Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

28.10.2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини усіх видів його заробітку до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 16.07.1999 вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано, а згідно рішення суду від 20.10.2009 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] до її повноліття. Відповідач ухиляється від утримання дитини та має заборгованість по оплаті аліментів, а після досягнення повноліття дочки також категорично відмовився сплачувати аліменти нічим не коментуючи свою відмову. Донька [PERSON] постійно проживає з позивачем. [PERSON] на даний час навчається в Харківській державній академії культури, факультет хореографічного мистецтва. Зі своїх доходів позивач не може повністю забезпечити повноцінне навчання дочки та її утримання. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.11.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та залучено до участі у справі [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 11.12.2019 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов, у якому відповідач вказує наступне. Пред`явлені позовні вимоги відповідач визнає частково. Обставини, що визнаються: перебування сторін в зареєстрованому шлюбі з 16.07.1999 по [INFO] ; народження спільної дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. На утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.03.2011 стягнуто аліменти на користь його матері, з якою він разом проживав, - [PERSON] . Після трагічної загибелі матері [INFO] дитину утримують її родичі, в зв`язку з чим Октябрським районним судом м. Полтави 07.11.2019 відкрите провадження по справі № 554/9586/19 за позовом [PERSON] про відібрання малолітньої дитини. Таким чином, на утриманні відповідача знаходиться дитина-напівсирота, яку має утримувати лише він, у зв`язку з чим [PERSON] вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з нього 1/4 частини його заробітку. У випадку задоволення її позовної вимоги інша дитина відповідача та сам відповідач будуть залишені без засобів до існування. З мотивувальної частини позовної заяви не вбачається жодного доказу на обґрунтування позовних вимог позивачем та визначення розміру аліментів на утримання доньки саме в такому розмірі, не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначені докази, що підтверджують вказані обставини. Крім того, обов`язок щодо утримання дитини несуть обоє батьків. Позивач посилається на недостатність своїх доходів для утримання доньки, між тим, не посилається на докази як умов навчання доньки ( бюджетна чи контрактна форма), так і на докази своїх доходів і не підтверджує ці обставини відповідними документами, як це вбачається з переліку додатків до позовної заяви. Відповідач вважає позовні вимоги позивача, викладені в позовній заяві саме в такій редакції та при наявності наданих доказів такими, що не підлягають задоволенню (а.с.27-28). У судове засідання позивач не з`явилась, у матеріалах справи міститься її заява про проведення судового засідання без її присутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, будь-яких заяв до суду не подано. Третя особа у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи міститься її заява про проведення судового засідання без її присутності, позов підтримує. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, заяв про відкладення судового розгляду не подано, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №408 від 03.08.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова (а.с.5). Ріішенням Київського районного суду м.Харкова від 11.12.2009 [PERSON] позбавлено батьківських прав у відношенні доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.44). [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є студентом 3 курсу факультету хореографічного мистецтва денної форми навчання Харківської державної академії культури (а.с.6). Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст. 6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз`яснив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина,які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, при цьому судом приймається до уваги той факт, що у відповідача є син [PERSON] , [INFO] , враховуючи положення ст..199 СК України щодо можливості надання матеріальної допомоги, та вважає, що визначений розмір аліментів в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку є достатнім та не буде порушувати майнові права відповідача. Положеннями ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення спору, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/5 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, на період навчання позивача, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача стягуються судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial