Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] \~(далі\~ позивач)\~звернулася до\~суду з\~позовною заявою,\~в якій\~просить стягнути\~з відділу\~культури,\~молоді та\~спорту Олександрівської\~районної державної\~адміністрації (далі\~ відповідач)\~на її\~користь заборгованість\~по заробітній\~платі за\~ січень 2021 року в розмірі 5796,06 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 29.01.2021 року по 22.03.2021 року, в розмірі 13953,84 грн., а також понесені судові витрати по справі. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з 21 січня 2004 року позивач перебувала у трудових відносинах з відділом культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації на посаді директора районного центру культури та дозвілля. 28 січня 2021 року її було звільнено за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення з роботи їй нарахована заборгованість із заробітної плати за січень місяць у сумі 5796,06грн., але виплачена так і не була. Крім того, посилаючись на положення ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про працю України, [PERSON] просить стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.01.2021 по 22.03.2021 (день звернення до суду), виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 263,28 грн. та кількості робочих днів за вказаний період 53 дні, що становить 13953,84 грн. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 26.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09 год. 00 хв. 21 квітня 2021 року. 21.04.2021 року позивач, в обгрунтування своєї позиції по справі, подала до суду заяву про приєднання до матеріалів справи наступні документи: колективне звернення працівників культури: Районного центру культури та дозвілля, районної бібліотеки для дітей, центральної районної бібліотеки; відповідь на колективне звернення; колективне звернення до голови Олександрівської райдержадміністрації [PERSON] та її відповідь; колективне звернення до голови Краматорської районної ради; відповідь на колективне звернення; звернення до державної служби України з питань праці. 21.04.2021 року представник відповідача надала до суду клопотання про перерахування суми середнього заробітку, в якому зазначає про те, що позивач при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, рахувала календарні дні, а не робочі, як визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Крім того, в обгрунтування своєї позиції по справі надала Положення про відділ культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації, затверджене розпорядженням голови райдержадміністрації від 10.02.2020 року № 29/01-08; розпорядження голови районної державної адміністрації "Про реорганізацію структурних підрозділів Олександрівської районної державної адміністрації". Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 21.04.2021 року було задоволено клопотання відповідача та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Краматорську районну державну адміністрацію Донецької області, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 12 травня 2021 року на 13 годину 00 хв. 28.04.2021 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Краматорської районної державної адміністрації Донецької області, згідно яких просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині заборгованості по заробітній платі у сумі 5796,06 грн., розглянути згідно чинного законодавства, а щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та витрат по сплаті судового збору - відмовити. Крім того, зазначає, що згідно розпорядження КМУ від 16.12.2020 року № 1635-р Олександрівську райдержадміністрацію реорганізовано шляхом приєднання до Краматорської районної державної адміністрації Донецької області. Отже, Краматорська РДА Донецької області є правонаступником Олександрівської РДА. 06.05.2021 року позивачем [PERSON] до суду надано уточнену позовну заяву, в якій вона підтримала раніше заявлені вимоги з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 5796,06 грн, та збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме збільшила період - по день розгляду справи, тобто, з 29.01.2021 року по 12.05.2021 року (70 робочих днів) у розмірі 18429,60 грн., виходячи із розрахунку 263,28 грн. х 70 днів = 18429,60грн. Позивач [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги від 06 травня 2021 року підтримує в повному обсязі. Представник відповідача відділу культури молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації - Гончарова О.В., також у судове засідання не з`явилась, проте надала до суду заву про розгляд справи без її участі, зазначивши про часткове визнання позову, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі - позовні вимоги визнає в повному обсязі, що стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку, то наполягає на проведенні перерахунку суми середнього заробітку [PERSON] , за період з 29.01.2021 року по 22.03.2021 року, з урахуванням кількості робочих днів, а не календарних, як про те зазначала позивач у своєму позові. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Краматорської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Позивач [PERSON] 09 січня 2015 року була прийнята на роботу до відділу культури і туризму Олександрівської районної державної адміністрації на посаду директора районного центру культури та дозвілля, з якої її було звільнено 28.01.2021 року за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Викладене підтверджується трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER] від 31 серпня 2010 р. (а.с.14-15), а також наказом начальника відділу культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації «Про звільнення [PERSON] » № 05-к від 28 січня 2021 року (а.с.16). Відповідно до п.7 Положення про відділ культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації № 29/01-08 від 10.02.2020 року, відділу культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації безпосередньо підпорядковані такі установи: районний центр культури та дозвілля; Іверський сільський будинок дозвілля; Криничанський сільський будинок дозвілля; Спасько-Миїхайлівський сільський клуб; Центральна бібліотечна система (центральна районна бібліотека, районна бібліотека для дітей, Іверська сільська бібліотека-філія, Спасько-Михайлівська сільська бібліотека-філія, Степанівська сільська бібліотека-філія, Криничанська сільська бібліотека-філія, Самарська сільська бібліотека-філія). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відділ культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації перебуває у стані припинення. Відомості внесено до реєстру на підставі рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації. Відповідно до розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації № 4/01-08 від 16 січня 2021 року «Про реорганізацію структурних підрозділів Олександрівської районної державної адміністрації», припинити з 16 січня 2021 року юридичні особи в результаті реорганізації шляхом приєднання до Краматорської районної державної адміністрації Донецької області, зокрема, відділ культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації. Цим же розпорядженням установлено, що Краматорська районна державна адміністрація Донецької області є правонаступником зобов`язань, прав та обов`язків та доручено утворити комісії з реорганізації структурних підрозділів Олександрівської районної державної адміністрації. Голів комісій уповноважено вчинити всі необхідні дії, пов`язані з реорганізацією відповідних структурних підрозділів районної державної адміністрації, а також забезпечити проведення всіх необхідних дій, пов`язаних з реорганізацією, зокрема, щодо: 1) виявлення кредиторів та задоволення відповідно до законодавства їх вимог, одержання дебіторської заборгованості. Головою комісії з реорганізації відділ культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації призначено [PERSON] - начальника відділу культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації. Отже, враховуючи, що на час розгляду справи відділ культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації перебуває у стані припинення, вказаний відповідач і має нести відповідальність за проведення розрахунку при звільненні працівників. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За вимогами статей 115, 116 Кодексу Законів про працю України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Згідно довідки, виданої головою комісії з реорганізації відділу культури, молоді та спорту Олександрівської райдержадміністрації б/н від від 11 березня 2021 року, [PERSON] за січень 2021 року нараховано заробітну плату у розмірі 5796,06 грн., з урахуванням компенсації за невикористану відпустку тривалістю 2 календарних дні - 434,04 грн.(а.с.18). Розрахунок компенсації проведено таким чином: 77042,39 грн. (заробітна плата, нарахована позивачу за дванадцять місяців, що передували місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки) : 355 днів (кількість календарних днів у розрахунковому періоді, за винятком святкових днів) = 217,02 грн. - середньоденна заробітна плата за вказаний період. Кількість днів невикористаних відпусток становить 2. Отже, розмір компенсації за невикористані дні відпустки становить 217,02 х 2 = 434,04 грн. Оскільки судом встановлено, що в день звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати у сумі 5796,06грн., що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених статтею 115 Кодексу Законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення з відділу культури, молоді та спорту Олександрівської районної державної адміністрації на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі. Відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В постанові ВСУ у справі № 6-2807цс16 від 01.03.2017 року зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 263,27 грн. Вказаний розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] відповідачем не оспорюється. Розрахунок проведений судом таким чином: 5660,4 грн. (заробітна плата за листопад 2020 року) + 5660,4 грн. (заробітна плата за грудень 2020 року) = 11320,80 грн. - сума заробітної плати, нарахованої позивачу за два місяці, що передували звільненню. 11320,80 грн. : 43 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у листопаді та грудні 2020 року) = 263,27 грн. - середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Виходячи з уточненого розрахунку позивача [PERSON] , станом на 14 травня 2021 року час затримки розрахунку із позивачем склав 70 робочих дні (з 29.01.2021 року по 14.05.2021 року включно). Таким чином, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку складає: 70 робочих дні (час затримки розрахунку) х 263,27 грн. (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 18428,9 грн. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахована судом є меншою на 70 коп. від суми визначеної позивачем в уточнених позовних вимогах від 06.05.2021 року. Отже, враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відділу культури, молоді та спорту Олександрівської райдержадміністрації 5796,06 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень 2021 року та 18428,9 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - при цьому зазначає наступне. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ЦПК України). Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц). Крім того, на підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у розмірі 908 грн., який був сплачений позивачем, суд зауважує на таке. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати звільнена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли. Позов [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено повністю на суму 5796,06 гривень, тобто, на 100 % від заявлених вимог, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 908,00 гривень. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в дохід держави сплачено судовий збір в сумі 908,00 гривень (квитанція - а.с. 4). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 18428,9грн. тобто, на 99,99 % від заявленої суми, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 907,91 грн.

Outcome: partial