Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна. Просить поділити майно, набуте у шлюбі між нею, [PERSON] та відповідачем - [PERSON], виділивши їй у власність житловий будинок дерев'яний під літ. «А» загальною площею 76.2 кв.м , жилою площею 50,1 кв.м, веренда дерев'яна під літ. «а», веранда цегляна під літ. «а», та надвірні споруди: сарай цегляний під літ. «Б», навіс дощаний під літ. «В», огорожа металева, з/б панелі під літ №1-2 що знаходяться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 819 кв.м., відповідачу [PERSON] - легковий автомобіль HYUNDAI Tucson 2.0, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви в яких кожен окремо, позивачка - підтримала позовні вимоги в понову обсязі відповідач визнав позовні вимоги, та просять справу розглядати у їх відсутності (а.с.23,24). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.07.1990 року, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого Бишкінським сільвиконкомом Лебединського району Сумської області. (а.с. 10), актовий запис про шлюб № 4. З договору купівлі продажу будинку серії НГ 0224726 від 21.03.1998 року (а.с.11,12) встановлено, що [PERSON] придбав: житловий будинок, дерев'яний під літ. «А», загальною площею 76.2 кв.м , жилою площею 50,1 кв.м, веренда дерев'яна під літ. «а» , веранда цегляна під літ. «а1», та надвірні споруди: сарай цегляний під літ. «Б», навіс дощаний під літ. «В», огорожа металева, з/б панелі під літ №1-2 що знаходяться в [ADDRESS] на земельній ділянці мірою 819 кв.м., вартістю 45000 (сорок п'ять тисяч). Тобто будинок був придбаний під чавс перебування сторін в шлюбі. Відповідно до довідки № 495 від 25.01.2019 року (а.с.13) за проведеними результатами технічної інвентаризації та документами на житловий будинок з надвірними будівлями , який розташований [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Лебединської Державної нотаріальної контори від 21.03.1998 року р. № 2-988. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями станом на 25.01.2019 року становить 253510 (двісті п'ятдесят три тисячі п'ятсот десять). З рішенням п'ятого скликання дев'ятнадцятої сесії другого пленарного засідання та додатку № 1 від 27.12.2007 року Лебединської міської ради Сумської області (а.с.19,20) встановлено що [PERSON] передано у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.07.2013 року (а.с.21) власником легкового автомобіля універсал - В HYUNDAI Tucson 2.0, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], чорного кольору є [PERSON]. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок та автомобіль набуті сторонами за час шлюбу, то такі є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв'язку з чим суд доходить висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 819 кв.м, а за відповідачем легковий автомобіль HYUNDAI Tucson 2.0, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та такий слід задовольнити.

Outcome: approved