Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

24.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив в порядку ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" зняти арешт з майна, яке йому належить, в тому числі і з автомобіля «Mersedes Benz», 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] та скасувати постанову №б/н від 27.12.2006 року, винесену державним виконавцем ДВС у м.Ладижин Бодачевським Ростиславом Валерійовичем. В обґрунтування позову зазначив, що постановою державного виконавця ДВС у м.Ладижин Бодачевським Р.В. від 27 грудня 2006 року про арешт майна боржника було накладено арешт на все майно, що йому належить. В подальшому після часткового виконання ним обов'язків за виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем не було вжито заходів щодо зняття арешту з нерухомого майна. На звернення до відділу державної виконавчої служби по місту Ладижину Тростянецького районного управління юстиції з проханням зняти арешт з нерухомого майна, йому повідомили про неможливість зняття арешту, оскільки згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби термін зберігання матеріалів виконавчого провадження становить 3 роки. У зв'язку з неможливістю врегульовання даного питання в позасудовому порядку, вимушений звернутись до суду з метою захисту свого права власності з позовом про зняття арушту з майна, що йому належить. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби по місту Ладижину Тростянецького районного управління юстиції не з'явився в судове засідання, хоча про час і місце судового розгляду справи був оповіщений належним чином, на що вказує розписка, яка знаходиться в матеріалах справи. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби по місту Ладижину Тростянецького районного управління юстиції знаходився виконавчий лист №2-602, виданий 10.10.2006 року Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь територіальної громади с.Білоусівка боргу в сумі 10 915 грн.. Державним виконавцем Бодачевським Р.В. винесено 27.12.2006 року постанову №б/н про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчудження на все майно, що належить [PERSON]. Згідно постанови серії ВП №5648794 від 09.02.2008 року винесеної державним виконавцем Бодачевським Р.В. вбачається, що виконавче провадження про стягнення з [PERSON] суми боргу 10 915 грн. на користь територіальної громадис.Білоусівка закінчено. Позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби по місту Ладижину Тростянецького районного управління юстиції з заявою про зняття арешту з майна. У відділу державної виконавчої служби по місту Ладижину Тростянецького районного управління юстиції повідомили, що дане виконавче провадження знищено та не працює у ВДВС державний виконавець Бодачевський Р.В., який виніс постанову про накладення арешту, тому порадили йому звернутися до суду. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Таким чином, державним виконавцем, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, але накладений 27.12.2006 року арешт знятий не був, тобто державним виконавцем не було виконано норми чинного законодавства. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності заявника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Суд вважає, що в частині позовних вимог про скасування постанови слід відмовити, оскільки позивачем не доведено неправомірність накладення арешту та пропущено , без поважних причин, строк її оскарження.

Outcome: partial