Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

24.06.2020 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований 07.08.2007 у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки, актовий запис № 873. Від шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Одразу після народження дитини сторони припинили свої сімейни відносини. З восені 2011 відповідач відбуває покарання у Мічурінській ВК № 57 Донецької області. За рішенням Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що з моменту припинення сімейних відносин, відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку, оздоровленні та лікуванні дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими правами та обов`язками, самоусунувся від покладених на нього батьківських обов`язків. Після розірвання шлюбних відносин, син проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні. У зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що економічна ситуація в країні збільшила вартість витрат на дитину, мінімальні витрати в середньому складають 6000-8000 грн. щомісяця. З огляду на це, вона не спроможна задовольнити всі потреби дитини, тому звернулась до суду з вищевикладеними вимогами. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2020 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судові засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне повідомлення відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Від третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, до суду надійшла заява про слухання справи у їх відсутність та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, вислухавши пояснення учасників справи, свідчення допитаних в судовому засіданні свідків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 07.08.2007 у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки, актовий запис № 873. Від шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Микитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецької області 27.05.2011). Рішенням Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 02.07.2012 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07.08.2007 у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 873 - розірвано. З даних, які містяться в копії свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 14.04.2015 (свідоцтво серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради харківського району Харківської області від 14.04.2015). Відповідно до довідки № 01-43/58 від 12.06.2020 КЗ «ДНЗ (ясла-садок) № 88 XMP», дитина, [PERSON] , відвідував заклад, дитину приводила і забирала з закладу мама, вона ж і приймала активну участь в житі закладу, відвідувала всі батьківські збори, була присутня при всіх святах за участю дітей. Тато участі в житті закладу не приймав, дитину до закладу не приводив та не забирав і не провідував. В листі № 264 від 11.06.2020 КЗ «ХЗШ І-ІІІ ступенів № 158» Харківської міської ради, зазначено, що дитина - [PERSON] , навчається у школі з першого класу, вихованням [PERSON] , його успіхами, займається мати та вітчим, вона відвідувала батьківські збори, спілкувалась з вчителями, адміністрацісно. 3 батьком дитини, [PERSON] , в закладі не знайомі, ніхто його не бачив в школі, у телефонному режимі він також не цікавився життям сина та його виховання. Відповідно до листа № 4 від 15.06.2020 Спортивно-оздоровчого центру «Спанна», дитина, [PERSON] , відвідує даний заклад, за час відвідування, досягненнями та здоров`ям дитини цікавилась матір та названий батько, які приводять і забирають дитину, записала дитину до центру матір, батька дитини, [PERSON] , ніхто із закладу не бачив, та з ним не знайомі. Батько, заклад не відвідував не цікавився здоров`ям та іншими питаннями стосовно дитини. В довідці від 16.06.2020 керівник гуртка «Математика і шахи» Сендеров О.А. , зазначає, що дитина - [PERSON] відвідує гурток, записала на гурток дитину мати, саме вона приводить та забирає дитину з занять, з батьком малолітньої дитини, [PERSON] , в закладі не знайомі. З даних, які містяться в довідці № 790, виданої КНП «Міська лига поліклініка № 23» ХМР від 18.06.2020 року, вбачається, що [PERSON] , перебуває під наглядом фахівців клініки з 29.06.2018, вихованням хлопчика та забезпеченням всім необхідним дитини займається мати - [PERSON] , батько дитині - [PERSON] поліклініку з сином не відвідує, станом здоров`я неповнолітнього [PERSON] не цікавився. Відповідно до довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» ХМР № 563/0/535-20/01-14 від 15.06.2020 дитина [PERSON] , перебував під наглядом фахівців в поліклініці з 04.09.2015 року по 27.06.2018 року, вихованням хлопчика та безпеченням всім необхідним дитини займалась мати, інформація про участь батька дитини - [PERSON] у виконанні рекомендацій медичних працівників- відсутня. Вищезазначені обставини підтверджуються також свідченнями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , поясненнями [PERSON] , які завірені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. та [PERSON] , які завірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибура О.В. Свідок [PERSON] в судовому засідані пояснив, що він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище - [PERSON] . Зазначив, що у його дружини є дитина від першого шлюбу - [PERSON] . Зазначив, що вихованням, розвитком та утриманням дитини займаються вони з дружиною. Відповідач жодної участі у житті дитини не приймав. Крім того, зазначив, що від шлюбу у них народилась друга дитина. В заяві, яка завірена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибура О.В., [PERSON] , [INFO] , зазначає, що вона є рідною сестрою [PERSON] . Син її сестри - [PERSON] , [INFO] є її племінником. Зазначила, що батько дитини - [PERSON] , залишив сина без уваги та піклування, жодного разу за все його життя не з`являвся, не телефонував, не цікавився ним. В заяві, яка завірена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А., [PERSON] , [INFO] , зазначає, що вона є матір`ю [PERSON] . [PERSON] , [INFO] є її онуком. Зазначила, що біологічний батько її онука [PERSON] - [PERSON] , жодного разу за все життя свого сина, не приходив до нього, не телефонував та взагалі не цікавився дитиною. Департаментом служб у справах дітей надано висновок № 343 від 07.07.2020 щодо доцільності позбавлення батьківських, прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який тривалий час не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, його розвитком та дозвіллям. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Позбавлення судом особи батьківських прав в значенні п.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п.1 ст.8. Таке втручання не становитиме порушення ст.8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п.2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Враховуючи, що наданими доказами, доводи позивача про нехтування відповідачем батьківськими обов`язками щодо утримання та виховання свого неповнолітнього сина знайшли своє підтвердження, суд вважає, що є об`єктивні причини для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо і виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, Якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Судовий збір суд стягує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved