Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

14.04.2021 Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 23.04.2021, мотивуючи тим, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , не виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей. В ході розгляду справи було встановлено, що діти відповідача перебувають у службі у справах дітей на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, з 2017 року з вини відповідача її діти неодноразово перебували у центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода», а неповнолітня [PERSON] з 15.02.2021 і до тепер в п`яте виховується в даному закладі. Протягом цього часу профілактична робота, яка була проведена із матір`ю дітей, позитивного результату не дала, вона не виконала наданих їй рекомендацій та не змінила свого ставлення до виховання дітей. Тому, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області просила в судовому порядку позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дітей відкритий у банківській установі, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 14.05.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 09.08.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, за довіреністю у справі - Махаринський Григорій Володимирович, в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги в повному обсязі та зазначив, що діти відповідача неодноразово потрапляли до центру «Злагода», оскільки їх мати не виконує свої батьківські обов`язки та не піклується про дітей. У 2019 році дітей вилучили із сім`ї, коли вони проживали у м. Бровари із матір`ю в неналежних умовах для проживання, після чого відповідач благала повернути дітей і не позбавляти її батьківських прав, тому пішли їй на зустріч. В листопаді 2019 року почали працювати з відповідачем, але тренінги і курси вона не закінчила, з центром соціальних служб не співпрацює, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] сама зверталася до служби у справах дітей з проханням влаштувати її до центру «Злагода», у 2021 року вона вже вп`яте була влаштована до даного центру, оскільки мати зникла і не піклується про неї. Після чого, вирішили поставити питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей. На засідання комісії відповідача неодноразово викликали, однак вона не з`явилася, тому, на підставі зібраних документів, було прийнято рішення щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей, що є доцільним і відповідає інтересам дітей. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що являється інвалідом ІІ групи після отриманої черепно - мозкової травми, отримує пенсію у розмірі 1800, 00 грн., що начисляється на картку, яку вона віддала своїй матері для потреб на дітей. На даний час вона проживає у [ADDRESS] , разом із співмешканцем - [PERSON] вже 10 місяців, який її забезпечує, а діти проживають в м. Біла Церква разом з її матір`ю - [PERSON] . Дочка [PERSON] з 01.09.2021 навчається в училищі, але в якому саме їй невідомо, адже вона до неї не їздила, оскільки не мала грошей. У даний навчальний заклад дочку влаштував центр «Злагода», дочка на навчання грошей не просила. На день народження [PERSON] вона її відвідувала у центрі «Злагода», привезла їй ковдру і постільну білизну та дала 500,00 грн. Дочка [PERSON] навчається у школі в 9 класі, вона до неї у школу не приходила, батьківські збори не відвідувала, оскільки бабуся займається її навчанням. Діти проживають із бабусею, оскільки їм з нею краще, а вона не може забезпечити дітей усім необхідним для їх навчання, розвитку, утримання та проживання. Вона не працює у зв`язку із інвалідністю, однак у центр зайнятості не зверталася з приводу надання місця роботи, яка їй дозволена за станом здоров`я. Її співмешканець знає, що вона має двох дітей, і не заперечував, щоб діти жили разом із нею, але у них немає належних умов для проживання дітей, квартира однокімнатна і лише одне ліжко. Коли діти перебували у центрі «Злагода» вона їх відвідувала, приносила печиво, цукерки, воду. Алкогольні напої вона вже рік, як не вживає, на обліку з приводу залежності не перебуває. Щороку вона проходить лікування з приводу наслідків аварії, яка сталася у 2012 році, кошти на лікування їй дає мати. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що обставини викладені у позові підтримує, заперечує проти стягнення аліментів, оскільки відповідач крім пенсії інших доходів не має, а щодо позбавлення батьківських прав покладається на розсуд суду, та пояснила, що діти перебували у центрі «Злагода», [PERSON] - 1 раз, а [PERSON] - 5 разів, оскільки неслухняна та некерована. Відповідач дітьми не займається, коли вона забрала дітей до м. Бровари, то їх в подальшому вилучили, оскільки дівчата проживали в непридатних умовах,тому їх влаштували до центру «Злагода». Відповідач відвідувала тренінги, щороку вона проходить лікування наслідків ДТП, в яку вона потрапила у 2012 році, та одного разу, після такого лікування, вона не повернулася додому, а поїхала до м. Бровари. Протягом останнього року вона взагалі дітьми не займалася, свою пенсійну картку вона віддала їй, для використання коштів на дітей. Відповідач може працювати, але під постійним наглядом, а такої роботи не знайти. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи: Центру соціально - психологічної реабілітації «Злагода», за довіреністю у справі - Маценко Ірина Леонідівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що з 15.02.2021 року, з моменту останнього перебування [PERSON] у центрі «Злагода» відповідач відвідала дитину 2 рази, перший раз принесла їй цукерки, печиво, воду, але також, принесла пляшку пива, а другого разу відповідач приходила разом із своєю матір`ю та вони принесли ковдру і постільну білизну, а відповідач подарувала дитині на день народження 500,00 грн. [PERSON] і працівники центру «Злагода» просили відповідача надати дитині гроші на харчування у коледжі, однак вона сказала, що в неї немає коштів. Таня була у центрі «Злагода» один раз після того, як її вилучили з м. Броварів, вона маму любить, але розповідає, що мама може без попередження кудись поїхати і вживає алкогольні напої. Відповідач не пройшла повного курсу, рекомендованого центром соціальних служб, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідка: [PERSON] , думку дітей: [PERSON] та [PERSON] , психолога - [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 2 п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одними із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, вжиття заходів для соціального захисту дітей. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 14 липня 2020 року № 362 «Про негайне відібрання малолітньої дитини у матері та її влаштування в сім`ю патронатного вихователя» орган опіки та піклування - виконавчий комітет зобов`язав службу у справах дітей звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а батько дітей записаний на підставі ст. 135 СК України, зі слів матері, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 5-10). Згідно Наказу Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради за № 124 від 20.07.2019 (а.с.11), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були взяті на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, з такої підстави: проживання дітей у сім`ї, в якій батьки, або особи які їх замінюють,ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Також, встановлено, що починаючи з 2017 року з вини відповідача її діти перебували у центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Загода», а саме: [PERSON] - один раз, а [PERSON] - п`ять разів, в тому числі за її заявою, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.12-21,26-30), поясненнями дітей та визнається відповідачем. З матеріалів справи ( а.с.31-46) вбачається, що 16.08.2019 року до Броварського ВП ГУНП Київської області надійшло повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS] перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які опинилися у складних життєвих обставинах. Спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області було встановлено, що у вказаній квартирі проживають: [PERSON] та її доньки: [PERSON] та [PERSON] , матір дітей перебувала у стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю становив 1,79% проміле), дезорієнтована, поводилася неадекватно. Вході розмови було з`ясовано, що сім`я має постійне місце проживання у м. Біла Церква, діти навчаються у Білоцерківських школах, іншу інформацію про себе та дітей [PERSON] відмовилася надавати. Оскільки існувала загроза здоров`ю та життю дітей, було складено акти оцінки рівня безпеки дітей, вилучено малолітніх від матері та доставлено їх до Центру «Дитяча лікарня» БНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» БРР та БМР Київської області на тимчасове влаштування та обстеження на період подальшого їх місця влаштування. Також, Службою у справах дітей Броварської міської ради було направлено звернення до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, про вжиття заходів щодо постановки на облік дітей, позбавлених батьківського піклування та ініціювати подання позову до суду щодо відібрання дітей від матері, у зв`язку з тим, що вона не виконує батьківські обов`язки. Згідно інформації Білоцерківської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів № 9 із поглибленим вивченням іноземних мов Білоцерківської міської ради (а.с.55), у якій навчається [PERSON] , [INFO] , мати дитини не займається вихованням дочки, не цікавиться її навчальними досягненнями, протягом навчального року мати жодного разу не спілкувалася з класним керівником дочки, на телефонні дзвінки не відповідає, вихованням дитини займається бабуся - [PERSON] . Згідно інформації Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 імені генерала - полковника Геннадія Воробйова Білоцерківської міської ради (а.с.54), у якій навчалася [PERSON] , [INFO] , починаючи з 7 класу мати дитини не виконувала батьківські обов`язки з виховання дочки, жодного разу не приходила до школи, не відповідала на дзвінки класного керівника. Згідно інформації адміністрації Білоцерківського міського центру соціальних служб (а.с.56,73), сім`я відповідача перебувала на обліку центру. Фахівцем із соціальної роботи була проведена оцінка потреб родини, за результатами якої матері дітей було рекомендовано пройти тренінговий курс «Батьківство в радість». З 06.11.2019 відповідач відвідувала тренінгові заняття, однак курс не завершила, з березня 2020 вона з центром не співпрацює, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 27 липня 2021 року № 538 (а.с.88-89), виконавчий комітет дійшов висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дітей, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав, що є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що сім`я [PERSON] перебувала на обліку Білоцерківського міського центру соціальних служб із грудня 2013 року (виведено у грудні 2015 р., повторно взяті на облік - березень 2018 р. виведено у квітні 2021 р. у зв`язку із переїздом матері). За період перебування на обліку сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Центру з травня по жовтень 2018 року, знята з-під соціального супроводу через невиконання умов договору. Мати мала схильність до вживання алкогольних напоїв, неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, донька [PERSON] постійно мала проблеми із навчанням, часто пропускала уроки без поважної причини, скоювала крадіжки, схильна до бродяжництва, неодноразово втікала з дому. Через недбале ставлення з боку матері [PERSON] у 2018 році була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». У серпні 2019 року матір із дітьми перебувала у м. Бровари, де їх виявила соціальна служба, [PERSON] перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, умови проживання були незадовільними, і як наслідок - дітей [PERSON] та [PERSON] було вилучено до лікарні у м. Бровари, а потім влаштовано до Центру «Злагода» м. Біла Церква. У жовтні 2019 року за заявою матері дітей повернули додому. Сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] . Вона, як фахівець із соціальної роботи, працює із сім`єю із жовтня 2019 року. Робота із сім`єю була спрямована на подолання складних життєвих обставин, підвищення рівня батьківського потенціалу матері та вдосконалення її практичних навичок добору ефективних методів виховання та розвитку дітей з урахуванням їх індивідуальних особливостей. З 06.11.2019 [PERSON] відвідувала тренінгові заняття курсу «Батьківство в радість», активно працювала у групі, виконувала домашнє завдання, однак курс не завершила. За період роботи із сім`єю спостерігалася позитивна динаміка подолання складних життєвих обставин, мати виконувала рекомендації фахівця та психолога Центру. Однак, з березня 2020 року мати залишила місце постійного проживання, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, на телефонні дзвінки фахівця не відповідала. Обов`язки із виховання онуків взяли на себе бабуся - [PERSON] та дідусь - [PERSON] , які намагалися задовольнити фундаментальні життєві потреби дітей та забезпечити їх всім необхідним. Неповнолітня - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що на даний час навчається у Рокитнянському ліцеї, на повара - кондитера, у який її влаштував центр «Злагода», протягом свого життя вона більшість часу проживала разом із бабусею або у центрі, оскільки мама з ними не проживала та мала схильність до алкогольних напоїв. Мама не забезпечувала належних умов для проживання, в м. Бровари були нелюдські умови для життя, а коли вона випивала, то ставала неадекватна і піднімала на них із сестрою голос, тому їх і було вилучено від матері. Вона 5 раз перебувала у центрі «Злагода» у зв`язку із непорозуміннями із мамою і бабусею. На день народження в цьому році мама подарувала їй 500,00 грн., а на харчування у коледжі коштів не дала. Мама її життям не цікавиться, не телефонує, наразі проживає з черговим співмешканцем в м. Бровари. Бабуся на день народження подарувала ковдру і постільну білизну, для проживання в гуртожитку коледжу. На даний час мама не вживає алкогольні напої, але це тимчасово, так вже було, а потім вона зривається. Мама не надає їй життєвої підтримки і не допоможе у майбутньому, їй байдуже до неї і до даної справи також. Вважає, що буде краще позбавити маму батьківських прав відносно неї та сестри, яка також, у весь час проживає без матері та нею опікується бабуся. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що на даний час проживає із бабусею, мама з ними не проживає вже більше року і не піклується про неї, 1-2 рази на тиждень може лише зателефонувати. Коли мама проживала разом із ними, то могла без попередження залишити її і зникнути то на 2 неділі, то на місяць. У 2019 році мама забрала її і сестру до себе у м. Бровари, але їй там не сподобалося, оскільки квартира не придатна для життя, а мама вживала алкоголь. Вона не має бажання проживати із мамою, їй краще з бабусею. Щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав матері покладається на розсуд суду. Психолог [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що діти дали пояснення вільно, відверто та без стороннього тиску. Тетяні важко прийняти рішення, адже мама - є мама, яка б вона не була. Анастасія розуміє, що крім держави їй ніхто не допоможе. Діти не тримають образи на матір і на її думку їх зв`язок не перерветься, однак мама дає негативний приклад для дівчаток. В період коли дівчата перебували у центрі «Злагода», вона як психолог спілкувалася із матір`ю дівчаток, але у відповідача не має батьківського потенціалу, вона байдужа до усіх, в тому числі і до себе. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не займається лікуванням та оздоровленням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується із дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач не довела у судовому засіданні відповідними доказами обставини у підтвердження виконання нею належним чином свої батьківських обов`язків та не надала жодних доказів в спростування доводів позивача. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, думку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дітей, адже вони мають право на достатній рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не забезпечує їх мати. За положеннями ч.2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі по 1/6 частині від усіх видів її заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини відкритий у банківській установі, починаючи з 23.04.2021 року і до досягнення їх повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Слід зазначити, що згідно із ст. 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною та суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Також, згідно із ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав та в даному випадку суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved