Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

13.09.2016 [PERSON] , [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та просили стягнути в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150000 грн, в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200000 грн, в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 140000 грн, в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 130000 грн, в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 120000 грн, в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 02.10.2018 позивачі [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали позовну заяву, в якій зменшили позовні вимоги та просять стягнути з [PERSON] на їх користь по 100000 грн. та на користь неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 50000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 21 травня 2015 року о 22:30 год. на 32 км автодороги Львів-Краковець в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем марки «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричіпом марки «Sommer», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним вказаною автодорогою у напрямку м.Львів здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у Новояворівській районній лікарні №1. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було розпочато кримінальне провадження, яке постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС у Львівській області Стецика О.Р. від 03.08.2015 було закрите, у зв`язку з відсутністю у діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Під час досудового розслідування, виходячи з показань водія [PERSON] , даних проведеного слідчого експерименту, висновків експертиз було встановлено, що водій [PERSON] був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху , в діях водія не було встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином смерть пішохода [PERSON] настала внаслідок спричинення тяжких тілесних ушкоджень при наїзді автомобілем марки «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] , використання якого належить до джерела підвищеної небезпеки. Джерелом підвищеної небезпеки, серед іншого , є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непередбаченої сили або умислу потерпілого. В результаті загибелі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохода [PERSON] , їм (позивачам), смертю сина, чоловіка та батька була спричинена моральна шкода. Для [PERSON] смерть рідного сина стала величезним шоком та непоправною втратою на все життя. З сином у нього був сильний емоційний зв`язок, з яким часто спілкувались, проводили разом час, надавали один одному допомогу. Втрата сина спричинила значні психологічні страждання та переживання до кінця життя. Для [PERSON] смерть турботливого, доброго та коханого чоловіка стала трагедією у житті. В подружньому житті з чоловіком прожила 12 років, у молодому віці залишилась вдовою, назавжди втратила підтримку та допомогу у вихованні чотирьох дітей. Передчасна смерть рідної людини спричинила біль, смуток та страждання. Для дітей втрата люблячого та турботливого батька в ранньому віці назавжди залишиться сумною трагедією у їхньому житті. Вони ніколи більше не відчують батьківської підтримки та турботи, відсутність батьківської любові та опіки завжди буде в їхній пам`яті на все життя. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди джерело підвищеної небезпеки вантажний автомобіль «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] на праві власності належав відповідачу [PERSON] , водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] та на посаді водія автомобіля виконував свої трудові обов`язки. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи, що [PERSON] під час виконання трудових обов`язків була спричинена їм моральна шкода, що завдана смертю близької людини, в добровільному порядку шкоду не відшкодовано, тому змушені звернутися за захистом порушених прав та законних інтересів до суду. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із наведеними позивачами фактичними обставинами та правовими підставами позову. Він є власником вантажного автомобіля «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] . 13.06.2013 між ФОП [PERSON] (роботодавцем), з однієї сторони, та водієм [PERSON] (працівником), з іншої сторони, укладено трудовий договір, який 05.08.2015 було розірвано за угодою двох сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ. Згідно з пунктом 4 цього договору на виконання робіт установлюється не більше 40 годин в тиждень, гнучкий, відповідно до роботи тахокарт. 21.05.2015 о 22:30 год водій [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним автодорогою Львів-Краковець у напрямку м.Львів неподалік м.Новояворівськ Яворівського району Львівської області здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер. За даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В ході досудового слідства встановлено, що вантажний автомобіль «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] був у справному стані, його водій [PERSON] був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , який, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння (вміст етилового спирту в крові становив 5,9 проміле), вибіг на смугу руху даного автомобіля. Відтак в діях [PERSON] слідством не встановлено порушень правил дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, а отже і ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. Постановою слідчого ВР ДТП ГУ МВС України у Львівській області капітана міліції Стецика О.Р. кримінальне провадження відносно водія [PERSON] було закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Крім того, [PERSON] не виконував трудових обов`язків, а здійснював керування вантажним автомобілем «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] , без напівпричепа марки «Sommer», реєстраційний номер [NUMBER] в особистих цілях, маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , яке він йому передав. Про те, що він, як фізична особа-підприємець не приймав наказу про відрядження водія [PERSON] на відміну від інших найманих працівників та не забезпечував його відповідною кількістю тахокарт, що видаються при відрядженні водіїв в рейс свідчать накази №7 від 27.04.2015, №8 від 19.05.2015 та №9 від 17.06.2015. До того ж, постановою слідчого не встановлено факту керування водієм [PERSON] транспортним засобом з напівпричепом під час виконання ним трудових обов`язків. Пішохід [PERSON] , будучи у стані сильного алкогольного сп`яніння, своїми діями навмисно створив та реалізував аварійну ситуацію поблизу м.Новояворівськ Яворівського району Львівської області, внаслідок чого загинув, тому він звільняється від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду. З даних підстав просить в позові відмовити. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.09.2016 матеріали позовної заяви передані судді Варениці В.С., який ухвалою від 19.09.2016 відкрив провадження у справі та призначив судове засідання на 10.10.2016. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.10.2016 на підставі рішення зборів суддів Яворівського районного суду Львівської області від 23.09.2016 №20 та Постанови Верховної ради України «Про звільнення судді» справа передана судді Теслі Б.І., який ухвалою від 12.10.2016 прийняв справу до свого провадження та призначив судовий розгляд. 16.01.2017 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів та витребувано з слідчого управління ГУ НП у Львівській області матеріали кримінального провадження №12015140350000643 за фактом дорожньо-транспортної пригоди під час якої 21.05.2015 був смертельно травмований [PERSON] 15.05.2017 справа відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями на підставі рішення зборів суддів Яворівського районного суду Львівської області від 11.05.2017 №5 та Рішення Вищої ради правосуддя від 25.04.2017 №975/0/15-17 передана судді Швед Н.П. Ухвалою від 06.06.2017 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 14.12.2017 за клопотанням представника позивача [PERSON] до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено [PERSON] та продовжено розгляд справи за правилами загального провадження. Ухвалою суду від 17.09.2018 продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на 30 днів. Ухвалою суду від 03.10.2018 задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] , переведено з процесуального статусу відповідача [PERSON] у статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Залучено в якості відповідача [PERSON] . Витребувано в [PERSON] оригінал трудового договору від 19.06.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 30.10.2018 накладено арешт на вантажний автомобіль марки «MAN» реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою суду від 29.11.2018 витребувано із Стрийського ВП ГУНП у Львівській області відомості про те, чи в період з травня по червень 2015 року до Стрийського МВ ГУМВС України у Львівській області звертався [PERSON] із заявою про незаконне заволодіння його автомобілем марки «MAN» д.р.н. [NUMBER] . Ухвалою суду від 29.11.2018 закінчено підготовче судове провадження та призначено судовий розгляд. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.02.2019, у зв`язку із закінченням 17.01.2019 у судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. повноважень першого періоду призначення на посаду судді, справа передана судді Карпин І.М., яка ухвалою від 28.02.2019 прийняла справу до провадження та призначила підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.05.2021 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд. Задоволено клопотання представника третьої особи про виклик свідків. Під час судового розгляду за клопотанням представника третьої особи адвоката Доарме В.С., з врахуванням думки інших учасників судового процесу, змінено порядок дослідження доказів та постановлено проводити розгляд справи без виклику свідків. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача адвокат Горох В.В. в судовому засіданні проти позову заперечив, давши пояснення аналогічні доводам викладеним у відзиві на позовну заяву, просив в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Горох В.В. подав письмові пояснення, в яких зазначив, що позивачі не довели жодними доказами протиправної поведінки водія [PERSON] , яка б полягала у порушенні ним вимог Правил дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, наявність причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною моральною шкодою. Натомість в матеріалах даної справи міститься постанова про закриття кримінального провадження, винесена слідчим ВР ДТП СУ ГУ МВСУ у Львівській області капітаном міліції Стециком О.Р. від 03.08.2015, яка вказує на те, що водій [PERSON] не порушив вимоги Правил дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів, а причиною виникнення ДТП , внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] стали неправомірні дії останнього. Склад даного цивільного правопорушення не містить такі елементи як протиправна поведінка та причинно-наслідковий зв`язок, а відтак безвинна деліктна відповідальність водія [PERSON] , а тим більше власника вантажного автомобіля марки «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не настала. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , яка діє в особистих інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Доарме В.С. в судовому засіданні зазначив, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме 21.05.2015, [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем [PERSON] та керував автомобілем МАН 23414 р.н. [NUMBER] під час виконання своїх трудових обов`язків, що підтверджено копією трудового договору за №13071300593 від 19.06.2013, укладеного між роботодавцем приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] вищезазначене не спростував та не надав жодних доказів щодо можливого незаконного заволодіння [PERSON] автомобілем МАН 23414 р.н. [NUMBER] , а саме: звернення до поліції, матеріалів проведення перевірки на підприємстві, наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності за неправомірне використання автомобіля [PERSON] , тощо. Надані накази про відрядження працівників не можуть бути належними доказами, так як в них зазначені номери наказів, в той же час книгу обліку, по якій можна звірити, що дійсно ці накази видавались, [PERSON] не надав, ствердив, що такі відсутні у нього. На наказах відсутні підписи працівників про ознайомлення з такими. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц, провадження №14-497 цс18) особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом. Водночас 19.09.2018 у справі №910/20622/17 Верховний Суд додатково зазначив, що покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 Цивільного кодексу України). За таких обставин саме власник автомобіля МАН 23414 р.н. [NUMBER] [PERSON] згідно ч.1 ст.1172 ЦК України має відшкодовувати шкоду позивачм, яка не покривається страховою виплатою. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 21 травня 2015 о 22:30 год. на 32 км автодороги Львів-Краковець в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області, [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем марки «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним вказаною автодорогою у напрямку м.Львів здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у Новояворівській районній лікарні №1. Постановою слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області Стецик О.Р. від 03 серпня 2015 року кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015140350000643 від 22 травня 2015 року, закрито, у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. Транспортний засіб MAN 23.414 реєстраційний номер [NUMBER] на праві приватної власності належить [PERSON] . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем [PERSON] , що стверджується копією трудового договору №13071300593 від 19.06.2013 та копією трудової книжки [PERSON] . Суд встановив, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . [PERSON] є батьком померлого [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження померлого. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Як встановлено судами, водій [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем фізичною особою підприємцем [PERSON] . Відповідач [PERSON] не заперечує факту, що відсутнє неправомірне заволодіння належним йому транспортним засобом. Суд критично оцінює надані відповідачем [PERSON] накази про відрядження працівників [PERSON] № 7 від 27.04.2015, [PERSON] №8 від 19.05.2015, [PERSON] №9 від 17.06.2015, на підтвердження обставин відсутності виконання [PERSON] посадових обов`язків на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із відсутністю наказу про його відрядження, оскільки такі лише стверджують обставини відрядження працівників, які зазначені в наказах Наведені відповідачем обставини про те, що [PERSON] здійснював керування автомобілем «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] без напівпричепа «Sommer», реєстраційний номер [NUMBER] в особистих цілях, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 3 п. 6 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до положень статті 1191 ЦК України. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON] як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події. (п.1 ч. ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки, на якого законом покладено обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили, не довів належними та допустимими доказами, що потерпілий [PERSON] , передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 182/235/14-к наголосив на тому, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої особи, завданої внаслідок ДТП, необхідно здійснити належну оцінку порушення потерпілим Правил дорожнього руху. За змістом положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц роз`яснив, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. У постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 Верховний Суд вказав на те, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Із постанови слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області Стецика О.Р. від 03 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження встановлено, що 21 травня 2015 року на автодорозі Львів-Краковець, неподалік м.Новояворівськ Яворівського району Львівської області сталася ДТП, внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] , отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений в Новояворівську РЛ №1, де [INFO] помер при наданні медичної допомоги, у даній дорожній ситуації водій [PERSON] був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, то в його діях досудовим розслідуванням не встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті даної дорожньо-транспортної пригоди, а отже і ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Причиною настання даної пригоди є факт вибігу пішохода [PERSON] на смугу руху автомобіля «МАN», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на такій відстані до останнього, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду. При проведенні експертизи у [PERSON] виявлено етиловий спирт в крові в кількості 5,9 проміле. У даному випадку суд, враховуючи характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди, вбачає наявність в діях [PERSON] грубу необережність, який, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, знехтував правилами безпеки, що призвело до його смерті. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілих, а також інших негативних наслідків. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів завданої моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] моральної шкоди на користь позивачів, які є батьком, дружиною та дітьми загиблого [PERSON] . Щодо обставин заподіяння шкоди дружині та дітям загиблого, то слід вважати очевидним, що передчасна втрата сина, чоловіка та батька для будь-якої людини, тим більше при наявності життєвих зв`язків між ними, однозначно спричиняє моральні страждання. Так, позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] втратили сина, чоловіка та батька, з яким вони протягом його життя підтримували добрі життєві стосунки. Батько займав важливе місце в житті дітей. Внаслідок втрати сина [PERSON] спричинено значні психологічні страждання та переживання, смерть сина стала величезним шоком та непоправною втратою для нього. Він назавжди позбавлений можливості відчувати його любов, підтримку та турботу. У зв`язку із смертю чоловіка позивач [PERSON] втратила опору і підтримку, залишилась вдовою з чотирьма неповнолітніми дітьми, яких змушена сама виховувати та утримувати. Втрата чоловіка спричинила їй глибоку душевну рану. Величезним стресом та шоком стала смерть батька для дітей. Без сумніву трагічна смерть батька відбилась на їх психологічному стані. Тяжкі наслідки втрати в такому ранньому віці рідного батька супроводжуватимуть дітей протягом всього життя. Відсутність батьківської любові та опіки залишиться назавжди в житті дітей. Передчасна смерть сина, чоловіка та батька, близької для позивачів людини - однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Діти, які стали напівсиротами, втративши одного з батьків, втратили можливість у дитячому та юнацькому віці отримати допомогу та підтримку від батька, належне виховання, матеріальну допомогу, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вони втратили і можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. Вказане не може не впливати на їх подальше як дитяче та юнацьке, так і доросле життя та зумовлює для них непоправні зміни у їх житті. Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер, у зв`язку з чим позивачі як найближчі його родичі зазнали тяжких душевних страждань. Вимушені зміни, що відбулися в їхньому житті у зв`язку з трагічною загибеллю сина, чоловіка та батька, є триваючими, їм завдано непоправної шкоди, батько втратив сина, дружина залишилася без чоловіка, а діти у віці від 1 до 10 років - без батька, що є для них тривалим, тяжким душевним випробуванням. Враховуючи наведене вище, виходячи з підстав пред`явлення позову, а також грубої необережності потерпілого, що призвело до його загибелі і обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду незалежно від наявності вини, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь [PERSON] , та [PERSON] в розмірі по 30 000 грн, та в користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 50000 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору звільняються. Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2600 грн.

Outcome: partial