Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

18.09.2018 року позивач [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, а саме просила змінити розмір стягуваних з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2004 року по справі № 2-4273/04 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2004 року у справі № 2-4273/04 присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до повноліття дитини починаючи з 15.09.2004 р. На момент постановлення вказаного рішення питання неоподатковуваного мінімуму доходів громадян регулювалося Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб". На даний час, мінімальна сума аліментів, яка стягується та утримання [PERSON] за рішенням суду складає 17 грн., що явно є недостатнім для забезпечення дитини та її утримання. Крім того, вказаний розмір суперечить нормам чинного законодавства, яким встановлено що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, встановлений рішенням суду мінімальний розмір аліментів підлягає збільшенню. 03.10.2018 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 03.10.2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. В судовому засіданні сторони та представник позивача не прибули, хоча про день час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача направив заяву, в якій просив відкласти судове засідання, оскільки знаходиться у відпустці, тому не може прибути в судове засідання. Оскільки доказів про неможливість прибути в судове засідання представник позивача не надав, був завчасно повідомлений про судове засідання, та враховуючи визначений законодавством скорочений термін для розгляду вказаної категорії справ, суд розглянув справу без осіб, які не прибули в судове засідання. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2004 року у справі № 2-4273/04 присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до повноліття дитини починаючи з 15.09.2004 р. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні суми аліментів судом беруться до уваги також наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.п. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За нормами п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СКрозмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач не довела підстави, встановлені ст. 192 СК України, а саме не надала доказів про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed