Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

29 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] є його батьком,що підтверджується свідоцтвом про народження. Вказує, що до досягнення ним повноліття з [PERSON] стягувались аліменти на його утримання в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Наразі виплата аліментів на його утримання припинена, оскільки він досяг повноліття. Зазначає, що на даний час продовжує навчатися, є студентом першого курсу Луцького національного технічного університету, однак зі своїх доходів не може повністю забезпечити повноцінне навчання, у зв`язку із тим, що йому необхідні кошти на проїзд, одяг, харчування, підручники тощо. Вважає, що у зв`язку з продовженням навчання, відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання. Вказує, що батько є військовослужбовцем та має стабільний та достатній заробіток, а тому має можливість матеріально утримувати його у період навчання. Враховуючи вищенаведене та з посиланням на норми ст.ст. 199,200 СК України просить стягувати з відповідача аліменти на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/5 частки всіх його видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30.06.2023 року включно. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить задовольнити. Від відповідача надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнає у повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. За змістом частини 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції 18 жовтня 2001 року (а.с. 5). З копії довідки від 12 вересня 2019 року № 2712.19 вбачається, що [PERSON] з 01 вересня 2019 року зарахований до Луцького національного технічного університету, і в даний час навчається на 1 курсі денної форми навчання за державним замовленням (контрактом) (а.с.7). Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 200 ЦПК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю та фактично перебуває на утриманні останньої. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] у зв`язку з його навчанням потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а його батько [PERSON] спроможний таку надавати. Відповідач не надав доказів, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання сина, та спростовують встановлені судом фактичні обставини. Також, враховуючи те, що [PERSON] продовжує навчатися, форма навчання є денною, що виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо йго потреби в матеріальній допомозі батьків. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, а також ту обставину, що [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме, слід стягувати з відповідача в користь [PERSON] ,який продовжує навчання, аліменти на його утримання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, в розмірі 1/5 частки всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2019 року, на період навчання, до досягнення ним 23 років. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved