Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом\~\~до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору №014/9723/82/57651 від 04 червня 2008 року - недійсним. В обгрунтовання заявленого позову позивач, покликається на те, що 04.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/9723/82/57651, згідно умов якого [PERSON] надав Позичальнику кредит в сумі 30000,0 тисяч доларів США на споживчі цілі на строк по 05.06.2018 під 14,0% річних. В забезпечення виконання договору 05.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 5487/9723/325570, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 3.1. Договору іпотеки предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Куліша П.[ADDRESS] та належить Іпотекодавцям на праві власності. Позивач зазначає, що підписання нею договору від 04.06.2008 року відбулось в стані коли вона не могла усвідомлювати значення та наслідки укладення оспорюваного Договору та не могла керувати своїми діями, що було зумовлено впливом на її психіку зі сторони пасторів релігійної організації «Посольство Боже» - підозрюваних у кримінальному провадженні №12012150010000011 осіб, за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190 КК України. Крім того позивач покликається на висновок психологічної експертизи за результатами психологічного дослідження [PERSON], проведеної комісією спеціалістів від 25.02.2013 року вході вищевказаного кримінального провадження. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги в яких просила визнати недійсним кредитний договір №014/9723/82/57651 від 04 червня 2008 року та визнати недійсним іпотечний договір №5487/9723/325570, що був укладений 05 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] та [PERSON]У звязку із вищевикладеним, просить позовні вимоги задоволити. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, проте подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та доповненнях до неї. Представник відповідача подала суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, крім того вказала, що позиція Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» викладена в запереченнях на позовну заяву, в яких вони просять відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Треті особи в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Тому згідно з ст. 169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності сторін судового процесу, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON], слід відмовити виходячи з наступного. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/9723/82/57651, згідно умов якого [PERSON] надав Позичальнику кредит в сумі 30000,0 тисяч доларів США на споживчі цілі на строк по 05.06.2018 під 14,0% річних. Крім того, з метою зменшення фінансового навантаження на позивача в умовах кризових явищ в економіці Укрїни мід банком та [PERSON] 09.06.2009 року було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №014/9723/82/57651 від 04.06.2008 року, згідно якої на на перід з 09.06.2009 року до 09.06.2010 року Позичальнику були надані кредитні канікули, графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором викладений у новій редакції, який є невідємною частиною Додаткової угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК правочин. який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дні та (або) не могла керувати ними може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робили перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в моменті вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічні значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчиненню правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 p. у справі N 6-9цс12). Також в [PERSON] Верховного Суду України від 24.11,2008р. "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний! розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Оскільки у ч. 1 ст. 225 ЦК вживається термін "момент" вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Проте в будь-якому випадку слід враховувати, що експертний висновок с не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі. Як вбачається з наданого висновку такий підтверджує лише можливість впливу на психіку [PERSON] систематичного відвідування нею зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» та можливість усвідомлення повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків. Вказана психологічна експертиза проведена в ході кримінального провадження, вирок по якому ще не постановлений, відтак, вважаємо, що даний висновок експертизи не може бути належним доказом по справі про визнання недійсним кредитного договору. Шевченківським районним судом м. Львова постановлено вирок від 29.12.2011 року, яким засуджено [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст. 358, ч. 2, З КК України. Даним вироком встановлено, що [PERSON] з метою отримання споживчого кредиту під заставу нерухомості подала в АТ «[PERSON] Аваль» підроблену довідку про доходи ПП «Резон-Сервіс» від 23.05.2008р. та їй було видано споживчий кредит в сумі 30000 дол. США. Свою вину у вчиненні злочинів [PERSON]В визнала повністю. Вказаний вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили. Крім того встановлено, що Галицьким районним судом м. Львова 31.05.2010 року ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 014/9723/82/57651 від 04.06.2008р. в користь АТ «[PERSON] Аваль», де в ході розгляду справи встановлено факт укладення кредитного договору, розмір заборгованості, який виник в результаті невиконання [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом. Вказане рішення суду набрало законної сили. [PERSON]В не оскаржувалось. Рішенням Галицького районним судом м. Львова від 28.03.2017 року задоволено цивільний позов Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення суду набрало 08.04.2017 року законної сили. Як зазначено у п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Інших обґрунтованих підстав для визнання кредитного договору недійсним та доказів на їх підтвердження, окрім висновку психологічної експертизи, представником Позивача не наведено. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.\~ Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно з ч. ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом\~ пропущено\~ без поважної\~ причини,\~ суд\~ у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав,\~ якщо про\~ застосування\~ позовної\~ давності\~ заявлено стороною\~ у\~ спорі,\~ зробленою\~ до\~ ухвалення\~ ним\~ рішення,\~ крім випадків,\~ коли позов не доведено,\~ що є самостійною підставою для цього. З огляду на викладене, оскільки судом встановлено безпідставність позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні\~ позову, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed