Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

13 березня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача за довіреністю просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5706921 від 17.03.2016 року у розмірі 3949,54 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1762,00 гривень. В обґрунтування позову позивач послався на те, що на умовах вказаного договору № 5706921 від 17.03.2016 року відповідачу було встановлено ліміт кредитування ( надано кредит ) в сумі 3164,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. У порушення ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України та умов Договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 22.12.2017 року, в загальній сумі 3949,54 гривень, яка складається з наступного: 3164,00 гривень неповернута сума кредиту; 373,47 гривень прострочені відсотки; 72,60 прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 134,47 нараховані відсотки; 205,00 гривень пеня. Представник позивача у судове засідання не зявився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи за правилами ст. ст. 128 130 ЦПК України повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не подав, відзив на позовну заяву не подано. За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 16.05. 2018 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 17.03.2016 року було укладено договір про встановлення ліміту кредитування ( Договір ) № 5706921 ( а.с. 6-7 ). Відповідно до умов укладеного Договору № 5706921 від 17.03.2016 року банк надав відповідачу кредит в сумі 3164,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Повернення суми кредиту, відповідно до п. 1.17. Договору, відбувається шляхом перерахування та/або внесення готівкою на Рахунок ( картковий ), визначений у п. 1.1. Договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч.1 ст.611, ч.2-4 ст.612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У той самий час, згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка ( пеня ) є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка ( пеня ) є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Взятих на себе зобовязань за Договором відповідач не виконує, що призвело до порушення прав Позивача. На адресу відповідача 11.10.2017 року було направлено повідомлення-вимогу, а 27.10.2017 р. направлено претензію щодо порушення умов Договору № 5706921 від 17.03.2016 р. щодо погашення існуючої заборгованості в досудовому порядку (а.с.13-14 ). Згідно розрахунку суми позову станом на 22.12.2018 року заборгованість за Кредитним договором в сумі 3744,54 гривень відповідачем не погашена (а.с.10 ). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені підлягає задоволенню. Як зазначено у ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Пунктом 1.30 Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов,язань за кредитними правовідносинами Клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п.1.16 Договору, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до розрахунку, у звязку з порушенням строків повернення кредитних коштів позивачем відповідачу нарахована пеня в розмірі 205,00 гривень (а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із розрахунку заборгованості, розмір пені не перевищує розмір збитків, заподіяних неналежним виконанням зобовязання. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за Кредитним договором № 5706921 від 17.03.2016 року в сумі 3949,54 гривень. За правилами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 гривні, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1762,00 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved