Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] звернулася з позовом до суду у якому просить суд визначити спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей шляхом систематичних побачень з ними на вихідні та світкові дні, а також в день народження дітей з 12 год. до 16 год. за місцем проживання останнього. Також просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні позивача з дітьми. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . Після припинення шлюбних стосунків, відповідачка разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання до смт. Чаплинка Херсонської області Протягом тривалого часу між сторонами є непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей. Намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів, так як відповідачка не бажає його присутності та штучно створює перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відтак, вважає свої права порушеними та просить суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, та визначити способи його участі у вихованні дітей, через систематичні побачення з ними на вихідні та світкові дні, а також в день народження дітей з 12 год. до 16 год. за місцем його проживання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просили суд їх задовольнити. [PERSON] додатково суду пояснив, що він неодноразово намагався взяти дітей, однак відповідачка та її батьки не дозволяють йому бачитися з дітьми, через що він звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою. Представник третьої особи Чаплинської селищної ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Відзиву на позов не подала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено і визнається сторонами та матеріалами справи підтверджується, що сторони в період з 19 травня 2008 року по 30 травня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 30.05.2011 року шлюб між сторонами розірвано та цим же рішенням визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з їх матір`ю [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запису про народження №26. В подальшому [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . У свою чергу як вказує позивач у своєму позові, після розірвання шлюбу, сторони деякий час проживали спільно та як вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, зокрема висновку служби у справах дітей Чаплинської РДА №571/18-23 від 24.11.2015 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення порядку спілкування і участі батька у вихованні дітей, питання щодо місця проживання малолітньої [PERSON] сторонами у добровільному порядку вирішено не було та за вказаним вище висновком, місце проживання народженої у сторін під час спільного проживання дитини дочки [PERSON] визначено разом з матір`ю [PERSON] . Цим же висновком встановлено порядок спілкування [PERSON] з дітьми у вихідні дні з можливістю перебування за місцем проживання батька. Як вбачається з доданих позивачем матеріалів та зазначено ним у позовній заяві, після припинення спільного проживання, відповідачка разом з їхніми малолітніми дітьми переїхала проживати до смт. Чаплинка, де проживає у своїх батьків. У свою чергу, з наданих позивачем документів акту обстеження матеріально-побутових умов, характеристики, та довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що [PERSON] проживає в с. Хрестівка Каховського району Херсонської області. Як вказує позивач, після переїзду відповідачки до смт. Чаплинка, остання перешкоджає йому спілкуватися з дітьми. Відповідно до листа т.в.о. начальника ВП №3 Каховського РВП ГУНП в Херсонській області №469/39 від 29.01.2021 року, внаслідок відмови [PERSON] у спілкуванні позивача з дітьми, останній 15.10.2020 року звертався до органів національної поліції з даного приводу та внаслідок відсутності ознак кримінального чи адміністративного правопорушення прийнято рішення про списання матеріалів до справи. Вказані обставини вбачаються також з висновку за результатами розгляду матеріалів від 11.01.2021 року за заявою [PERSON] від 26.12.2020 року. З матеріалів справи також вбачається, що з даного питання [PERSON] звернувся із заявою до служби у справах дітей Чаплинської РДА та згідно листа від 02.02.2021 року за №25/10-22, останнього повідомлено про необхідність налагоджування стосунків з дітьми, так як останні не бажають спілкуватися з батьком. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, [PERSON] проживає разом з батьками в с. Хрестівка. Згідно характеристики позивача, останній за місцем проживання характеризується посередньо. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітніми дітьми, чи обставин, які б свідчили що спілкування батька з дітьми, перешкоджає їх нормальному розвитку, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дітей, вік, стан, суд приходить до висновку про наявність підстав для участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як зазначено вище, висновком служби у справах дітей Чаплинської РДА №571/18-23 від 24.11.2015 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення порядку спілкування і участі батька у вихованні дітей, вирішено питання щодо місця проживання малолітньої [PERSON] та встановлено порядок спілкування [PERSON] з дітьми у вихідні дні з можливістю перебування за місцем проживання батька. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що наданий висновок суперечить вимогам ст.. 19 СК України, не містить висновку щодо можливості розв`язання спору, у ньому викладені загальні положення, щодо доцільності надання дозволу на спілкування позивача зі своїми дітьми та вказівку про врахування при цьому інтересів дітей та їх матері. До висновку не додано матеріалів, що підтверджували б вчинення дій посадовими особами органу опіки та піклування з приводу вирішення спору, не додано актів обстеження житлових умов як позивача так і відповідача, не зазначено про проведення процедур добровільного врегулювання спору, не обґрунтовано необхідність надання чи відмови у наданні дозволу на спілкування дітей з батьком, не наведено час протягом якого батько може спілкуватися з дітьми; не вказано з яких підстав уповноважений орган прийшов до висновку про доцільність побачень батька з дітьми за місцем його проживання, яке є відмінним від місця проживання дітей та знаходиться в іншому населеному пункті; не зазначено періодичність зустрічей батька з дітьми чи то кожних вихідних, чи через вихідні. У даному випадку орган опіки та піклування Чаплинської РДА фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків. Наявний у ньому висновок лише констатує наявність спору між сторонами та необхідність його вирішення. На підставі вимог ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, бо він не є достатньо обґрунтованим та не бере наявний висновок до уваги при оцінці доказів. \~ \~ \~ \~При цьому при вирішенні справи, суд бере до уваги доводи що [PERSON] на даний час працює в магазині торгової марки «АТБ», а також те, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відвідують шкільний навчальний заклад, у зв`язку з цим відповідач як матір дітей, позбавлена можливості протягом дня займатися виховання та розвитком дітей. З огляду на це, надання можливості батькові спілкуватися з дітьми кожної суботи та неділі, позбавить [PERSON] як матір дитини, права на особисте виховання дітей та створить нерівні умови для неї відносно позивача щодо участі у вихованні дітей та призведе до порушення принципів, закріплених в ст.. 151 СК України. \~ \~ \~ \~Однак суд також враховує і ту обставину, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з народження проживали разом з позивачем та останній як батько здійснював за ними догляд, турбувався про їх фізичний та психічний розвиток, з огляду на що вважає, що діти мають право на спілкування зі своїм батьком. \~ \~ \~ \~Проте, враховуючи, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом тривалого часу проживають в смт. Чаплинка та мають звичний уклад життя у родині та на місцевості де вони проживають, суд вважає, що спілкування їх за місцем проживання батька може бути визначено лише за згодою останніх на проїзд до місця проживання [PERSON] , яка надається ними кожного разу. Крім того, визначаючи порядок побачень дітей з батьком, суд дійшов висновку про доцільність проведення побачень дітей з батьком без присутності матері, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З урахуванням наведених обставин, представлених доказів та інтересів дитини,\~\~з метою надання неповнолітнім [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] можливості краще звикнути до батька, а також адаптуватися до умов знаходження за місцем його проживання, суд вважає, що\~\~їх побачення з [PERSON] слід визначити кожної другої та четвертої суботи місяця з 12 до 16 години без присутності матері за місцем проживання [PERSON] або в громадських місцях для навчання або відпочинку в разі згоди дітей; та кожної першої та третьої неділі місяця з 12 до 16-00 години - за місцем проживання/перебування дітей без присутності матері, враховуючи бажання дітей, режим їх дня та стан здоров`я. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні неповнолітніх дітей , що буде відповідати, насамперед, їхнім інтересам. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial