Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов мотивувала тим, що [INFO] в с. Даньківка Іллінецького району Вінницької області померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно позивачу [PERSON] До спадкового майна покійної належить садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], загальною площею 38,0 метрів квадратних та земельна ділянка площею 0,2114 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS]. На даний час позивач бажає оформити спадкове майно після [PERSON] на своє ім'я, однак не може цього зробити в нотаріальному порядку, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім'я покійної відсутні, не встановлено факт, що має юридичне значення та пропущений строк прийняття спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, натомість її представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити та розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача Бабинської сільської ради Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги сільська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Однак згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в прийнятті визнання відповідачем позову слід відмовити, оскільки таке визнання суперечить Закону. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно довідки Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області №454 від 12.06.2018 року, про те, що громадянка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа (а.с. 14). Однак встановлення даного факту, а саме: що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є однією і тою ж особою суперечить ст. 315 ЦПК України, оскільки це не є встановленням такого факту. Судом встановлено, що [INFO] в с. Даньківка Іллінецького району Вінницької області померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], що видане 10 грудня 1998 року Виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, актовий запис №32 (а.с.12). На день смерті [PERSON] мала у власності садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], житловою площею 23,7 метри квадратних, загальною площею 38,0 метрів квадратних та земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2114 га. (а.с.8). Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом після смерті матері, що підтверджується копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13) та копією паспорта громадянина України позивача (а.с.7-8). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Однак, судом встановлено, що у встановлений законом шестимісячний строк позивач не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Таким чином враховуючи, що позивачем не підтверджено належними доказами, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину (постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину), тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: dismissed