Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

27 квітня 2011 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулось ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", із вказаним позовом, в якому його представник просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ZRHORK02321210 від 22.02.2006 у загальному розмірі 147 714,56 грн. і сплачені судові витрати. 17 травня 2011 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. 06 лютого 2013 року Короловським районним судом м. Житомира у справі ухвалене заочне рішення, яким позов ПАТ «ПРИВАТБАНК» було задоволено. Ухвалою суду 12 серпня 2019 року вказане судове рішення було скасоване за заявою відповідача про перегляд заочного рішення та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності і застосування у справі строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 22.02.2006 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладений кредитний договір №ZRHORK02321210, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти на строк до 21.02.2009 включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 18 000,00 грн. для купівлі ТНС зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості починається з першого місяця, наступного за датою надання кредиту і відповідач повинен надавати банку кошти у сумі 871,35 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків та комісією. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 18 000,00 грн. Згідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Однак, [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання по кредитному договору і не погасив кредит та відсотки по ньому. Станом на 07.04.2011, відповідно до наданого банком розрахунку, має заборгованість за кредитним договором у розмірі 147 714,43 грн., що складається з наступного: - 18 000,00 грн. заборгованості за кредитом; - 56 493,88 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; - 4 698,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 68 522,68 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак, з наявних в матералах справи доказів вбачається, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні, обґрунтування чого полягає в наступному. Відповідно до ст.256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.267 ЦКУ, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з того, що спірне кредитне зобов`язання має строк його виконання, законодавство України по відношенню до такого виду зобов`язання момент, в який розпочинається перебіг позовної давності, визначає в ст.261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено умовами кредитного договору від 22.02.2006, строк на який надано кошти - до 21.02.2009. Проте, позичальником повністю не було здійснено повернення кредитних коштів. Відповідно до ст.257 ЦКУ України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Враховуючи ту обставину, що починаючи з 01.05.2006 позивачем нараховувалась пеня на прострочену заборгованість. Банк знав про своє порушене право, проте не заявляв про це і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування, а також інших передбачених договором сум. Так як, позовна давність сплила на все кредитне зобов`язання, відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. За змістом ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). У зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, а тому банк мав право з травня 2006 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом за захистом свого порушеного права, що він не зробив. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Outcome: dismissed