Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON], М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області, секретаря М'якохідської сільської ради Бершадського району, Вінницької області [PERSON]. про визнання заповіту нікчемним. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.11.2017 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків. 20.11.2017 року на виконання вищевказаної ухвали позивачем було подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.12.2017 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Бершадського районного суду Вінницької області. 05.02.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву до Бершадського районного суду Вінницької області. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [INFO] року померла його рідна тітка - [PERSON] [INFO], яка була рідною сестрою його матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку прийняла рідна сестра позивача, [PERSON] на підставі заповіту. Оформлення та прийняття спадщини проводила приватний нотаріус Бершадського нотаріального округу - [PERSON] Про прийняття спадщини сестрою [PERSON] позивач дізнався від працівників М'якохідської сільської ради на початку 2017 року. Позивач зазначає, що є спадкоємцем 5 черги після смерті тітки та як пенсіонер у віці 72 років має обов'язкову частку у спадковому майні. Також, позивач зазначає, що спадкодавиця була одинокою, ніколи не виходила заміж та не мала дітей, була юридично не освіченою та мала фізичні вади, а саме була глухонімою. Позивач вважає, що [PERSON] за допомогою секретаря М'якохідської сільської ради, Бершадського району, Вінницької області - [PERSON] без дійсного волевиявлення спадкодавиці незаконно оформила заповіт без врахування обов'язкової частки позивача та з порушенням вимог для оформлення заповітів людей з вадами, тобто з порушенням діючої на тої час «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України». Секретар сільської ради в своїй діяльності при посвідченні заповіту повинна була керуватися Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та Законом України "Про нотаріат" що вона не зробила. Позивач вказує, що на його думку волевиявлення заповідача не було виконане взагалі. В позовній заяві також вказано, що станом на день смерті [PERSON] матір позивача, [PERSON] була жива та була людиною похилого віку і мала право на обов'язкову частку у спадщині після смерті своєї сестри, але відповідачка, [PERSON], за допомогою секретаря ради [PERSON] позбавили її можливості реалізувати своє право. [PERSON] вважає що заповіт, вчинений від імені [PERSON] [INFO] на користь [PERSON], [INFO], є нікчемним, в зв'язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник позивача, адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, зазначила, що [PERSON] неодноразово звертався до приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу [PERSON] з приводу отримання письмової відповіді про це, але вона відмовила йому в прийнятті заяви та порадила звернутися до суду. Заповіт було оформлено незаконно без дійсного волевиявлення спадкодавця та без врахування обов'язкової частки позивача і з порушенням вимог для оформлення заповітів людей з вадами, тобто з порушенням діючої на тої час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України. Рідна сестра спадкодавиці - [PERSON] взагалі не мала права бути присутньою при оформленні заповіту, тому що її присутність фактично порушила таємницю нотаріальної дії. Більш того, вона є зацікавленою особою, тому що заповіт був зроблений на її дочку, тобто відповідача. Також, викликає сумнів підпис [PERSON], тому що її підпис [PERSON] - не відповідає прізвищу. Крім того, представником відповідача надано суду рішення від 2007 року сільської ради про призначення [PERSON] опікуном [PERSON], але повноваження опікуна не були зазначені у заповіті, що свідчить про оформлення заповіту з порушенням діючого законодавства України. Підпис під заповітом мала поставити особисто заповідач, тобто [PERSON], тому що вона не мала вад, які б перешкоджали підписанню. Вона була пенсіонеркою та ставила свій підпис при отриманні пенсії. Враховуючи вищенаведене, просила позовні вимоги задоволити. Представник М'якохідської сільської ради сільський голова [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, в якому зазначив, що секретар сільської ради [PERSON]. при складанні заповіту від [PERSON] 05 жовтня 2007 року керувалася Інструкцією "Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України", затвердженої наказом МЮУ № 22/5 від 25.08.1994 р. (із змінами, внесеними згідно з Наказами Мін'юсту № 41/5 від 27.05.1997 р, № 31/5 від 09.06.1999 р, № 33/5 від 07.04.2005 р.). У 2007 році він працював фельдшером М'якохідської амбулаторії ЗПСМ і зазначив, що [PERSON] хоч була глухонімою але з нею можна було спілкуватися і розуміти чого вона хоче. Вона не була визнана недієздатною. Позовних вимог не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON]. надала до суду письмове заперечення на позовну заяву. В судовому засіданні повідомила, що вона займає посаду секретаря М'якохідської сільської ради. 05 жовтня 2007 року о 11 год 30 хв. у приміщенні М'якохідської сільської ради був складений заповіт від імені [PERSON] - 1925 р.н. на користь племінниці [PERSON] - 1952 р.н. [PERSON] складала заповіт зі своєї волі, усвідомлювала значення своїх дій, фізичного чи психічного тиску з боку іншої особи до неї не застосовувалося. Хоч жінка була лікарями визнана глухонімою, але з нею можна було спілкуватися і розуміти чого вона хоче. Вона невміла писати але читати по складах вона могла (вона могла вимовляти слова хоч не дуже чітко). При складанні заповіту у 2007 році [PERSON]. керувалася Інструкцією « Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом МЮУ № 22/5 від 25.08.1994 р.(із змінами, внесеними згідно з Наказами Мін'юсту № 41/5 від 27.05.1997 р, № 31/5 від 09.06.1999 р, № 33/5 від 07.04.2005 р.). На той час це був єдиний документ для секретарів сільських рад, згідно якого складалися заповіти, доручення, заяви. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] надав до суду заяву про застосування позовної давності, в якій зазначив, що позивач [PERSON] вказує про те, що він дізнався про вищевказаний факт лише на початку 2017 року, що зі слів відповідачки [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки останній був на похоронах тітки на дізнався про існування заповіту вже в січні 2013 року, в зв'язку з чим на момент звернення до суду ним було пропущено строк позовної давності. Також, представником відповідача [PERSON] надано до суду відзив, в якому вказано, що [INFO] року померла [PERSON]. За життя, а саме 05.10.2007 року [PERSON] зробила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все її майно заповіла своїй племінниці [PERSON], [INFO]. Остання в свою чергу прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 2,32 умовних кадастрових гектарах на землях КСП «Удич» с. М'якохід Бершадського району Вінницької області, що належав померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданого Бершадською РДА Вінницької області від 01.10.2014 року на підставі рішення Бершадської РДА від 30.09.1996 року за № 259. У оскаржуваному заповіті [PERSON] нікого не позбавляла права на спадкування, в тому числі і позивача [PERSON], який до того ж і немає права і обов'язкову частку у її спадщині. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити з наведених у відзиві підстав. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, підтримала позицію свого представника, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з квітня 2007 року проживає в с. М'якохід. Знала [PERSON] оскільки вони родичі. Остання була глухонімою, мала певний словниковий запас, але була не писемною. За життя нею опікалася [PERSON] Обставини складання оскаржуваного заповіту їй невідомі. В судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що проживає в с. М'якохід. Навпроти неї, по сусідству жила [PERSON] та вони часто бачилися. Остання була глухонімою, але здатна була розуміти що їй говорили, була малоосвіченою. Обставини складання оскаржуваного заповіту [PERSON] невідомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу. 30.04.2013 року до неї звернулася [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. За наслідками звернення було відкрито спадкову справу №49/2013. Заповіт, вчинений [PERSON] 05.10.2007 року був нею перевірений та визнаний таким, що відповідає вимогам законодавства. На підставі цього 24.12.2014 року нею, як приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на земельну частку (пай), що належала [PERSON]. Оспорюваний заповіт вважає законним та таким, що відповідає вимогам закону. Заслухавши думки сторін по справі та їх представників, покази свідків, допитаних в судовому засіданні під присягою та попереджених про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, безпідставний, тому задоволенню не підлягає з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, заповівши його своїй племінниці, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заповіту від 05 жовтня 2007 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету М'якохідської сільської ради [PERSON]. У зв'язку з тим, що заповідач [PERSON] була глухонімою громадянкою, на її особисте прохання та в присутності [PERSON]. заповіт підписано [PERSON] Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Особу [PERSON] встановлено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №208. Стягнуто державне мито в сумі 1, 70 грн. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області №33 від 17 травня 2007 року [PERSON] призначено опікуном над пристарілою, інвалідом дитинства [PERSON], тому дана особа за проханням спадкодавиці [PERSON] могла підписати заповіт. З матеріалів спадкової справи № 49/2013 вбачається, що [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом, у визначеному законом порядку прийняла спадкове майно після смерті [PERSON], що підтверджується копією відповідної заяви від 30 квітня 2013 року. Заяви будь-яких інших осіб про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини, а також інформація про осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні в матеріалах вказаної спадкової справи відсутні. 24 грудня 2014 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на земельну частку (пай), що належала [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного: Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що предметом позову є заповіт [PERSON] від 05 жовтня 2007 року, вчинений на ім'я її племінниці [PERSON], який позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] просять визнати нікчемним. Представником відповідача [PERSON] адвокатом [PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, з тих підстав що позивач дізнався про наявність заповіту ще на похоронах тітки, [PERSON], в січні 2013 року, але до суду звернувся до суду лише на початку 2017 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з цим, в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] до 2017 року не мав можливості ознайомитися зі змістом заповіту, складеного від імені [PERSON] оскільки даний документ та інші матеріали спадкової справи становили об'єкт нотаріальної таємниці. Вперше він отримав копію даного документу в судовому засіданні у Ладижинському міському суді, в зв'язку з чим заява представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1, 2, 3 статті 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Позивач вказує, що він є спадкоємцем 5 черги після смерті тітки та як пенсіонер у віці 72 роки має обов'язкову частку у спадковому майні на підставі ст. 1241 ЦК України. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку мають лише спадкоємці першої черги (ст. 1261 ЦК України), а не 5 черги до якої належить позивач, як він сам зазначає в позовній заяві. Також позивач стверджує, що на день смерті тітки його матір була жива та була людиною похилого віку та мала право на обов'язкову частку у спадщині після смерті своєї сестри, але [PERSON] та секретар сільської ради позбавили її такої можливості, проте лише спадкоємці першої черги можуть мати обов'язкову частку у спадщині. Так, згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Оскільки заповіт є одностороннім правочином, до нього застосовуються правові наслідки недодержання сторонами (стороною) при вчиненні правочину вимог закону. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину (заповіту), а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповіту встановлені ст.ст. 1247-1253 ЦК України. Відповідно до ч.1ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За змістом ч.ч. 2, 3ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно вимог ч.1ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. В судовому засіданні з наявних у справі матеріалів, пояснень сторін та показів свідків встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя та на час складання заповіту була глухонімою, малоосвіченою не писемною особою, проте, вона була дієздатною, могла усвідомлювати свої дії, керувати ними, володіла певним словниковим запасом та могла виражати свою волю. При складанні оспорюваного заповіту від 05 жовтня 2007 року уповноважена особа керувалася вимогами Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом МЮУ № 22/5 від 25.08.1994 р.(із змінами, внесеними згідно з Наказами Мін'юсту № 41/5 від 27.05.1997 р, № 31/5 від 09.06.1999 р, № 33/5 від 07.04.2005 р.) Згідно п.33 цієї Інструкції «Посвідчення заповітів » в параграфі № 3 вказано, що якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в п.13 цієї Інструкції, громадянин, на користь якого заповідається майно, не вправі підписувати його за заповідача. Відповідно до п.13 вищевказаної інструкції якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і засвідчити своїм підписом, що зміст заповіту, доручення, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого або глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії. В Інструкції також зазначено про те, що присутніми при складанні заповіту, повинно бути не менш як два свідки. Про те, що заповіт не має права підписувати людина коли заповіт складається на користь її близьких родичів - нічого не сказано. Таким чином, суд вважає, що наданими позивачем та його представником письмовими доказами не підтверджується факт того, що заповіт [PERSON], вчинений нею 05 жовтня 2007 року на ім'я племінниці [PERSON] є нікчемним, оскільки він відповідає вимогам, визначеним у вищевказаних правових нормах, тому в задоволенні позову слід відмовити, за необґрунтованістю. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС/КЦС по справі №128/2413/16-ц від 18 квітня 2018 року. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову суд вважає необхідним судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed