Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

1.Позиція позивача. У вересні 2020 року до провадження Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 07 березня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, актовий запис № 80. 02.10.2020 року в порядку передбаченому ч. 1 ст. 31 ЦПК України ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 07 березня 1997 року зареєстрували шлюб з відповідачем [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, актовий запис № 80. Подружжя не мають спільних не повнолітніх дітей. Стосунки сторін припинені, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування з травня 2017 року, з цього часу спільне господарство не ведеться. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують. Примирення між сторонами не є можливим. Майнового спору сторони не мають. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. 3. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, справу розглянути за своєю відсутністю, термін на примирення просить не надавати, після розірвання шлюбу прохає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просив справу розглянути за своєю відсутністю, термін для примирення не надавати. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 14 вересня 2020 року позивач звернулась з позовною заявою про розірвання шлюбу до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 02.10.2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області отримавши 02.10.2020 року інформацію року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи-відповідача, в порядку передбаченому ч.6 ст.187 ЦПК України, приходить до висновку, що справа підсудна Заводському районному суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 02.10.2020 року в порядку передбаченому ч. 1 ст. 31 ЦПК України ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] «про розірвання шлюбу» направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 27.10.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 07 березня 1997 року зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, актовий запис № 80, свідоцтво серія [NUMBER] (а.с.10). Дошлюбним прізвищем позивача - [PERSON] є « [PERSON] », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10). Подружжя спільних не повнолітніх дітей не мають. Як встановлено, сторони припинили подружні стосунки, припинили ведення спільного господарства, з травня 2017 року не мають спільного сімейного бюджету та не піклуються один про одного, перебування у зареєстрованому шлюбі шкодить їх інтересам, а тому зберегти шлюб не є можливим. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до положень ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як вбачається із встановлених обставин спору, примирення між сторонами не є доцільним. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась правом та звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягає на розірванні шлюбу. Як встановлено судом, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідач, в свою чергу визнав позовні вимоги, в повному обсязі, вважає, що збереження шлюбу та подальше перебування у шлюбі не можливим. Приймаючи до уваги позиції сторін, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень, що становить 420,40 гривень. Іншу частину судових витрат в розмірі 420,40 гривень стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved