Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

21.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення від 22.11.2016р.) просить суд визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина [PERSON], померлого [INFO], право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що нею не надані документи, які б підтвердили право власності спадкодавця. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2010 року за [PERSON] визнано право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 26.08.2011р., [PERSON] є власником 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого міським відділом державної реєстрації смертей Кіровоградського міського управління юстиції [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №44226380 від 21.06.2016р., згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються його батьки [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 02.09.1986р. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців першої черги немає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті сина прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви від 15.03.2016р., наявної у матеріалах справи. Інший спадкоємець за законом [PERSON] заявою від 15.03.2016р., посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І., відмовився від належної йому спадщини, яка залишилась після смерті його сина [PERSON] На звернення позивача [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу в Одеській області Єфимової Т.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріусом за № 479/02-14 від 16.08.2016 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно інформації КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 1958 від 07.12.2016р. , відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомості [ADDRESS] власником 5/12 частин зареєстрований [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 26.08.2011р., виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51/4-417 від 27.09.2011р. Остання технічна інвентаризація проводилась станом на 27.06.2014р. Об'єкти самочинного будівництва відсутні. Згідно п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Враховуючи, що об'єкт нерухомості по [ADDRESS] побудований у 1975 році, то він не підлягає здачі в експлуатацію та є завершеним будівництвом. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, інший спадкоємець за законом [PERSON] відмовився від належної йому спадщини у встановлений законом строк, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved