Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначивши, що 30.03.2019 року він керуючи автомобілем марки "Рено Лагуна" став учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини пішохода [PERSON] , відповідача у справі, а саме ст.127 КУпАП, в результаті чого він створив аварійну ситуацію, яка призвела до зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21102» під керуванням [PERSON] .. Внаслідок вказаної ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, вартість запасних частин на автомобіль становить 24355,00 грн.. Відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, однак постановою Коростенського міськрайонного суду від 02.05.2019 року провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, просив стягнути з [PERSON] на його користь 24355,00 грн. спричиненої матеріальної шкоди та 25000 грн. завданої моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, порушенні звичного стану життя у зв`язку з відсутністю автомобіля на протязі його ремонту, він змушений був витрачати час на збирання доказів, складання документів, звертатися до суду, переніс стрес, погіршився стан його здоров`я, у зв`язку з чим перебував у лікарні. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, що він не є учасником ДТП, яка мала місце 30.03.2019 року, будь якого правопорушення не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався, доказів його винуватості після чого настає цивільно-правова відповідальність та прямої причетності до дорожньо-транспортної пригоди позивачем не надано. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому останній вказав, що категорично не погоджується з доводами [PERSON] про його непричетність до ДТП, вважає, що відповідач намагається уникнути відповідальності. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.23 ЦК України, особа має на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом встановлено, що згідно постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.05.2019 року, [PERSON] , 30.03.2019 о 12 годині 33 хвилини в м.Коростень по вул.Базарна Площа, керуючи автомобілем "Рено Лагуна" державний номерний знак [NUMBER] , проявив неуважність, не дотримався безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21102 державний номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, внаслідок ДТП тілесних ушкоджень ніхто не отримав. Вказаною постановою суду провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, закрито на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. При цьому, посилань на те, що учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.03.2019 року був пішохід [PERSON] , судове рішення не містить. На спірні правовідносини поширюються норми статті 1166 ЦК України, якою врегульовані загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Вказані складові цивільно-правової відповідальності, крім вини, доводить позивач, оскільки у цивільному законодавстві встановлено презумпцію вини (стаття 1166 Цивільного кодексу України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином, з урахуванням наявності у діях пішохода вини щодо порушення ПДР, внаслідок яких (причинно-наслідковий зв`язок) іншим учасникам дорожнього руху було завдано майнову або моральну шкоду, пішохід має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, зокрема, застосовуючи положення статті 1166 ЦК України. Статтею 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналізуючи надані суду письмові докази, позивачем не доведено протиправність дій заподіювача шкоди, оскільки відсутнє будь-яке судове рішення, яким би була встановлена вина відповідача [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді, не доведено й існування безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, що в свою чергу виключає покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed