Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Як доказ заявлених вимог вказує, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2010 року шлюб розірвано. Рішенням цього ж суду від 31.05.2012 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей з батьком. А рішенням цього ж суду від 10.07.2012 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу [PERSON] усунулася від виховання дітей, схильна до вживання алкогольних напоїв, веде аморальний спосіб життя, неналежно виконує батьківські обов'язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному об'ємі, давши пояснення за обставинами, викладеними у ньому, та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Заперечуючи викладене в позові, суду пояснила, що після розлучення переїхала проживати в с. Звірів Ківерцівського району, де створила нову сім'ю. Забрати дітей не мала можливості, оскільки не було умов для проживання і діти залишилася проживати з батьком. Коли приїжджала відвідувати дітей, вони її не пускали в будинок. Пізніше у неї народилося двоє дітей у іншому шлюбі. Бажає приймати участь у вихованні та утриманні дітей. Заперечує твердження позивача щодо зловживання нею алкогольними напоями. В задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні, підтримала висновок органу опіки і піклування Ківерцівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], щодо задоволення позову не заперечила. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються розділом ІІІ Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачено ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п.16 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.1999 року, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2010 року було розірвано (а.с. 5). В шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Рішенням цього ж суду від 31.05.2012 року визначено місце проживання дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 350 грн. на дитину щомісячно. Факт зміни прізвища відповідача з «[PERSON]» на «[PERSON]» стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.04.2013 року. Згідно довідки ВДВС Ківерцівського РУЮ від 06.10.2015 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, станом на 01.10.2015 року становить 27480 грн. (а.с.12). Згідно довідки Ковельської міської гімназії № 01-32/459 від 29.12.2015 року та довідки Ковельського промислово-економічного коледжу № 6 від 11.01.2016 року, де навчаються діти, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не відвідує батьківські збори у навчальних закладах. (а.с.8,10). Допитана в якості свідка бабуся дітей [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] цікавиться життям дітей через неї, оскільки діти не хочуть з нею спілкуватися, передає дітям продукти харчуванням. Окрім того, в судовому засіданні було заслухано думку неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які вказали, що не бажають спілкуватися з матір'ю, оскільки вона залишила їх в той час, коли була їм дуже потрібна. Висловлюючи свою думку щодо позбавлення матері батьківських прав щодо них, підтримую таке позбавлення. Як вбачається з характеристики, виданої Звірівською сільською радою Ківерцівського району, та довідки КЗ «Ківерцівського РТМО» від 10.03.2016 року [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо, алкоголем не зловживає, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.23-24). Відповідно до довідки про склад сім'ї №154 від 21.03.2016 року та свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.11.2014 року та серії [NUMBER] від 29.08.2013 року [PERSON] є матір'ю двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ківерцівської райдержадміністрації № 1/2-18 від 08.02.2016 року позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дітей: дочки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідача, як матері дітей (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення її батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити її поведінку в кращу сторону неможливо. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи в їх сукупності, намір і бажання відповідача в подальшому налагодити стосунки з дітьми та виконувати батьківські обов'язки належним чином, суд прийшов до висновку про відсутність винної поведінки матері та недоведеність свідомого нехтування нею своїх обов'язків і не розцінює це як ухилення від виховання дітей, тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Outcome: dismissed