Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначає, що вони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не бажає надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, хоча має таку можливість, оскільки працює, отримує заробітну плату. Домовленість по утриманню малолітньої доньки між ними відсутня. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, від дня пред`явлення позову до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 800 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, згідно змісту поданої до суду заяви, просила справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах та їх задоволенні наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину та згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до змісту копії Довідки про склад сім`ї №4216 від 9 вересня 2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з донькою [PERSON] , 2008 року народження. Відповідач матеріально забезпечений, належних та допустимих доказів неможливості сплачувати аліменти суду не надав. Факт подання позову свідчить про недосягнення домовленості між батьками про утримання дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу) її матері, батька ( ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачується щомісячно. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку, враховуючи те що на даний час домовленості про утримання дитини в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, приймаючи до уваги те, що дитина потребує певних витрат, які позивач самостійно забезпечити не в змозі, а саме витрат на належний рівень проживання дитини, її нормальний розвиток та навчання, також враховуючи те, що відповідач фізично здоровий, має змогу працювати та отримувати доходи, зі слів позивача працює, протилежного відповідачем суду доведено не було, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів необхідно задовольнити у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було надано лише Квитанцію №49 від 25 вересня 2019 року (а.с.11), за змістом якої "прийнято від [PERSON] за стягнення аліментів на неповнолітніх дітей суму 800 грн.", без зазначення того, за що саме її сплачено. Разом з тим, до матеріалів позовної заяви не долучено акту прийому-передачі фактично наданих послуг. Суд, враховуючи вищевикладене та положення ст.137 ЦПК України, розподіляючи витрати, вважає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а тому приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог щодо їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути стягнуті з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial