Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ульяновської міської ради про визнання за нею права власності за набувальною давністю на квартиру та господарські будівлі [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживає в зазначеній квартирі, що належить їй на праві особистої власності. При зверненні до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу вказаної квартири, [PERSON] було відмовлено в оформленні договору у зв"язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру та рекомендовано звернутись до суду. У судове засідання Позивачка не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Відповідача у судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи без його участі, заперечень проти позовних вимог не має. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені слідуючі обставини. При зверненні Позивачки до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], їй було відмовлено у зв"язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів про належність вказаної квартири та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на квартиру у судовому порядку. Право власності [PERSON] на зазначену квартиру підтверджується копією архівної довідки № 129 від 18.08.2014 р. (а.с.12), копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.12.1994 року Ульяновським цукровим комбінатом. Приймаючи рішення суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність),якщо інше не встановлено Кодексом. Отже, за змістом ч.1 ст.344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. В п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав, роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, Позивачка безперервно відкрито володіє зазначеною квартирою з 29 грудня 1994 року. Лише відсутність оригіналів правовстановлюючих документів про право власності на спірну квартиру, перешкоджає позивачці оформити договір купівл-продажу на неї в нотаріальній конторі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спірну квартиру обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як позивачка в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності, захистити своє порушене право не може.

Outcome: approved