Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

28.04.2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути на його користь з Акціонерного товариства Страхова компанія «Мега-Гарант» матеріальну шкоду, заподіяну особою, чия цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідно до полісу №201742816, що виникла в результаті механічного пошкодження належного [PERSON] на праві власності транспортного засобу марки «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.02.2021 року, в сумі 20586,92 грн. за виключенням розміру франшизи 2600 грн., що складає 17986,92 грн.; стягнути на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] різницю між вартістю відновлювального ремонту на усунення пошкоджень, завданих автомобілю марки «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , яка складає 23783,48 грн., та розміром матеріального збитку в сумі 20586,92 грн., що становить 3196,56 грн., а також розмір франшизи 2600 грн., тобто суму в розмірі 5796,56 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 17.02.2021 року о 16.57 год. водій автомобіля марки «ВАЗ-211040» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , рухаючись по вул. А.Шаталова та виїжджаючи через пл. Спортивну на вул. Пушкіна в м. Охтирка Сумської області, не надав пріоритет для руху автомобілю марки «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів. Відповідач [PERSON] свою вину визнав повністю, у зв`язку з чим було складено Європротокол - письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, який подали до страхової компанії винуватця - АТ СК «Мега-Гарант». Представники страхової компанії відкрили страхову справу, аварійний комісар оглянув транспортний засіб позивача та повідомили, що сума страхового відшкодування становить 13600 грн., що є значно меншою сумою, ані ж кошти, необхідні для проведення реального відновлювального ремонту. За вказаних обставин він ( [PERSON] ) змушений був не погодитися з вартістю матеріального збитку, що визначений страховою компанією, і звернувся за замовленням експертної оцінки шляхом проведення судової авто товарознавчої експертизи. Згідно висновку експерта № 21/2021 від 12.04.2021 року розмір матеріального збитку складає 20586,92 грн. Оскільки відповідачі в добровільному порядку відмовляються сплатити суму відшкодування, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. 06.05.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання, про що повідомлено учасників справи. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позовну заяву в строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених в позовній заяві мотивів, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх безпідставність та необґрунтованість. У відзиві на позовну заяву зазначив, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 17.02.2021 року близько 17.00 год. за участю автомобіля марки «ВАЗ-211040», державний номер [NUMBER] , під його керуванням та автомобіля марки «ВАЗ 21713», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , виникла у зв`язку з незадовільним станом дорожнього покриття, яке було спричинене ожеледицею. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а тому [PERSON] звернувся з відповідною заявою до відділу поліції. Прибувши на місце події, представники поліції відібрали письмові пояснення в учасників дорожньо-транспортної пригоди, в яких [PERSON] також зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з незадовільним станом дорожнього покриття. За взаємною згодою сторін було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що 18.02.2021 року передано до АТ Страхова компанія «Мега-Гарант», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 130000,00 грн. та розміром франшизи 2600,00 грн. В подальшому позивач пояснив [PERSON] , що ним з представником страхової компанії було погоджено суму страхового відшкодування у розмірі 13600,00 грн., розрахунок якого проводився згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Відповідач [PERSON] вказує на те, що він не отримував від [PERSON] письмових звернень щодо відшкодування різниці між сумою відшкодування і повною вартістю відновлювальних робіт. Разом з тим, у випадку, якщо страховою компанією, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, неправильно визначено розмір страхового відшкодування, то вимоги про відшкодування шкоди мають бути пред`явлені до страхової компанії. Враховуючи те, що об`єктивно розмір збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не перевищує ліміту відповідальності страховика в розмірі 130000,00 грн., саме страхова компанія є належним відповідачем по справі, а він може нести відповідальність лише в разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перебільшує ліміт відповідальності страховика. Відповідач звертає увагу на те, що вартість відновлювальних робіт не відповідає дійсному розміру збитків, встановленому двома оцінювачами, оскільки багато позицій із калькуляції розрахунку вартості робіт, що є завищеною, не мають відношення до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.02.2021 року за участю сторін. Також, на переконання відповідача, надані [PERSON] документи на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу не відповідають вимогам ст.ст. 134,137 ЦПК України, а тому підстави для їх відшкодування відсутні. Представник Акціонерного товариства Страхова компанія «Мега-Гарант» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. У відзиві на позовну заяву (а.с. 95-102) представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх необґрунтованість. Зазначив, що 03.11.2020 Акціонерним товариством Страхова компанія «Мега-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та видано поліс № 201742816, яким була застрахована його цивільно-правова відповідальність як власника автомобіля марки «ВАЗ 211040», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну в розмірі 130000,00 грн. та франшизу в розмірі 2600,00 грн. З метою оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.02.2021 за участю транспортних засобів під керуванням [PERSON] та [PERSON] , було складено повідомлення від 17.02.2021 р. про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). 01.03.2021 позивач звернувся до Акціонерного товариства Страхова компанія «Мега-Гарант» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування, після чого суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] у присутності [PERSON] , який жодних заперечень не висловлював, здійснено огляд пошкодженого автомобіля останнього для визначення суми матеріального збитку та розрахунку розміру страхового відшкодування, яке повинно бути виплачено за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту, складеного ФОП [PERSON] , вартість збитків, заподіяних автомобілю марки «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого [PERSON] складає 17249,40 грн. На підставі вищевказаного звіту Акціонерним товариством Страхова компанія «Мега-Гарант» був розрахований розмір страхового відшкодування, яке має бути виплачене на користь [PERSON] в сумі 11774,50 грн., з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи, та яке було перераховане йому 17.05.2021. Крім того, позивачем до позовної заяви не надано доказів на підтвердження того, що належний йому автомобіль було відремонтовано і на його відновлення витрачено більше коштів, ніж відшкодовано. Таким чином, дії Акціонерного товариства Страхова компанія «Мега-Гарант» відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідачем належним чином виконано свої зобов`язання перед позивачем. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 лютого 2021 р. о 17.00 год. по вул. Пушкіна, 7 м. Охтирка Сумської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-211040», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій автомобіля «ВАЗ-211040» днз. [NUMBER] [PERSON] свою вину у вчиненні ДТП визнав повністю та учасники дорожньо-транспортної пригоди спільно склали повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 17.02.2021 р. (а.с.6). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ-211040», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] застрахована в Акціонерному товаристві Страхова компанія «Мега-Гарант» згідно полісу № 201742816 від 03.11.2020 р. Відповідно до даного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн., розмір франшизи становить 2600 грн. 18.02.2021 р. позивач [PERSON] звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 104). Відповідно до звіту № 2-17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17.03.2021 р., складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки «ВАЗ-21713» легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER] становить 17249,40 грн. (до вартості складників, матеріалів фарбування, малоцінних деталей (метизів) включено ПДВ) (а.с. 106-122). На підставі даного звіту АТ «СК «Мега-Гарант» затверджено страховий акт № 773/2021-ГО від 17.05.2021 р., відповідно до якого страхова виплата становить 11774,50 грн. (17249,40 грн. (розмір збитків встановлений у звіті № 2-17 від 17.03.2021 р.) - 2600,00 грн. (франшиза) - 2874,90 грн. ( зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ(20%) (а.с. 123). 17.05.2021 р. позивачу [PERSON] сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 11774,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2020 від 17.05.2021 р. (а.с. 124). Вважаючи вказану суму страхового відшкодування недостатньою, [PERSON] 29 березня 2021 року звернувся до судового експерта Варуха В.О. для проведення авто товарознавчого дослідження щодо визначення ринкової вартості автомобіля ВАЗ-21713, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку експерта № 21/2021 від 12.04.2021 р. вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень завданих автомобілю ВАЗ-21713, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 17.02.2021 р., станом цін на час проведення дослідження без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та без урахування ПДВ на вартість складових частин складає 23783,48 грн. Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-21713, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 17.02.2021 р., без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та без урахуванням ПДВ на вартість складових частин складає 20586,92 грн. (а.с. 18-55). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) . У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20). Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика). Пунктом 2.3 Методики передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Судом встановлено, що згідно з заявою [PERSON] АТ «СК «Мега-Гарант» вирахувавши франшизу і податок на додану вартість, виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 11774,50 грн., яке є вартістю відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, визначеного у звіті № 2-17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17.03.2021 р., складеному суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Однак, не погодившись з визначеним страховою компанією розміром страхового відшкодування позивач звернувся до експерта з метою визначення реального розміру матеріального збитку в результаті пошкодження його транспортного засобу під час ДТП. Згідно висновку судового експерта автотоварознавця Варуха В.О. від 12 квітня 2021 року № 21/2021, який наданий на замовлення позивача, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.02.2021 року, без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та без урахування ПДВ на вартість складових частин складає 20586,92 грн. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України). Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Висновок експерта автотоварознавця Варуха В.О. від 12 квітня 2021 року № 21/2021 складено судовим експертом Варуха В.О., що діє на підставі свідоцтва судового експерта №268 від 25.01.2013 року та сертифіката суб`єкта оціночної діяльності від 22 вересня 2020 року № 827/20. У вступній частині висновку судового експерта автотоварознавця Варуха В.О. від 12 квітня 2021 року № 21/2021 вказано, що він здійснений на замовлення позивача щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.02.2021 року. Автотоварознавча експертиза № 21/2021 від 12 квітня 2021 року була проведена у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5, та до чинної «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Фонду державного майна України, Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 (у редакції № 3207/5/1033 від 21.10.2019). До висновку долучений протокол огляду даного транспортного засобу від 06.04.2021 р., дослідження автомобіля здійснювалось шляхом його огляду та фотографування. АТ «СК «Мега-Гарант» та [PERSON] були повідомлені про проведення вищезазначеного дослідження та про право взяття участі в обстеженні пошкодженого автомобіля, яке відбудеться 06.04.2021 року (а.с.51-53). Даний висновок містить відомості про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. До того ж судовий експерт [PERSON] був допитаний в судовому засіданні 21.10.2021 року та підтвердив свій висновок, сторони мали можливість поставити експерту всі питання. Відповідачі не надали належних та допустимих доказів на спростування даного висновку експерта , не спростували визначений розмір матеріального збитку, а отже не довели, що розмір матеріального збитку визначено експертним дослідженням неправильно. Крім того, відповідачі не скористалися своїм правом та не порушували клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування результатів висновку експерта від 12 квітня 2021 року № 21/2021 . Із дослідницької частини висновку експерта від 12 квітня 2021 року № 21/2021 вбачається, що розрахунки здійснено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, що вимагає стаття 29 Закону № 1961-IV, та без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та без урахування ПДВ на вартість складових частин, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати зі сплати ПДВ. Позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку на додану вартість за рахунок страхової компанії у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Відповідачами не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку експерта від 12 квітня 2021 року № 21/2021 іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин. Звіт № 2-17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17.03.2021 р., складений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , який було надано суду відповідачем - АТ «СК «Мега-Гарант» на обґрунтування своїх заперечень проти позову, не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом з огляду на те, що у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок Якщо у наданому учасником справи висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, він не є належним та допустимим доказом. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, висновок судового експерта автотоварознавця Варуха В.О. від 12 квітня 2021 року № 21/2021 суд вважає допустимим та достовірним письмовим доказом, що обґрунтовує розмір заподіяних збитків, а звіт № 2-17 про оцінку вартості (розміру) збитків, наданий відповідачем - АТ «СК «Мега-Гарант», не бере до уваги. Доводи представника відповідача - АТ «СК «Мега-Гарант» про те, що у відповідності до норм чинного законодавства саме на страховика покладено обов`язок визначити розмір заподіяного збитку, суд вважає необгрунтованими, оскільки позивач, у разі непогодження із визначеним страховиком розміром збитків, має право на оскарження такого розміру збитків, в тому числі і в судовому порядку шляхом подання відповідних належних доказів на підтвердження своїх доводів, чим позивач і скористався. Отже, позивач надав суду докази щодо розміру майнової шкоди, які не спростовано відповідачами. Таким чином, судом встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.02.2021 року, з урахуванням зносу та без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та без урахування ПДВ на вартість складових частин складає 20586,92 грн. Крім того, згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Враховуючи, що АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на користь [PERSON] під час розгляду справи в суді було сплачено страхове відшкодування в розмірі 11774,50 грн. (платіжне доручення № 2020 від 17.05.2021 р.), то позовні вимоги [PERSON] до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» слід задовольнити частково та стягнути з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 6212,42 грн., виходячи з такого розрахунку: 20586,92 грн. ( розмір матеріального збитку відповідно до висновку експерта № 21/2021 від 12.04.2021 р.) - 2600 грн. (франшиза) - 11774,50 грн. (сума сплаченого страхового відшкодування) = 6212,42 грн. Щодо позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 489/1356/16-ц і від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 30.10. 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19. Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Так як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, то різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16 та у справі № 910/32969/15, Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20). Згідно висновку експерта № 21/2021 від 12.04.2021 року вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень, завданих автомобілю марки «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 17.02.2021 року, без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 23783,48 грн., а розмір матеріального збитку, завданого власнику, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 20586,92 грн. (а.с. 18-50). Таким чином, з огляду на те, що фактичний розмір шкоди , завданої [PERSON] пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , перевищує визначений розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 3196,56 грн. (23783,48 грн. - 20586,92 грн. = 3196,56 грн.) Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню франшиза в розмірі 2600 грн. При цьому доводи відповідача [PERSON] про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 17.02.2021 року з участю автомобіля марки «ВАЗ-211040», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ-21713», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , виникла у зв`язку з незадовільним станом дорожнього покриття, яке було спричинене ожеледицею, суд не бере до уваги, так як доказів на підтвердження даної обставини відповідачем суду не надано. Щодо вимог про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що по справі позивачем понесені судові витрати, а саме сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. (а. с. 4 а, 59 а). В позовній заяві позивачем було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить: витрати на правову допомогу - 5000 грн., судовий збір - 908 грн. (а.с 4). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 23.02.2021 року, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги (детальний опис) від 27.04.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 27/04 від 27.04.2021 р., відповідно до якої [PERSON] за договором про надання правничої допомоги сплатив грошові кошти в сумі 5000,00 грн. (а.с. 59-61). Відповідно до частин першої - третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial