Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа [PERSON], про визнання договору поруки від 22.02.2008 року №014/83361/74/88569/1 припиненим посилаючись нате, що згідно кредитного договору від 22.02.2008 року №014/83361/74/88569 позичальник [PERSON] сплачує щомісяця 22 числа рівними платежами внески в розмірі 1407,95 доларів США. Свої обов'язки позичальник щодо сплати чергового внеску перестав виконувати з серпня 2009 року. У зв'язку з порушенням зобов'язання банк 02.09.2009 року звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту, встановлено строк 5 днів з дати отримання вимоги, тобто використав своє право передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та ст.9 кредитного договору, змінивши строк виконання основного зобов'язання та встановивши новий - 07.09.2009 року. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений , припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України вимоги до поручителя повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку. За таких обставин банк повинен був звернутися з позовом на протязі шести місяців з дати коли позичальник мав внести черговий платіж, тобто з 22.08.2009 р. по 22.02.2010 р. включно. Однак банк не скористався своїм правом на пред'явлення вимоги у встановлений строк, тому порука припинилася. При цьому, банк не бажає визнавати поруку припиненою та звернувся з позовом до поручителя про стягнення коштів і про відкриття провадження судом була винесена ухвала від 10.10.2013 р. Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні повністю підтримав позовну вимогу та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти позову вказуючи на те, що поручитель несе солідарну відповідальність, і згідно з умовами договору поруки договір діє до повного виконання боргових зобов'язань. В Цивільному кодексі України використовуються терміни «позов» і «вимога» у різних нормах, тому однозначно не можна говорити про те, що це синоніми. Термін «вимога» це не завжди позов, але «позов» це не завжди вимога. Порівнюючи ч.4 ст.559 ЦК України із ч.1 ст.555 стає очевидним, що законодавець допускає як звернення з вимогою до поручителя, так і пред'явлення позову до нього. Також, представник відповідача зазначила, що за проханням позичальника було укладено угоду і з 27.03.2009 р. до 26.03.2010 р. зменшено розмір щомісячних платежів до розміру процентів, тобто надано кредитні канікули, однак зобов'язання так і не виконані, а заборгованість лише збільшилася. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Як було судом встановлено 22.02.2008 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», який в наступному змінив своє найменування на ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено договір поруки №014/83361/74/88569/1 на підтвердження виконання усіх зобов'язань по кредитному договору №014/83361/74/88569 від 22.02.2008 року, укладеного між банком та [PERSON]. Згідно з п.4.1 договору поруки сторони встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі у відповідно до ч.1,2 ст.554 ЦК України. Відповідно до умов п.5.1 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дати договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань у повному обсязі. Сторони договору встановлюють, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди (п.5.2). Із умов кредитного договору видно, що сума кредиту, яку отримав позичальник [PERSON] складає 120176 дол. США, а датою остаточного повернення грошей є 22.02.2028 року (п.1.1). 02.09.2009 року банк звернувся до поручителя [PERSON] з вимогою №15-75/20-1156 в якій повідомляв про припинення позичальником виконання умов кредитного договору та виниклу в результаті заборгованість в розмірі 2457,09 дол.США, та вимагав, з посиланням на п.3.1 договору поруки, протягом п'яти днів погасити заборгованість у сумі 126747,92 дол.США в рахунок погашення кредиту, 488,87 дол.США, та 491,09 дол.США, тобто дострокового повернення усієї суми кредиту (а.с.12). 10.10.2013 року Київським районним судом м.Одеси було відкрито провадження по справі за позовом ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ч.1 ст.553 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст.554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Письмовою вимогою від 02.09.2009 року банк встановив новий строк для виконання зобов'язання, а саме 07.09.2009 року. Згідно з умовами кредитного договору п.1.3 датою погашення щомісячних ануїтетних платежів є 22 число кожного календарного місяця. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Таким чином, з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Однак, банк не скористався своїм правом та не звернувся протягом шести місяців після зміни строку повернення кредиту до позичальника з позовом про стягнення заборгованості, Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку ( стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Такий висновок був викладений і в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. №6-53цс14, яка згідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують, у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України . За таких обставин договір поруки необхідно визнати таким, що припинив свою дію.

Outcome: approved