Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа - ВДВС Світловодського МРУЮ, у якій просив звільнення від оплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом, в період з 2004 року по день прийняття судом рішення у справі, припинити стягнення аліментів та стягнути на користь позивача аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 20.07.1996 року перебував у зареєстрованому шлюбі, має неповнолітнього сина [PERSON] 14.08.2003 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 07.05.2003 року стягнуто з нього на користь відповідача 1/4 частину усіх видів заробітку. В лютому 2004 року вони з відповідачем помирилися та продовжили проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу до серпня 2012 року. З серпня 2012 року перестали проживати спільно, позивач змінив місце проживання, а неповнолітній син [PERSON] обрав місце проживання разом з батьком та до цього часу знаходиться на його утриманні. Наприкінці квітня 2014 року позивачу стало відомо, що за місцем його роботи надійшла постанова державного виконавця про стягнення аліментів та заборгованості за аліментами за період з лютого 2004 року по січень 2014 року. Вважає, що оскільки з лютого 2004 року по серпень 2012 року позивач з відповідачем проживали однією сім'єю то їх неповнолітній син знаходився на утриманні позивача, а з серпня 2012 року взагалі проживає окремо від відповідача разом з сином, який знаходить на його повному утриманні. Просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, оскільки ним було надано сину в рахунок аліментів трьома платежами 30000,00 грн., що підтверджується наданими суду розписками сина, а також припинити стягнення з нього аліменти та стягнути аліменти з відповідача на його користь на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування позовних вимог посилався також на те, що ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України передбачена можливість суду за позовом платника аліментів повністю або частково звільнити його від оплати заборгованості за аліменти, якщо вони виникли у зв'язку з його тяжкої хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В якості істотних обставин позивач вважає проживання сина разом з ним є істотною обставиною, оскільки мати не утримує сина і він змушений одноосібно нести витрати на утримання сина. Також пояснив, що у період їх сумісного проживання у них народилася дочка [PERSON], і він визнає своє батьківство. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач подала на позов заперечення та пояснила, що причиною розлучення стало захоплення позивачем алкоголем, не працював, у сім'ї відбувалися сварки, що негативно позначалося на її здоров'ї та могло негативно впливати на новонародженого сина. Їх дім після розлучення згорів. Односільчани зібрали кошти та купили їй у селі будинок, на який нею було оформлено право особистої власності. Оскільки у її бувшого чоловіка, позивача у справі, не було де проживати вона дала йому притулок для проживання у її будинку, але від аліментів не відмовлялася. Тому, вважає, що позивач значно перебільшує проживання однією сім'єю, а щодо дочки позивач не визнавав свого батьківства та заявляв, що ніби вона її "нагуляла". Відповідач заявила, що вперше почула, що позивач визнає своє батьківство до доньки. Зазначила, що у відповідача були тривалі перерви у роботі, постійно міняв місця роботи аби завадити виконавчій службі вжити заходи до примусу сплати аліментів. Тому, вона змушена була звертатися до управління соцзахисту з проханням виплати державної допомоги дитині передбаченої при ухиленні батьків від сплати аліментів. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими відповідними доказами, а твердження, що ніби вона відмовилася від утримання сина є надуманими домислами спрямованими на введення суд в оману. Для підтвердження зазначає, що коли син поступив у технікум у 2011 році купила йому ноутбук вартістю 3500,00 грн. з коштів, які взяла у кредит. Син взагалі навчався у технікумі у іншому місці проживав в гуртожитку і лише на вихідні та свята приїздив у село як до батька так і до матері, в окремі дні і особливо в холодну пору року ночував в будинку відповідача. У позивача не було жодних обставин для звільнення від боргу в оплаті аліментів. Оскільки аліменти оплачувала держава, то позивач заборгував як відповідачу так і державі. Надала суду довідку отриманої державної допомоги за несплачені аліменти в розмірі 8725,20 грн. (а.с. 177). Просить також застосувати строк позовної давності. Відповідач та її представник проти позову заперечували, в судовому засіданні посилались на ті обставини, які викладені в письмових запереченнях. Представник третьої особи Єременко Д.В. пояснив суду, що виконавчою службою щодо стягнення аліментів з позивача 02.03.2004 року було відкрито виконавче провадження, 25.10.2004 року від стягувача у даній справі відповідача до ДВС поступила заява у якій повідомлялося, що від позивача отримала аліменти у сумі 70,00 грн., тому претензій не має, але не конкретизувала за який період. Від боржника до ДВС поступили розписки малолітнього сина [PERSON] у тому, що за період 02.10.2011 року по 25.08.2013 року він отримав від батька в оплату аліментів 35000,00 грн., але виконавча служба не взяла розписки до уваги оскільки у рішенні суду чітко вказано, що аліменти на утримання сина повинна отримувати відповідач. Також, повідомив, що відповідач неодноразово зверталася до ДВС за довідками необхідними для оформлення державної допомоги. Надав суду офіційну довідку про розмір боргу за аліментами станом на 01.03.2010 року у сумі 39052,60 грн. (а.с. 176). Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини та застосувавши відповідні їм правовідносини, суд приходить до переконання, що у позовних вимогах слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований в с. В.Андрусівка Світловодського району, що підтверджується копією паспорту (а.с. 5), 20.07.1996 року позивач та відповідач уклали шлюб (а.с. 7), 11.08.2003 року шлюб було розірвано (а.с.7). [INFO] народився син [PERSON] (а.с.8). 02.03.2004 року постановою ДВС (а.с. 10) відкрито виконавче провадження. 03.03.2014 року за місцем роботи позивача було направлено постанову (а.с.11), у якій зазначено наявність боргу за аліментами у розмірі 34493,00 грн., щодо погашення якого необхідно стягувати щомісячно із заробітної плати 20% та 1/4 розміру заробітної плати на оплату аліментів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. В обґрунтування обставин, що підтверджують позовні вимоги позивач надав суду копію постанови про закриття кримінального провадження від 21.09.2013 року (а.с.14) відкритого за заявою ДВС по факту невиконання рішення суду щодо сплати аліментів, але суд не бере до уваги вказану постанову, оскільки постановою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду від 03.07.2014 року (а.с. 94) постанову про закриття кримінального провадження скасовано. Як убачається із постанови про закриття кримінального провадження від 21.09.2013 року позивач давав пояснення слідчому, тому про виконавче провадження позивачу стало відомо значно раніше ніж 03.03.2014 року як заявляє позивач. Позивачем надано суду в якості доказів сплати аліментів дві розписки сина на отримання коштів 25.02.2012 року на суму 13000,00 грн. та від 19.08.2013 року на суму 12000,00 грн. (а.с. 15), допитаний в присутності представника органу опіки та піклування [PERSON] пояснив, що отримував від батька протягом трьох років три платежі по 10000,00 грн., усього 30000,00 грн. купюрами по 100 грн. в оплату за аліменти. Кошти через термінал "Приватбанку" Світловодської філії на картковий рахунок. Вимогу суду надати підтвердження банку виконано не було. Суд критично оцінює вказану інформацію і приходить до висновку про не доведеність позивачем факту передачі сину значної суми коштів. Тим більше, що у трудовій книжці копія якої надана позивачем (а.с.179) маються тривалі перерви у роботі та часта зміна місць роботи, що свідчить, що позивач не мав постійного та тривалого місця роботи, а їх часта зміна не могла дати можливість ДВС вжити відповідних заходів по примусу позивача до виконання рішення суду про стягнення аліментів. Водночас син підтвердив, що мати купила йому ноутбук, що він приходить до неї, спілкується, мати дає йому харчі, купує одяг, тощо. Опитані в якості свідків від обох сторін підтвердили факт спілкування сина з матір'ю, що мати утримує сина та несе витрати у значно більшому розмірі ніж державна допомога, суд приходить до висновку, що відповідач не відмовилася від утримання сина, а вибір місця проживання сина це його вибір, який не дає підстав для задоволення позовних вимог. Як вбачається, позивач не звертався до ДВС з будь-якими заявами щодо оскарження виконавчого листа. Стягнення з позивача аліментів на користь відповідача та заборгованості по ним на неповнолітнього [PERSON] здійснюється на підставі виконавчого листа № 2-243 від 07.05.2003 року (а.с.9) і позивач не надав суду доказів про те, що виконавчий документ оскаржувався. Не надав позивач суду доказів звернення до суду для встановлення фактів, мають юридичне значення, зокрема проживання однією сім'єю без укладення шлюбу. Щодо наданих позивачем доказів, довідок виданих селищною радою (а.с. 16,25), у яких зазначається склад сім'ї позивача з відповідачем, проживання сина з батьком у певні періоди, то селищна рада не має повноважень встановлювати зазначені у довідках факти, тому суд не бере вказані довідки в якості доказів

Outcome: approved