Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] Бруно, треті особи Тернопільська філія приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Реєстраційна служба [PERSON] районного управління юстиції про визнання недійсними винесених в межах виконавчого провадження №32397923 постанови та акта головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції [PERSON] від 22.03.2013р. про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу; визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулись №1630 від 13.12.2013р. виданого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON]; скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] від 13.12.2013р. «про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», індексний номер 9037223 від 13.12.2013р.; скасування запису про право власності №3840942 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 13.12.2013р. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відділ ДВС [PERSON] районного управління юстиції в ході виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Бруно 889822,45 грн. з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» передав майно боржника [PERSON] (земельну ділянку площею 0,15 га у с. Байківці Тернопільського району) стягувачу [PERSON] Бруно у звязку із тим, що прилюдні торги з реалізації даного майна не відбулись. На думку позивача, державним виконавцем порушено процедури здійснення виконавчого провадження, визначення вартості арештованого майна та проведення його реалізації, оформлення результатів реалізації та видачі правовстановлюючих документів новому власнику. Зокрема, виконавче провадження відкрито щодо боржника [PERSON], а не [PERSON], і саме [PERSON] зобовязано добровільно виконати рішення. Численна кореспонденція з органу ДВС адресувалась саме [PERSON]. Ряд виконавчих дій також здійснювалось стосовно [PERSON], а не [PERSON]. У звязку із чим боржнику [PERSON] не було своєчасно відомо про відкриття щодо неї виконавчого провадження та здійснення виконавчих дій щодо належної їй земельної ділянки, що, в свою чергу, позбавило її можливості скористатись правами наданими статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». Торгівельна організація ПП «СП «Юстиція» також повідомляла про організацію торгів [PERSON], а не [PERSON]. У звязку із неточністю у зазначенні імені боржника у виконавчому листі державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Окрім того, треті прилюдні торги, які проводились 30.01.2013р., здійснювались за недійсною оцінкою майна боржника, так як оцінювачем оцінка проведена станом на 23.07.2012р., а строк чинності звіту про оцінку майна 6 місяців. А на час передачу майна (земельної ділянки) стягувачу в рахунок погашення боргу, оцінка прострочена більш, ніж на 2 місяці. Також позивач вказує на те, що оспорювані постанова і акт про передачу майна стягувачу винесені за наявності чинного обтяження від 02.09.2011р. у вигляді арешту усього нерухомого майна, яке належить [PERSON]. Дані постанову і акт державного виконавця, а також свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулись від 13.12.2013р. видане приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], на переконання позивача, слід визнати недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України, зокрема тому, що порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», Закону України «Про нотаріат». І, як наслідок, також слід скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] від 13.12.2013р. «про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» і скасувати запис про право власності №3840942 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 13.12.2013р. щодо права власності на земельну ділянку за [PERSON] Бруно. В судовому засіданні представник позивача свій позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судових засіданнях позов заперечував, надав суду усні пояснення, суть яких зводиться до того, що державним виконавцем відділу ДВС [PERSON] РУЮ усі виконавчі дії щодо вищевказаного виконавчого провадження вчинено у відповідності норм чинного законодавства. Помилка у зазначенні імені боржника в процесуальних документах виправлялась, і відповідні постанови виносились із правильним іменем боржника. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала суду письмове заперечення на позов, у якому посилається на те, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулись, видано нею у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за стягувачем [PERSON] Бруно проведена згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказує на те, що при вчиненні вищевказаних дій нотаріус не повинен перевіряти нерухоме майно на предмет обтяжень, так як у випадку продажу майна з прилюдних торгів (передачі майна стягувачу) нотаріус не посвідчує правочин, а посвідчує юридичний факт переходу права власності на нерухоме майно. У разі обтяження нерухомого майна, це не є підставою для відмови покупцю (стягувачу) у державній реєстрації. Це обтяження залишається, однак власником цього майна вже стає покупець (стягувач). Окрім того, посилається на те, що не є належним відповідачем, так як приватний нотаріус не має процесуальної зацікавленості в результаті розгляду справи. Просить справу розглянути без її участі. Представник відповідача [PERSON] Бруно в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, надала суду усні та письмові пояснення, короткий зміст яких є наступним. Позивач у позові наводить неправомірні, на його думку, дії державного виконавця. На думку відповідача, такі дії слід було оскаржувати в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». При цьому строк на оскарження таких дій 10 днів з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод. Отже, на думку відповідача, позивач звернувся із позовом із пропуском 10-денного строку. Окрім того, вважає, що посилання позивача на правову позицію ВСУ про те, що акт за результатами прилюдних торгів є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу майна, а тому є правочином, є помилковим, так як у даному випадку прилюдні торги не відбулись, а тому й не було правочину. Щодо порушень державним виконавцем законодавства при здійсненні виконавчого провадження зазначає, що ВСУ у правовій позиції від 06.04.2016р. вказав про те, що проведення прилюдних торгів за ціною визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Позивач (боржник) не оскаржувала звіту про оцінку майна у передбачений строк, при тому що була особисто присутня у відділі ДВС [PERSON] РУЮ 26.06.2013р., коли подала заяву з проханням не передавати на примусову реалізацію земельну ділянку, у звязку із тим, що вона буде оскаржувати вказані дії в судовому порядку. Отже, на думку відповідача, права позивача порушені не були. Щодо чинного арешту на все майно боржника, повідомляє, що постановою державного виконавця Харкавої Л.О. від 25.03.2013р. знято арешт із земельної ділянки, яка була предметом реалізації. В решті арешт залишився, так як рішення суду виконано лише частково. Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа - Реєстраційна служба [PERSON] районного управління юстиції явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, однак подала суду заяву про розгляд справи без участі представника. Щодо задоволення позову покладається на думку суду (лист №213/08-2-13 від 28.03.2016р.). Третя особа - Тернопільська філія приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча повідомлялась про час і місце розгляду справи у встановленому порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно державного акта серії ЯБ №241994 від 31.12.2004р. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,15 га в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125280600020010245. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2010р. по справі №2-178/10 задоволено позов [PERSON] Бруно до [PERSON] про відшкодування вартості будівництва. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] Бруно 2082500,00 грн. витрат на добудову житлового будинку та надвірних будівель по вул. Степова, 9 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області та 5730,00 грн. судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 31.03.2011р. рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2010р. змінено, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] Бруно до 889822,45 грн. 19.08.2011р. Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Бруно 889822,45 грн. витрат на добудову житлового будинку та надвірних будівель по вул. Степова, 9 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області та 5730,00 грн. судових витрат. Слід зазначити, що у графі «прізвище, імя та по батькові боржника» вказано [PERSON], м. Тернопіль, вул. Галицька, 41 / 24. Первинно даний виконавчий лист з метою примусового виконання предявлений стягувачем до Другого відділу ДВС [PERSON] міського управління юстиції за місцем проживання боржника. Однак, в квітні 2012р. цим відділом ДВС направлений для подальшого виконання до відділу ДВС [PERSON] районного управління юстиції за місцем знаходження майна (земельної ділянки) боржника. Дана обставина сторонами не заперечується. Із довідки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень №158372 сформованої 02.11.2016р. головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] вбачається наступна інформація про перелік виконавчих дій, перелік постанов, редагування відомостей щодо виконавчого провадження №32397923 з виконання вищевказаного виконавчого документа. А саме: Виконавчий документ надійшов у відділ ДВС [PERSON] районного управління юстиції 25.04.2012р., зареєстрований 28.04.2012р. Виконавче провадження вела головний державний виконавець відділу [PERSON] Виконавчі дії: 1. Відкриття виконавчого провадження 27.04.2012р., строк для добровільного виконання 02.05.2012р., реєстрація виконавчої дії 28.04.2012р.; 2. Звернення стягнення на майно боржника 15.05.2012р. Накладено арешт на все майно боржника. Дану дію скасовано; 3. Звернення стягнення на майно боржника 15.05.2012р. Накладено арешт на все майно боржника. Виконавчу дію зареєстровано 23.10.2012р.; 4. Звернення стягнення на майно боржника 15.05.2012р. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 6125280600020010245. Виконавчу дію зареєстровано 26.02.2013р.; 5. Скасування дій з майном 31.05.2012р. Підстава: державним виконавцем невірно вказано імя боржника. Скасовано рішення про звернення стягнення на майно боржника від 15.05.2012р. Виконавчу дію зареєстровано 01.06.2012р.; 6. Звернення стягнення на майно боржника 31.05.2012р. Накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Виконавчу дію зареєстровано 01.06.2012р.; 7. Звернення стягнення на майно боржника 31.05.2012р. Накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Виконавчу дію зареєстровано 01.06.2012р.; 8. Призначення експерта 12.07.2012р. Призначено субєкта оціночної діяльності ТзОВ «Експертно-консалтингова компанія «РОМІС», оцінювач [PERSON] з метою визначення вартості описаної державним виконавцем земельної ділянки. Виконавчу дію зареєстровано 12.07.2012р.; 9. Звільнення майна боржника з-під арешту 25.03.2013р. Знято арешт з майна боржника, накладений пунктами 3, 4, 6, 7 вищевказаних виконавчих дій, у звязку із винесенням 22.03.2013р. постанови про передачу майна (земельної ділянки) стягувачу в рахунок погашення боргу; 10. Закінчення виконавчого провадження 29.03.2013р. На підставі п. 10 ч. 1 статті 49Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС). Перелік винесених державним виконавцем постанов: 1. Постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) від 27.04.2012р., дата друку 28.04.2012р.; 2. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012р., дата друку 15.05.2012р.; 3. Постанова про скасування документу від 31.05.2012р., дата друку 01.06.2012р.; 4. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2012р., дата друку 01.06.2012р.; 5. Постанова про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 12.07.2012р., дата друку 12.07.2012р.; 6. Постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) від 27.04.2012р., дата друку 23.10.2012р.; 7. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012р., дата друку 23.10.2012р.; 8. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012р., дата друку 26.02.2013р.; 9. Постанова про звільнення майна боржника з-під арешту від 25.03.2013р., дата друку 25.03.2013р.; 10. Постанова про звільнення майна боржника з-під арешту від 25.03.2013р., дата друку 25.03.2013р.; 11. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2013р., дата друку 29.03.2013р. Також реєстр містить відомості про редагування виконавчого провадження. А саме, 01.06.2012р. вилучено з реєстру інформацію про боржника [PERSON], натомість додано [PERSON]. Інших відомостей щодо виконавчого провадження №32397923 у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень немає. В судовому засіданні 22.12.2015р. представником органу ДВС долучено до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження №32397923. Як вбачається із виконавчого провадження, у ньому міститься дві постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2012р., в одній зазначено боржника [PERSON], в другій [PERSON]. Згідно супровідного листа, постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалась на адресу [PERSON]. Боржнику надано термін для добровільного виконання до 02.05.2012р. У повідомленні про вручення поштового відправлення вказана дата подання 07.05.2012р. У той же час, з огляду на вищевказані відомості з реєстру виконавчих проваджень, судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2012р. щодо боржника [PERSON], у якій вказано про термін добровільного виконання боржником рішення 02.05.2012р., в дійсності винесена 23.10.2012р. (п. 6 Переліку винесених державним виконавцем постанов). Також в матеріалах справи містяться дві постанови про арешт усього рухомого та нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2012р., одна з них щодо боржника [PERSON], друга [PERSON]. Згідно супровідного листа №11676 від 15.05.2015р. дана постанова надсилалась [PERSON]. Запити щодо наявності за боржником рухомого та нерухомого майна стосувались боржника [PERSON] (листи №11679-6 від 15.05.2012р.) Листом (вимогою) від 05.06.12р. сторони виконавчого провадження повідомлялись про час і місце проведення опису й арешту майна боржника земельної ділянки в с. Байківці (на 18.06.2012р.). Лист адресований боржнику [PERSON]. 18.06.2012р. державним виконавцем Харкавою Л.О. складено акт опису й арешту майна боржника - земельної ділянки площею 0,15 га в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. В реєстрі виконавчих проваджень інформації про складення даного акту немає. У звязку із відсутністю боржника при складенні акта опису й арешту, листом від 18.06.2012р. надіслано копію акта опису й арешту для відома на адресу [PERSON]. У матеріалах виконавчого провадження міститься постанова державного виконавця від 10.07.2012р. про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (згідно відомостей з реєстру виконавчих проваджень дана постанова від 12.07.2012р.) 23.07.2012р. між відділом ДВС [PERSON] РУЮ (замовник), ТзОВ «Експертно-консалтинговою компанією «РОМІС» (виконавець) та [PERSON] (платник) укладено договір №251-07/12 на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки по вул. Степова, 9 в с. Байківці Тернопільського району. Договір містить положення про права та обовязки замовника та виконавця, однак жодної інформації про те, яке відношення до цих правовідносин замовника та виконавця має [PERSON] у договорі немає. 24.07.2012р. на адресу відділу ДВС [PERSON] РУЮ надійшов звіт ТзОВ «Експертно-консалтингової компанії «РОМІС», оцінювач [PERSON] про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Згідно висновку оцінювача, дата оцінки 23.07.2012р., ринкова вартість земельної ділянки 215775,00 грн. Копію висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки надіслано у липні 2012 року на адресу [PERSON]. 06.08.2012р. на адресу [PERSON] скеровано супровідні листи відділу ДВС від 03.08.2012р. із копіями акту опису й арешту від 18.06.2012р. і висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки. 23.10.2012р. відділ ДВС [PERSON] РУЮ склав довідку про те, що повідомлень про оскарження оцінки майна не надходило. 23.10.2012р. відділ ДВС [PERSON] РУЮ надіслав на адресу Головного управління юстиції у Тернопільській області заявку на реалізацію арештованого майна - земельної ділянки по вул. Степова, 9 в с. Байківці Тернопільського району. 09.11.2012р. між відділом ДВС [PERSON] РУЮ (відділ) та Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція» (спеціалізована організація) укладено договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - земельної ділянки по вул. Степова, 9 в с. Байківці Тернопільського району, що є власністю [PERSON], за стартовою ціною 215775,00 грн. без ПДВ. Винагорода спеціалізованої організації становить 15%. Листом від 13.11.2012р. за №626 спеціалізована організація інформувала орган ДВС та сторони виконавчого провадження (боржником зазначено [PERSON]) про те, що прилюдні торги з реалізації арештованої земельної ділянки, належної [PERSON], призначені на 29.11.2012р. об 11.00 год., стартова ціна лота 215775,00 грн. Листом від 29.11.2012р. за №662 спеціалізована організація інформувала орган ДВС про те, що прилюдні торги з реалізації арештованої земельної ділянки, належної [PERSON], призначені на 29.11.2012р. не відбулись у звязку із відсутністю зареєстрованих покупців. Просять зробити переоцінку майна. 05.12.2012р. державним виконавцем Харкавою Л.О. складено акт уцінки описаного майна на 10% від первісної ціни. Ціна після уцінки 194197,50 грн. Листом від 13.12.2012р. за №718 спеціалізована організація інформувала орган ДВС та сторони виконавчого провадження (боржником знову ж таки зазначено [PERSON]) про те, що прилюдні торги з реалізації арештованої земельної ділянки, належної [PERSON], призначені на 29.12.2012р. об 11.00 год., стартова ціна лота 194197,50 грн. Листом від 29.12.2012р. за №749 спеціалізована організація інформувала орган ДВС про те, що прилюдні торги з реалізації арештованої земельної ділянки, належної [PERSON], призначені на 29.12.2012р. не відбулись у звязку із відсутністю зареєстрованих покупців. Просять зробити переоцінку майна. 14.01.2012р. (так вказано в акті) державним виконавцем Харкавою Л.О. складено акт уцінки описаного майна на 1% від ціни після першої уцінки. Ціна після другої уцінки 192255,52 грн. Листом від 14.01.2013р. за №23 спеціалізована організація інформувала орган ДВС та сторони виконавчого провадження (боржником знову ж таки зазначено [PERSON]) про те, що прилюдні торги з реалізації арештованої земельної ділянки, належної [PERSON], призначені на 30.01.2013р. об 15.00 год., стартова ціна лота 192255,52 грн. Листом від 30.01.2013р. за №59 спеціалізована організація інформувала орган ДВС про те, що прилюдні торги з реалізації арештованої земельної ділянки, належної [PERSON], призначені на 30.01.2013р. не відбулись у звязку із відсутністю зареєстрованих покупців. Матеріали виконавчого провадження повертаються. Листом від 01.02.2013р. за №1926/03-44/6 державний виконавець Харкава Л.О. запропонувала стягувачу [PERSON] Бруно у 15-денний строк вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна за початковою ціною. В матеріалах виконавчого провадження міститься заява представника стягувача [PERSON] про передачу у власність стягувачу нереалізованої земельної ділянки в рахунок погашення боргу. Дана заява датована заявником 05.02.2013р. Однак, згідно штампу вхідної кореспонденції відділу ДВС, вона зареєстрована 05.01.2013р. за вх. №474/3-51. Також, резолюція керівника відділу «[PERSON], до розгляду» підписана 05.01.2013р. 26.02.2013р. на адресу начальника відділу ДВС [PERSON] РУЮ [PERSON] надійшла заява від [PERSON] із проханням припинити передачу земельної ділянки стягувачу в рахунок погашення боргу, так як до цього дня вона не знала про хід виконавчих дій (знаходилась в Італії) та справа має розглядатись в суді. 28.02.2013р. [PERSON] ще раз звернулась до начальника відділу ДВС [PERSON] РУЮ [PERSON] із письмовою заявою про припинення виконання рішення про сплату боргу в користь [PERSON] Бруно. На ці заяви відділом ДВС [PERSON] РУЮ надано [PERSON] відповідь №4763 від 06.03.2013р., якою відділ повідомляє, що так як рішення суду не скасовано, підстав для його невиконання немає. 22.03.2013р. державним виконавцем Харкавою Л.О. (затвердженого цього ж числа начальником відділу ДВС [PERSON]Б.) винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою на підставі статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передано в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, стягувачеві [PERSON] Бруно земельну ділянку площею 0,15 га в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280600020010245, вартістю 215775,00 грн., оскільки прилюдні торги по реалізації майна не відбулись. Також 22.03.2013р. державним виконавцем Харкавою Л.О. (затвердженого цього ж числа начальником відділу ДВС [PERSON]Б.) складено акт про передачу майна (земельної ділянки площею 0,15 га в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125280600020010245, вартістю 215775,00 грн.) стягувачу в рахунок погашення боргу за виконавчим листом Тернопільського місьрайонного суду №2-178 від 19.08.2011р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Бруно 889822,45 грн. витрат на добудову житлового будинку та надвірних будівель по вул. Степова, 9 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області та 5730,00 грн. судових витрат. 25.03.2013р. державним виконавцем Харкавою Л.О. винесено постанову про зняття арешту з майна, якою знято арешт із вищевказаної земельної ділянки. 29.03.2013р. державним виконавцем Харкавою Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, дана постанова не містить жодної вказівки до якого органу ДВС надсилається виконавчий документ, так як п. 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено випадок, коли виконавче провадження закінчується, у звязку із направлення виконавчого документа для подальшого виконання до іншого органу ДВС. На звороті виконавчого листа державним виконавцем Харкавою Л.О. зазначено про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», однак не вказано яку суму заборгованості погашено у звязку із передачею нереалізованого майна боржника стягувачу. Інших процесуальних документів в матеріалах виконавчого провадження немає. Також, в матеріалах виконавчого провадження не міститься жодної постанови про скасування будь-якого процесуального документа (постанови). 13.12.2013р. приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видано свідоцтво, яким посвідчено, що [PERSON] Бруно належить на праві власності земельна ділянка площею 0,15 га в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125280600020010245, вартістю 215775,00 грн., оскільки майно не реалізовано / торги не відбулися і стягувач [PERSON] Бруно виявив бажання залишити за собою не продане майно, що раніше належало [PERSON]. Того ж числа цим же приватним нотаріусом, як державним реєстратором, винесено рішення №9037223 від 13.12.2013р. про державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за [PERSON] Бруно. Окрім того, із матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що 11.02.2013р. до відділу ДВС [PERSON] РУЮ надійшла ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 30.01.2013р. про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2012р. по справі №1915/19482/2012 за позовом [PERSON] Бруно до [PERSON] [PERSON] [PERSON], Байківецької сільської ради, третя особа Відділ ДВС [PERSON] РУЮ, про визнання удаваним договору купівлі-продажу, скасування державного акту, визнання права власності та зняття арешту. Із вищевказаної ухвали вбачається, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2012р. було вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення реалізації будь-якими особами та способами арештованого майна, а саме земельної ділянки в с. Байківці по вул. Степова, 9 площею 1500,00 кв.м. Ухвалою суду від 21.01.2013р. позовні вимоги [PERSON] Бруно залишені без розгляду. Отже, в період з 22.11.2012р. по день набрання ухвалою суду від 30.01.2013р. законної сили реалізація земельної ділянки в с. Байківці по вул. Степова, 9 площею 1500,00 кв.м. не допускалась, так як була зупинена судом. Згідно листа Прикордонної служби України від 03.03.2016р., [PERSON] у період з 03.02.2012р. до 18.02.2013р. перебувала за межами України. Судом допитано в якості свідків колишнього державного виконавця відділу ДВС [PERSON] РУЮ [PERSON] та колишнього начальника цього ж відділу [PERSON], які повідомили, що виконавчі дії вчинялись у відповідності до чинного на той час законодавства. Виявлені в ході виконання вищевказаного виконавчого провадження недоліки усувались та не вплинули на законність дій державного виконавця, зокрема, на передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність задовольнити позов. При цьому, суд виходив із наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час спірних правовідносин визначав Закон України "Про виконавче провадження" (1999 року) та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за №512/5. Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Відповідно до положень указаних нормативних актів державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Правила проведення прилюдних торгів були визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 №68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за №745/4038. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. При цьому, організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку" (п. 1.4. Тимчасового положення). Ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України в постановах від 24 жовтня 2012 року по справі №6-116цс12 та від 13.02.2013р. по справі №6-174цс12 зробив правовий висновок про те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Так, в постановах зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 2 листопада 1999 року за №745/4838. При вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Посилання представника відповідача [PERSON] Бруно на те, що передача органом ДВС нереалізованого на прилюдних торгах майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу не може вважатись правочином, на неї не розповсюджуються вищевказані правові позиції Верховного Суду України, такі дії повинні оскаржуватись в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» судом відхиляються, з огляду на те, що передача майна стягувачу це наслідок нереалізації майна боржника на прилюдних торгах і також оформлюється актом державного виконавця, а нотаріусом видається відповідне свідоцтво, які є підставою для реєстрації за стягувачем права власності на дане нерухоме майно. Тому, суд вважає, що позивачем обрано допустимий спосіб захисту порушеного права, передбачений статтею 16 ЦК України, шляхом предявлення позову про визнання недійсними тих документів, якими засвідчено перехід права власності на нерухоме майно від боржника до стягувача (постанова, акт, свідоцтво, а в цілому - правочину). Враховуючи даний висновок суду, безпідставним є також посилання представника відповідача [PERSON] Бруно на пропуск строку позовної давності, яким представник відповідача вважає 10-денний строк встановлений ч. 1 статті 385 ЦПК України на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця. При цьому, суд розяснює, що пропуск такого строку, за відсутності підстав для його поновлення, мав би наслідком залишення скарги без розгляду на підставі ч. 2 статті 72 ЦПК України, на відміну від пропуску строку позовної давності, коли суд відмовляє у задоволенні позову (ч. 4 статті 267 ЦК України). Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність становить 3 роки, тому зважаючи на те, що позивач звернувся до суду в травні 2015 року, позовна давність не пропущена. Оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів, які не відбулись, правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, які не відбулись, то підставами для визнання постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу недійсними є порушення лише тих вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5, які регулюють реалізацію майна боржника. Інші ж порушення законодавства, яке регулює усю процедуру виконавчого провадження можуть бути предметом дослідження суду лише в межах розгляду скарги сторони виконавчого провадження на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця. При цьому, суд звертає увагу на те, що 10-денний строк на звернення до суду із скаргою розпочинається лише з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано реалізацію майна, на яке звернено стягнення. Згідно цієї статті, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Нерухоме майно, реалізується виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Порядок реалізації майна встановлюється Міністерством юстиції України. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Згідно п. 6 ч. 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат», серед інших нотаріальних дій, нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися. Дії державного виконавця та спеціалізованої організації не відповідали вимогам статті 62 Закону України «Про виконавче провадження». А саме, згідно ч. 3 цієї статті, майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Відповідно до ч. 5 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Датою оцінки, зазначеною у звіті (висновку) про експертну грошову оцінку земельної ділянки, є 23.07.2012р. Згідно ч. 3 статті 254 ЦК, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Враховуючи положення ч. 5 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», цей звіт був чинний до 23.01.2013р. включно. Після цієї дати оцінка повинна була бути проведена повторно. Проте, в порушення цієї норми спеціалізованою організацією на 30.01.2013р. були призначені повторні прилюдні торги з реалізації земельної ділянки за оцінкою, яка на цей час вже була не чинною. В подальшому, постанова та акт державного виконавця від 22.03.2013р. про передачу майна стягувачу також складені з порушенням вищевикладеної норми щодо чинності звіту про оцінку майна, так як земельну ділянку передано стягувачу за ціною, яка визначена звітом від 23.07.2012р., який був не чинний на час складення цих процесуальних документів. Також судом встановлено порушення спеціалізованою організацією вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 (в редакції чинній на час проведення торгів), а саме в порушення пунктів 3.6., 3.8. Тимчасового положення інформаційні повідомлення [PERSON] філії ПП «СП Юстиція» від 13.11.2012р., 13.12.2012р., 14.01.2013р. не містили інформації про дату, час та місце ознайомлення з майном, та не зазначено правовий режим земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; обмеження на використання земельної ділянки (установлені на підставі містобудівних та санітарних норм і правил, включаючи архітектурно-планувальні, технічні, екологічні умови). Окрім того, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2012р. за заявою [PERSON] Бруно було вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення реалізації будь-якими особами та способами арештованого майна, а саме земельної ділянки в с. Байківці по вул. Степова, 9 площею 1500,00 кв.м. Заходи забезпечення позову скасовані лише ухвалою того ж суду від 30.01.2013р., яка набрала законної сили не раніше, ніж через пять днів з дня її проголошення, а надійшла до відділу ДВС 11.02.2013р. Згідно ч. 9 статті 153 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Частиною 4 статті 124 Конституції України (в редакції на час торгів), судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Аналогічний принцип викладений і в ч. 1 статті 14 ЦПК України, - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України Отже, усі прилюдні торги, як перші 29.11.2012р., другі 29.12.2012р., і треті 30.01.2013р. проведені під час дії ухвали суду, якою реалізація земельної ділянки була зупинена, а тому ці прилюдні торги з огляду на обовязковість виконання судових рішень є незаконними. Наслідком незаконності прилюдних торгів є незаконність передачі майна стягувачу, яка можлива лише після того, як не відбудуться усі, проведені законно прилюдні торги. Судом також встановлено численні порушення, помилки допущені державним виконавцем в ході виконання вищевказаного виконавчого провадження, зокрема, як вбачається із викладеного вище аналізу переліку виконавчих дій, винесених постанов та виявлених в матеріалах виконавчого провадження документів, ряд процесуальних документів внесені до Єдиного реєстру виконавчих проваджень не в день їх винесення, а значно пізніше. Мало місце не внесення інформації про вчинену виконавчу дію в Єдиний реєстр виконавчих проваджень. Як зазначалось вище, більшість із цих порушень не може бути підставою для задоволення позову про визнання недійсним правочину з передачі майна боржника стягувачу. Однак, деякі з них мають безпосереднє відношення до цього правочину, а тому суд на них зобовязаний звернути увагу. А саме, передача майна стягувачу відбулась на підставі заяви його представника від 05.02.2013р., яка зареєстрована у відділі ДВС 05.01.2013р. за вх. №474/3-51, про передачу у власність стягувачу нереалізованої земельної ділянки в рахунок погашення боргу. Резолюція керівника відділу «[PERSON], до розгляду» підписана 05.01.2013р. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази щодо дати надходження цієї заяви до відділу ДВС, суд бере до уваги дату реєстрації заяви у відділі ДВС та резолюції керівника відділу ДВС на цій заяві 05.01.2013р., що вказує на те, що заява стягувача про згоду на отримання у власність майна боржника в рахунок погашення боргу, надійшла до відділу ДВС ще до проведення третіх прилюдних торгів 30.01.2013р. А після цих торгів аналогічної заяви від стягувача до відділу ДВС не надходило. Частина 7 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає письмове повідомлення стягувача про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника, а в разі відсутності такого повідомлення від стягувача, арешт з майна знімається, а майно повертається боржнику. Тому, відсутність заяви стягувача про залишення за ним нереалізованого майна боржника після третіх торгів, вказує на порушення державним виконавцем ч. 7 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні питання про передачу майна стягувачу (складенні постанови і акта від 22.03.2013р.) Також порушенням є відсутність в матеріалах справи акта державного виконавця про другу уцінку майна боржника, так як у виконавчому провадженні є акт державного виконавця про уцінку від 14.01.2012р. Якщо це описка, то жодних доказів її виправлення немає. Як наслідок, під сумнів ставиться законність усіх вчинених державним виконавцем та спеціалізованою організацією дій після других прилюдних торгів, які не відбулись. Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно статті 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Таким чином, постанова та акт державного виконавця від 22.03.2013р., як складові правочину переходу права власності від боржника до стягувача, суперечать актам цивільного законодавства, а саме статті 124 Конституції України, статтям 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктам 3.6., 3.8. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5. [PERSON], згідно листа Прикордонної служби України від 03.03.2016р., у період з 03.02.2012р. до 18.02.2013р. перебувала за межами України, повідомлень про вчинені процесуальні дії від органу ДВС та спеціалізованої організації за це період не отримувала та дізналась про порушення її прав щодо відчуження належної їй земельної ділянки лише після повернення в Україну. Відтак на підставі ч. 1 статті 215 ЦК України слід визнати недійсними постанову та акт головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції [PERSON] від 22.03.2013р. (виконавче провадження №32397923) про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. У звязку із тим, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулись №1630 від 13.12.2013р. видане приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] є похідним від вищезгаданих постанови та акта державного виконавця і, одночасно, складовою частиною правочину, також слід визнати недійсним і це свідоцтво. При цьому, суд відхиляє посилання позивача на порушення приватним нотаріусом вимог Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] від 13.12.2013р. «про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», індексний номер 9037223 від 13.12.2013р. та скасування запису про право власності №3840942 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 13.12.2013р., так як дані вимоги є передчасними. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 статті 3 ЦПК України). З приводу скасування рішення про державну реєстрацію права та скасування запису про право власності позивач вправі звернутись до нотаріуса після того як набере законної сили рішення суду про визнання недійсними постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулись. І в разі спору (відмови нотаріуса вчинити вищевказані дії) звернутись із позовом до суду. На підставі статті 88 ЦПК України слід стягнути із [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та [PERSON] Бруно на користь [PERSON] по 182,70 грн. судового збору з кожного.

Outcome: partial