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2016 року. Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45824685 від 17.11.2016 року вбачається, що приватним нотаріусом ОМНО Котовою О.В. заведено спадкову справу №8/2016 відносно майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно витребуваної судом копії спадкової справи №8/2016 відносно майна померлої [INFO] [PERSON] , правонаступником померлої є [PERSON] , яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 17.11.2016 року, та на користь якої померлою [PERSON] 03.11.2008 року було складено заповіт (т.2, а.с.68). Із матеріалів справи також встановлено наступне. Згідно листа ПрАТ «Одессільмаш» від 30.05.2017 року №72-283 (т.1, а.с.196), виділення житла [PERSON] відбулось у 1959 році, проте документи, на підставі яких відбувалося виділення житлового приміщення, на підприємстві не збереглися. Із даного листа вбачається, що спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету від 18.10.1996 року [PERSON] була включена у першочергову чергу на квартирний облік. Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету від 28.11.1996 року [PERSON] була виділена однокімнатна квартиру [ADDRESS] . [ADDRESS] ., на склад родини одна особа, з залишенням на квартирній черзі. Із наданих КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради документів на квартиру [ADDRESS] , а.с.183-189) вбачається, що на підставі заяви [PERSON] про приватизацію від 31.10.2003 року, розпорядженням Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради №180711 від 31.10.2003 року [PERSON] 31 жовтня 2003 року на вказану квартиру [ADDRESS] було видано свідоцтво про право власності на житло. Згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку (т.1. а.с.190), вказана квартира [ADDRESS] Згідно акту дільниці №7 КП «ЖКС «Фонтанський» від 29.05.2017 року (т.1, а.с.232), відповідно до поверхового плану забудови будинку від 20.01.1973 року, квартиру [ADDRESS] горище зліва та справа здійснюється з коридору, пл.. 3,4 кв [ADDRESS] м., горищні приміщення очищені та під жилі не використовуються. Згідно листа Управління ДАБК Одеської міської ради від 13.06.2017 року (т.1, а.с.237), в єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів відсутня реєстрація дозвільної документації щодо зміни статусу частини нежитлового приміщення горища у будинку [ADDRESS] . Також повідомлено про відсутність звернень щодо реєстрації дозвільної документації на об`єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.06.2017 року (т.1, а.с.239) повідомлено, що відсутня інформація щодо реєстрації присвоєння частині нежитлового приміщення горища поштової адреси «квартира 7-а», також в архіві адміністрації відсутні документи, які стали підставою виникнення новоствореного житла за адресою [ADDRESS] . Згідно листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 06.06.2017 року №840/вих.. (т.1, а.с.224), приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , КП «Міське агентство з приватизації житла» не проводилась. Проте цим листом підтверджують та надають наявний пакет документів на спірну квартиру: заяву про приватизацію від 30.10.2003р., довідку про склад сімї, копію паспорту [PERSON] експлікація на квартиру, розпорядження органу приватизації УЖКГ ОМР та свідоцтво про право власності від 31.10.2003р. та заяви про те що раніше участь у приватизації не приймала від 31.10.2003р. (а.с.225-231). Як вбачається із підстав позову та пояснень позивачки, квартира належна відповідачу - №7-а складається з частини горища (в технічному паспорті зазначено 12, 2 кімната) та сходової клітини (в технічному паспорті зазначено 3,4 кухня), які у свою чергу є допоміжними приміщеннями. Жодних згод на відчуження (відокремлення) на користь [PERSON] чи будь-якої іншої особи приміщень загального користування (сходова клітини та частини горища) ані у письмовій, ані в усній формі, та тим біль посвідчених нотаріально вона та сусіди не надавали, а тому вважає, що свідоцтво право власності, видане Управлінням ЖКГ ОМР на ім`я [PERSON] 31.10.2003 року на квартиру [ADDRESS] , має бути визнане недійсним. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права. При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до статей 2, 318\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК) річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб`єктів публічного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Згідно чинного законодавства, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Статтею 319\~ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно з вимогами статті 328\~ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями частини 2 статті 60\~Закону України\~"Про\~місцеве самоврядування\~в Україні" передбачено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 6 Тимчасового положення про реєстрацію (в редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності) видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв. Тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Отже, оскільки рішення виконавчого органу (розпорядження органу приватизації УЖКГ Одеської міської ради №180711 від 31.10.2003 року), яке стало підставою для видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності та реєстрації речових прав на нерухоме майно, не скасоване та є чинними, визнати це свідоцтво недійсним не можна. Статтею 16 Цивільного кодексу, положення якої кореспондуються з нормами ст.5 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, по захист якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Верховний Суд також ураховує положення ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Окрім того, суд вбачає, що позивачем в якості відповідача не було залучено відповідний орган місцевого самоврядування, при цьому в судовому засіданні [PERSON] Ю [PERSON] було зазначено, що вимог до Департаменту комунального господарства ОМР вона не пред`являє, оскільки не вбачає для цього підстав. У відповідності до абз.8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.\~13\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.\~89\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, зважаючи на те, що право позивача на заміну відповідача було роз`яснено судом, остання відповідного клопотання до суду не заявляла, враховуючи те, що документ, на підставі якого було видано оскаржуване свідоцтво про право власності, не скасоване та є чинним, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності, видане Управлінням ЖКГ ОМР на ім`я [PERSON] 31.10.2003 року на квартиру [ADDRESS] , є необґрунтованими та відмовляє в них. Також, суд вбачає, що усі інші вимоги [PERSON] є похідними від вимоги про визнання свідоцтва про право власності недійсним, а тому підстави для їх задоволення відсутні. Судом також розглянуто та досліджено заяву [PERSON] про застосування строку позовної давності. При цьому суд враховує наступне. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). У п. 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення»\~№14\~від 18\~грудня 2009\~року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, тільки у разі, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із застосуванням наведеної норми ЦК). Між тим, із урахуванням викладеного, суд не застосовує наслідки пропуску строку позовної давності, про застосування яких було заявлено представником відповідача, оскільки в позові відмовлено із інших підстав. На\~\~ підставі викладеного та

Outcome: dismissed