Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 січня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. У них є син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, через протилежні погляди на сімейне життя. Вони проживають окремо. Подальше спільне життя й збереження сім'ї вважає неможливим, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.02.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримала 06.02.2018, відзив до суду не направила. Ухвалою суду від 28.02.2018 сторонам надався строк для примирення. Ухвалою суду від 20.07.2018 провадження у справі відновлено, а справу призначено до підготовчого засідання. Позивач в підготовче засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позов задоволити. Відповідач в підготовче засідання також не з'явилася, подала заяву про визнання позову. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Також, подала суду заяву, в якій просила сплачений позивачем судовий збір розділити порівну на двох. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що останні скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 27 січня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.01.2007 (а.с. 30). У [PERSON] та [PERSON] є спільна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо (а.с. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що позивачем доведено, що шлюб між ним та відповідачем існує формально, його збереження є неможливим і буде суперечити інтересам сторін. Наданий сторонам строк для примирення до збереження сім'ї не призвів. У зв'язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд прийшов до висновку, що шлюб сторін слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 30), відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище "[PERSON]" змінила на прізвище чоловіка "[PERSON]". В поданій суду заяві, відповідач висловила бажання залишити прізвище чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зі змісту ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» слідує, що сума сплаченого судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору, у зв'язку з визнанням відповідачем позову. Клопотання [PERSON] про рівний поділ судового збору між нею та позивачем задоволенню не підлягає, оскільки вказаний порядок розподілу судових витрат чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачений.

Outcome: approved