Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її син, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані в [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом стали: позивач, дружина померлого - [PERSON] та дві доньки померлого - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті спадкодавця відповідач просила позивача відмовитись від своєї частини у спадщині на її користь та обіцяла в такому разі надавати їй допомогу та здійснювати догляд. Оскільки, позивач залишилась сама та знаходилась під впливом тяжкої втрати, важкого психологічного стану, будучи людиною похилого віку, маючи ряд хвороб у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та вартісного лікування - погодилась написати заяву про відмову від своєї частини у спадщині на користь відповідача. Однак, відповідач свою обіцянку не виконала та не здійснювала належний догляд та допомогу за позивачем. Вказує, що спірне домоволодіння було придбано на її кошти, які вона дала сину. На думку позивача відповідач не має права і на частину спадщини зв`язку з тим, що на момент купівлі спірного будинку не перебувала в зареєстрованому шлюбі з її сином. Отримавши шляхом обману частину спадщини відповідач порушила спадкові права інших осіб-спадкоємців першої черги. Позивач зазначає, що відмова нею від своєї частини у спадщині була здійснена у момент знаходження під впливом тяжкої втрати та важкого психологічного стану, у зв`язку з чим остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Вчиняючи правочин вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а також при вчиненні правочину відповідач навмисно ввела її в оману щодо обставин, які мають істотне значення. На підставі викладеного змушена звернутись до суду з указаним позовом та просить суд: -визнати недійсною відмову [PERSON] від прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] на користь [PERSON] ; - визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину; - визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку та на 1/3 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за спадкоємцями першої черги [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частині житлового будинку та по Ѕ частині земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із її відмовою від визнання за нею права власності на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки за вказаною адресою на їх користь. 29.08.2019 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої простить визнати недійсною відмову [PERSON] від прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] на користь [PERSON] та визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги, викладені у заяві про зменшення позовних вимог підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Представник Черкаської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у вирішенні справи покладаються на компетентність суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] його батьками вказані: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Згідно договору купівлі-продажу будинку від 30.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П., зареєстрованого в реєстрі за №1776 [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви [PERSON] від 30.07.2013 останній на день придбання житлового будину з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебував. Заявою від 28.05.2016 року №846 (спадкова справа 159/2016) [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] за усіма підставами в користь [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватись завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частинами 1, 5, 6 статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ч.2 та ч.5 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Це відповідно: -правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. (ч.1 ст.225 ЦК України); -якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. (ч.1 ст.229 ЦК України); -якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. (ч.1 ст.230 ЦК України); -правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. (ч.1 ст.231 ЦК України); -правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. (ч.1 ст.233 ЦК України); Відповідно ч.ч. 2, 3, 5ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2019 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Так відповідно до п.23 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно п.27 абз.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадщину" вказано, що відповідно до статті 1301 ЦК ( 435-15 ) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Суд, на підставі викладеного приходить до висновку, що похилий вік, наявність хвороб та інвалідність, що підтверджується довідками, наявних у матеріалах справи, а також впевненість позивача на час написання заяви про відмову від спадщини у тому, що відповідач догляне позивача до смерті та буде надавати їй необхідну допомогу свідчать про наявність помилки у діях позивача. Вказані обставини вплинули на волевиявлення позивача, оскільки остання при написанні заяви про відмову від своєї частини у спадщині на користь [PERSON] вважала, що при відмові від права на спадщину відповідач буде її доглядати, а позивач будучи особою похилого віку, маючи ряд захворювань та інвалідність ІІ групи потребувала догляду й сторонньої допомоги. Однак, відповідач всупереч домовленості після відмови позивача від прийняття спадщини, допомогу останній не надавала. Дії відповідача свідчать про намір ввести позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення. За змістом наведеної норми обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, існували саме на момент вчинення правочину. Враховуючи, що вказаний правочин був вчинений позивачем під впливом помилки, обману, важного психологічного стану після смерті свого сина та внаслідок впливу тяжкої обставини, остання помилялась щодо природи даного договору. При розгляді даної справи суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного суду України від 28 лютого 2018 року у справі № 273/175/16-ц згідно яких якщо при поданні заяви про відмову від частки у спадщині особа припустилася помилки, оскільки є людиною похилого віку, інвалідом, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та перебуванням такої особи у важкому психологічному стані є підставою для визнання заяви про відмову про прийняття спадщини недійсною за умови, що вказані обставини існували саме на момент вчинення правочину. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладено суд вважає, що позивачем доведено, що вказаний правочин вчинений нею під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають до часткового задоволення. Не підлягає задоволенню вимога про часткове визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, оскільки такі свідоцтва суду не надавались у зв`язку з чим у суду відсутні підтвердження щодо видачі таких свідоцтв спадкоємцям. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що право власності сторін на спадкове майно виникало на підставі судових рішень.

Outcome: partial