Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

10 травня 2010 року померла баба позивача [PERSON]. До складу спадкового майна після її смерті входить, зокрема, земельна ділянка № 10 площею 1,70 га, яка знаходиться на території Жванської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Крім неї, спадкоємцем за законом першої черги є її батько [PERSON], який спадщину не прийняв і на неї не претендує. Позивач не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній (втрачений) правовстановлюючий документ на спадкове право. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] з відповідним позовом звернулася до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, у позовній заяві просила справу слухати у його відсутності (а.с. 2, зворот). Відповідачі [PERSON] та представник відповідача Жванської сільської ради у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, у яких позов визнали і просили справу слухати у їх відсутності (а.с. 30, 31). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Суд, розглянувши справу, вважає, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: [PERSON] померла 10 травня 2010 року (а.с. 4). Довідкою виконавчого комітету Жванської сільської ради № 289 від 02 квітня 2015 року (а.с. 11) копією державного акта на право приватної власності на землю (а.с. 12), витягом з технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю громадянам, які вийшли з членів сільськогосподарських підприємств Жванської сільської ради № 19-28-0.2-3294/2-15 від 26 червня 2015 року (а.с.14) доведено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,70 га, яка розташована на території Жванської сільської ради. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. Із оглянутої у судовому засіданні спадкової справи до майна померлої 10 травня 2010 року [PERSON] та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. )слідує, що спадкодавець 10 вересня 1998 року та 01 грудня 2000 року склала два заповіти, посвідчені секретарем Жванської сільської ради, на користь свого сина [PERSON] (а.с. 34, 35). Частиною 3 ст. 1254 ЦК України визначено, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Скасування заповіту може бути зроблено заявою ("пряме" скасування) або складенням нового заповіту зі зміною заповідальних розпоряджень щодо кола спадкоємців та (або) розподілу спадкового майна ("непряме" скасування). Якщо заповідач складає новий заповіт, який не змінює повністю усі умови попереднього заповіту, попередній заповіт буде вважатися дійсним у тій частині, в якій він не суперечить новому заповіту. При цьому, якщо у новому заповіті немає розпоряджень, які суперечать попередньому заповіту, а він лише доповнює останній, попередній заповіт вважатиметься повністю чинним. [PERSON] 15 лютого 2010 року склала новий заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Жванської сільської ради, яким все своє майно заповіла [PERSON]. Даний заповіт не змінено і не скасовано (зворот а.с. 10). Оскільки, заповіт від 15 лютого 2010 року (а.с. 10) складений пізніше і в ньому міститься розпорядження щодо всього майна, належного спадкодавцю, він скасовує попередні заповіти, а також враховуючи, що [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] (а.с. 9), суд приходить до висновку що [PERSON] має право спадкувати за заповітом земельну ділянку після смерті [PERSON] Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. З оголошення в газеті «Наше Придністровя» від 19 червня 2015 року (а.с. 13) слідує, що оригінал державного акта на право приватної власності на земельну ділянку на прізвище [PERSON] втрачений, а тому позивач не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити свої права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд, вона також не може (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 479 від 18 серпня 2015 року) (а.с. 15). Суд враховує обставину, що позивач пропустила строк звернення до суду з поважної причини, зокрема, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому приймає рішення про його поновлення на підставі ст. 73 ЦПК України. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідачі визнали позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем як спадкоємцем [PERSON] слід визнати в порядку спадкування право власності на земельну ділянку за заповітом.

Outcome: approved