Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

29 квітня 2015 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Представник позивача вказує, що громадянка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається належним чином утриманням та вихованням дитини, не створює належних умов для проживання сина, чим порушує його право на повноцінний розвиток. За місцем проживання громадянка [PERSON] характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем. Мати не цікавиться шкільним життям сина, не відвідує батьківські збори в школі. Питання про виконання нею своїх батьківських обов'язків неодноразово заслуховувалось на засіданнях координаційної ради у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації. Представник позивача зазначає, що [PERSON] неодноразово попереджалася про наслідки безвідповідального батьківства, а тому вважає що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. Представник Татарбунарської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, однак надіслала до суду заяву про слухання справи без її участі (а.с.27), позовні вимоги підтримала повністю. У випадку повторної неявки до суду відповідачки, просила ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Представник органу опіки і піклування в судове засідання також не з'явилась, надала до суду заяву про слухання справи без її участі (а.с.26), позовні вимоги підтримала. Відповідачка у судове засідання не з'явилась по невідомим суду причинам, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Прокурор прокуратури Татарбунарського району Кайкуліна І.О. позов підтримала. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку прокурора прокуратури Татарбунарського району, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.1 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5), видно, що матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON]. З висновку Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.3) вбачається, що Татарбунарська РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина, [PERSON], [INFO]. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с.6) видно, що відповідачка проживає в [ADDRESS] та її житлові умови не відповідають нормам для проживання дитини. Згідно характеристики з місця навчання №32 від 26.02.2015 року на [PERSON], [INFO] (а.с.7), з перших днів навчання хлопчик проявив себе як недисциплінований, не слухняний, не дає проводити уроки. Палить, батьки пиячать, б'ються між собою, ніякого позитивного прикладу не подають для дитини. До старших себе дитина виражається нецензурно, постійно бродяжить по вулицях села, батьки зовсім не займаються вихованням сина. Із довідки - характеристики №69/02-11 від 17.04.2015 року (а.с.8) видно, що [PERSON] характеризується негативно, постійної роботи не має, умови проживання у її будинку незадовільні, в будинку брудно, немає належних умов для проживання і виховання дитини. Сама [PERSON] зловживає спиртними напоями, доглядом та вихованням дитини не займається. Відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культури соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом батьками. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. В ст. 164 СК України викладений вичерпний перелік підстав, при наявності яких, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, а саме: якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини визначає, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що якщо рішення про встановлення державної опіки над дітьми мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] систематично не виконує обов'язки щодо утримання і виховання свого неповнолітнього сина, не цікавиться життям дитини, не піклується про нього та не виховує, хоча має таку можливість, крім того зловживає спиртними напоями та не забезпечує у своєму будинку належних умов для проживання своєї дитини. Суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що матеріально-побутові умови проживання дитини з відповідачкою несуть безпосередню загрозу її життю і здоров'ю і що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню свого сина, оскільки ці обставини ніким не спростовувалися, а навпаки, підтверджуються наданими доказами, в тому числі актом обстеження житлово-побутових умов відповідачки від 16.04.2015 року, характеристиками на відповідачку та її дитину з висновками про стан фізичного та розумового розвитку дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини в результаті винної поведінки матері дитини, відповідачки по справі, свідомого нехтування нею своїми обов'язками. Таким чином, беручи до уваги всі обставини справи, надаючи перевагу інтересам неповнолітнього, який, практично за виниклих умов, залишився поза увагою своєї матері, внаслідок чого веде неналежний спосіб життя, пиячить, вживає тютюнові вироби, не навчається, не забезпечений належними побутовими умовами для проживання, що на думку суду, несе безпосередню загрозу його життю і здоров'ю, зважаючи на те, що такі проблеми не можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, ніж як шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав, тому суд вважає необхідним задовольнити дані позовні вимоги повністю. Водночас, необхідно зазначити, що відповідно до ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 180,181 Сімейного Кодексу України [PERSON] зобов'язана утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання сина, з урахуванням вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved