Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаним позовом, в якому, з урахуванням поданої в порядку ст. 31 ЦПК заяви, просить: - визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] в зв'язку з переїздом до іншого місця мешкання; - зняти [PERSON] з реєстраційного обліку з правом проживання в квартирі. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебуває [PERSON], однак з 2008 року житловим приміщенням не користується, оплату за комунальні послуги не проводить. [PERSON] неодноразово висував вимоги [PERSON] здійснити зняття з реєстрації спірного житлового приміщення. Сторони до мирного врегулювання спірних взаємовідносин не прийшли, тому [PERSON], в порядку ст. 107 ЖК України, звернувся за судовим захистом. Представник [PERSON] [PERSON] (діюча на підставі довіреності від 22 листопада 2012 року) у судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя з підстав зазначених в позові, інших пояснень, не надала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з пред'явленими позовними вимогами [PERSON] не погодилась, надала наступні пояснення. Перебуваючи в шлюбі з [PERSON] відповідач була прописана в спірній квартирі [ADDRESS], а за припиненням шлюбних відносин позивач створив перешкоди для її мешкання разом з їх неповнолітньою донькою в спірному житловому приміщення шляхом заміни замків на вхідній двері. [PERSON] вказує, що восени 2012 року самостійно не ставлячи до відома [PERSON], який виїхав на заробітки до Португалії, вселилась в квартиру разом з донькою та наразі користується спірним житлом. Представник третьої особи ГУ ДМС України в Донецькій області Тищенко В.В. (діюча на підставі довіреності від 26 вересня 2012 року) надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність з ухваленням рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 11 березня 2003 року. На реєстраційному обліку вказаного житлового приміщення перебувають - [PERSON], відповідач [PERSON], неповнолітня [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] до 12 травня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбу, мешкали в спірній квартирі. Відповідно до Актів депутату Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області від 20 січня 2011 року, 22 грудня 2011 року, 4 вересня 2012 року [PERSON], [PERSON], [INFO] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] з листопада 2008 року не проживає. Згідно Актів депутату Курахівської міської ради від 29 вересня 2012 року, 13 жовтня 2012 року [PERSON] без письмового дозволу власника квартири [PERSON], в момент його знаходження на заробітках в Португалії, змінила замок в житловому приміщенні та вселилась 20 вересня 2012 року спільно з донькою [PERSON], [INFO]. Залишаючи без задоволення позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] суд зазначає наступне. Питання визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщення, врегульовано ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 72 ЖК України може бути визнано такими, що втратили право на користування жилим приміщенням наймача або членів його сім'ї у разі їх відсутності понад встановлені ч. 1 та пунктами 1-7 ч. 3 ст. 71 ЖК України строки. За ст. 107 ЖК України наймача або члена його сім'ї може бути визнано таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у разі вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 107 ЖК України. Суд зазначає, що вказана стаття викладена в главі 2 ЖК України "Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду" та не регулює виниклі спірні відносини сторін, виникли щодо користування житловим приміщенням приватного житлового фонду, а саме квартири [ADDRESS], які регулюються главою 6 ЖК України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що між сторонами укладений договір піднайму квартири. Судом встановлено, що [PERSON] вселилася в спірну квартиру як член сім'ї власника житла [PERSON] (перебуваючи на той час в статусі дружини), тому набула права користування ним. Припинення сімейних відносин з власником житлового приміщення, в розумінні ч. 4 ст. 156 ЖК України, в не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Особа, яка вселилася в житло як член сім'ї власника цього приміщення, не може бути позбавлена права користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником на підставі правових норм, якими регулюється право власності. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] не заявлено вимог застосування до спірних правовідносин вказаних норм цивільного та житлового законодавства, доказів на підтвердження обставин, передбачених зазначеними нормами матеріального права також не надано (підтвердження мешкання відповідача [PERSON] за іншою адресою протягом одного року), тобто позивачем помилково оцінено обраний спосіб захисту своїх прав. За змістом ст. 4 ЦПК України суд не має права обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це є виключним правом позивача. Таким чином законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] на підставі статі 107 ЖК України судом не встановлено. Позовні вимоги [PERSON] щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] суд залишає без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з вищевикладеного та діючого законодавства, питання щодо реєстрації місця проживання або зняття з реєстрації не входять до компетенції суду. Підставою для здійснення таких дій реєстраційним органом є рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Доказів порушення прав позивача з боку органу, що здійснює реєстрацію і знаття з реєстрації за місцем мешкання суду не надано. За таких обставин суд не має законних підстав для задоволення вимог і в цій частині позову. На підставі ст. 107 Житлового Кодексу України,

Outcome: dismissed