Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В своєму позові позивач зазначив, що починаючи з 2006 року проживає разом зі своєю сім'єю в домоволодінні №16 по вулиці Новоселів в с. Улянівка Братського району Миколаївської області. Здійснює необхідний ремонт, сплачує комунальні платежі, користуєтьсяся земельною ділянкою біля будинку та всіма господарськими будівлями та спорудами, що є біля будинку. На даний час позивач бажає належним чином оформити документи на будинок і на земельну ділянку біля нього, однак не має можливості це зробити так як не є власником даного нерухомого майна. До початку судового засідання представник позивача надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив суд розглядати справу за його відсутності. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомленні через оголошення в газеті "Рідне Прибужжя", а тому суд, за згоди представника позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. [PERSON] з 2006 року проживає за адресою: [INFO] (арк.с. 8). Власниками житлового будинку згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 19.07.1996 року є [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк.с., 17, 4). Згідно інформаційної довідки Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області, відповідачі зареєстровані в с. Улянівка, проте на території сільської ради не мешкають. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ст. 344 ЦК України). Пунктом 9 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Матеріалами справи підтверджено, що позивач більше 10 років відкрито мешкає у житловому будинку (арк.с. 8), несе витрати на його утримання (арк. с. 7, 8,), вимог від власників щодо незаконних дій позивача не надходило. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вказане, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved