Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

20.07.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Миколаївської обласної ради про встановлення факту постійного проживання в житловому будинку №14-А/1 по вул. Бутоми в м. Миколаєві з 1978 року до теперішнього часу та визнання права користування житловим будинком №14-А/1 по вул. Бутоми в м. Миколаєві. Ухвалами суду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог було залучено: Миколаївську обласну державну адміністрацію, Департамент освіти, науки та молоді Миколаївської облдержадміністрації, Миколаївську загальноосвітню санаторну школу-інтернат І-ІІІ ступенів №7 Миколаївської обласної ради. В подальшому позивач уточнила предмет позову та просила про встановлення факту постійного проживання в квартирі №1 житлового будинку літ. Б-1 переобладнаного із складу (за технічним паспортом) розташованого на території Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-III ступенів №7 Миколаївської обласної ради: №14-А по вул. Бутоми в м. Миколаєві з 1978 року до теперішнього часу та визнання права користування квартирою №1 житлового будинку літ. Б-1 переобладнаного із складу (за технічним паспортом) розташованого на території Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-III ступенів №7 Миколаївської обласної ради:№14-А по вул. Бутоми в м. Миколаєва. В позові позивач зазначила, що вона будучи працівником школи-інтернату №7 та з дозволу керівництва у 1978 році вона разом з чоловіком вселилась в приміщення літ. Б-1 по вул. Бутоми 14-А, де постійно проживає в ньому до теперішнього часу, іншого житла у неї не має. Вказане житло майже 30 років тому було переобладнано у житлові з колишнього складу. Протягом усього терміну проживання вона вносила у касу бухгалтерії ЗОШ №7 плату за отримані комунальні послуги, її житлове приміщення обладнане лічильниками на воду та електроенергію, вона проводила ремонт та облаштовувала житло для проживання. За згодою адміністрації фактично з нею був укладений договір найму житлового приміщення на невизначений строк під скасувальною умовою (до отримання нею іншого житла). 10.11.2011 року Розпорядженням Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради № 695-р вказане приміщення було визнано житловим та готовим до експлуатації та 22.11.2011 року зареєстровано в ММБТІ, що підтверджується: копією технічного паспорту в якому зазначено, що житловий будинок літ. Б-1 переобладнаний зі складу; рішенням Миколаївської обласної ради № 19 від 28.12.2011 р., яким надано згоду на безоплатну передачу житлових будинків (б-1 і В-1) у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва, з метою забезпечення житлом мешканців цих будинків; рішенням Миколаївської міської ради №14/20 від 26.01.2012 р., яким надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва житлових будівель по вул. Бутоми, 14-а; рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 545 від 25.05.2012 р., яким частинам будинку по вул. Бутоми, 14-а надано нові адреси: Бутоми, 14-А/1, 14-А/2,14-А/3, 14-А/4, 14-А/5. та іншими документами та листуванням, які є в матеріалах справи. Але в подальшому вказані рішення та розпорядження були скасовані. На даний час школа-інтернат відмовляється передати будівлі до комунальної власності, ініціює виселення її та інших мешканців та використання наших житлових приміщень для позакласної роботи. Вважає, що вказаними діями відповідача порушуються її права закріплені у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та нормах чинного житлового законодавства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені щодо предмету позову вимоги підтримав, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що рішенням Миколаївської обласної ради від 28.12.2011 року №19 надано згоду на безоплатну передачу житлових будинків Б-1 і В-1, які перебувають на балансі Миколаївської школи-інтернату №7 зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва. Рішенням Миколаївської міської ради від 26.01.2012 року №14/20 надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва житлових будівель по вул. Бутоми, 14-а. Проте, в подальшому було виявлено ряд об'єктивних факторів, які спричинили неможливість передачі об'єктів, зокрема, що вказані об'єкти є самочинно переобладнаними і не мають статусу житлових, не розмежовано інженерні мережі і системи. Рішенням Миколаївської міської ради від 14.05.2015 року №47/27 внесено зміни до вищевказаного рішення від 26.01.2012 №14/20, виключено п. 1.3 яким надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва житлових будівель по вул. Бутоми, 14-А, які знаходяться на балансі школи-інтернату №7. Рішенням Миколаївської обласної ради від 30.07.2015 року №26 визнано таким, що втратило чинність рішення обласної ради від 28.11.2011 року №19. Миколаївська обласна рада, яка здійснює повноваження власника відносно майна Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів №7 Миколаївської обласної ради, відмовилась від передачі будинків у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва, так і Миколаївська міська рада, яка здійснює від імені територіальної громади міста повноваження власника, відмовилась від прийняття у комунальну власність будівлі по вул. Бутоми, 14-а. Також, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.07.2015 року №591 визнано таким, що втратили чинність розпорядження адміністрації Заводського району ММР від 10.11.2011 року №695-р та п.п. 45-49 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.05.2012 року №545, яким частинам будинку по вул. Бутоми, 14-а надано нові адреси: Бутоми, 14-А/1, 14-А/2,14-А/3, 14-А/4, 14-А/5. Тобто, на теперішній час будівлі по вул. Бутоми, 14-а перебувають у спільний власнотсі територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської баластові. Стутус цих будівель не змінено та будівлі є нежитловими, тому визнати право користування позивачем нежитловими приміщеннями неможливо, також як і визнати право користування існуючим об'єктом -квартирою №1 житлового будинку літ. Б-1 по вул. Бутоми, 14-а, так як будівля з таким цільовим призначенням за вказаною адресою не існує. При цьому в порушення ст.ст. 31,42, 43 ЖК, позивач не надала доказів, що вона перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, не довела, що вона має право на отримання житлового приміщення із державного або комунального житлового фонду. При цьому, приміщення по вул. Бутоми, 14-а є матеріально-технічною базою Миколаївської школи-інтернату №7 та мають використовуватись лише в навчально-виховних цілях, відповідно до вимог ст. 63 Закону України Про освіту, ст. 44 Закону України Про загальну середню освіту. В судових засіданнях прокурори прокуратури Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області [PERSON] і [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірне приміщення не є житловим і не утворює житловий фонд. Представники третьої особи - Миколаївської обласної санаторної школи-інтернату № 7 просили в задоволенні позову відмовити, у зв'язку з безпідставністю посилаючись на те, що позивач не виконує протокол профспілкового комітету школи від 09.09.2014 року щодо повернення приміщення, яке їй було виділено у тимчасове користування та протиправно користується вказаними нежитловими приміщеннями. При цьому, зайняті позивачем приміщення є складом, тобто нежитловим приміщенням, було тимчасове виділено працівникам навчального закладу, які обслуговували підсобне господарство, без права прописки, ці приміщення ніколи не переводилась із нежитлового в житлове, цільове призначення цих будівель обслуговування майнового комплексу санаторної школи-інтернату №7. Безпідставні є посилання на розпорядження адміністрації Заводського району ММР №695-р від 10.11.2011 року та рішення виконкому ММР №545 від 25.05.2012 року, які в подальшому визнано такими, що втратили чинність. Отже, весь склад нерухомого майна належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08.04.2002 року. При цьому, приміщення по вул. Бутоми, 14-а є матеріально-технічною базою Миколаївської школи-інтернату №7 та мають використовуватись лише в навчально-виховних цілях відповідно до вимог ст. 63 Закону України Про освіту, ст. 44 Закону України Про загальну середню освіту. В судовому засіданні представники третіх осіб - Миколаївської обласної державної адміністрації та Департаменту освіти, науки та молоді Миколаївської облдержадміністрації, просили відмовити в задоволенні позову, зазначивши аналогічні підстави як представник відповідача та третьої особи - Миколаївської обласної санаторної школи-інтернату № 7. Вислухавши пояснення представників сторін, прокурорів, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, власником Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів №7, яка розташована по вул. Бутоми 14-А в м. Миколаєві, є територіальна громада сіл, селищ, міст Миколаївської області в особі Миколаївської обласної ради, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Миколаївської обласної ради №62 від 09. 03.1992 та Свідоцтва про право власності від 08.04.2002 року, складається з основних та службових будівель. Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 16 вересня 2005 року, Миколаївської обласної санаторної школі-інтернату №7, за адресою: м. Миколаїв вул. Бутоми, 14-а, виделено земельну ділянку площею 25645 кв.м., цільове призначення - обслуговування майнового комплексу школи. Вказане майно перебуває в оперативному розпорядження та на балансі Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів № 7 Миколаївської обласної ради. Згідно з п. 1. 2 Статуту, затвердженого рішенням Миколаївської обласної ради від 24. 06. 2011 року № 35, Миколаївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 7 Миколаївської обласної ради є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, інтереси яких у межах повноважень, визначених законодавством України, представляє Миколаївська обласна рада. Органом управління навчальним закладом є Миколаївська обласна державна адміністрація в особі Управління освіти і науки облдержадміністрації. Майно навчального закладу закріплене за ним на праві оперативного управління, тобто без права розпорядження ним. На підставі заяви позивача та клопотання профкому Миколаївської школи-інтернату №7 від 12 вересня 2003 року, адміністрацією школи було дозволено працівникам школи-інтернату, у тому числі [PERSON] та її чоловіку проживання у нежилих приміщеннях на території інтернату без права реєстрації. Як встановлено судом, позивач [PERSON] проживає в нежилому приміщенні літ. Б-1, що відповідно до техпаспорту входить до складу майнового комплексу Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів № 7 Миколаївської обласної ради, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми, 14-а. Згідно з технічним паспортом від 25.10.2010 року, приміщення за літ. Б-1 є складом - нежилим приміщенням, самовільно переобладнаним в житловий будинок. Згідно технічної характеристики спірне приміщення не є жилим і не утворює житловий фонд, воно не віднесено ані до державного, ані до громадського чи житлового фонду соціального значення, що підтверджується довідкою Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 01.04.2014 року № 17-1036. Органом, уповноваженим на управління спірним майном з позивачем відповідних договорів не укладалося, а тому правових підстав для зайняття (чи проживання в ньому) спірного нежитлового приміщення відповідачем на теперішній час немає. Відповідно до ст. 63 Закону України Про освіту, матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законознавством. Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням. Аналогічні положення містяться у ст. 44 Закону України Про загальну середню освіту, згідно якої матеріально-технічна база загальноосвітніх навчальних закладів включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно загальноосвітніх навчальних закладів належить їм на правах, визначених законодавством України. Вимоги до матеріально-технічної бази загальноосвітніх навчальних закладів визначаються відповідними будівельними санітарно-гігієнічними нормами і правилами, а також типовими переліками обов'язкового навчального та іншого обладнання (в тому числі корекційного), навчально-методичних та навчально-наочних посібників, підручників, художньої та іншої літератури. Крім того, відповідно до п. 8. 2 Положення про загальноосвітню школу-інтернат та загальноосвітню санаторну школу-інтернат, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 12.06.2003 року № 363, школи-інтернати повинні мати необхідну кількість будівель, приміщень та обладнання для організації навчально-виховного, лікувально-профілактичного і реабілітаційного процесу (санаторна школа-інтернат), проживання вихованців, проведення позанавчальної роботи. До такого набору приміщень входять: навчальний корпус (блок) з обладнаними кабінетами, класами, лабораторіями, залами; спальний корпус (блок)з навчальними та побутовими кімнатами для самопідготовки, лагодження одягу, відпочинку й дозвілля; медичний блок, що включає фізіотерапевтичний кабінет і кабінет для проведення профілактичних щеплень; їдальня і харчоблок із складськими приміщеннями; господарчо-побутовий комплекс, що включає склади, пральню, гараж, виробничі майстерні тощо. Судом встановлено та не оспорювалось сторонами по справі, що 10.11.2011 року Розпорядженням адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради № 695-р приміщення було визнано готовими до експлуатації житлові приміщення по вул. Бутоми, 14-а. Рішенням Миколаївської обласної ради №19 від 28.12.2011 року було надано згоду на передачу будівель, розташованих по вул. Бутоми, 14-а, у тому числі і спірного майна, до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Рішенням Миколаївської міської ради від 26.01.2012 року №14/20 надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва житлових будівель по вул. Бутоми, 14-а. При цьому, вказаним розпорядженням та рішенням, не було змінено статусу майна та його власника. Крім того, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №591 від 24.07.2015 року визнано таким, що втратили чинність розпорядження адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 10.11.2011 № 695-р та п.п. 45-49 рішення виконкому міської ради №545 від 25.05.2012 року "Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради (зі змінами)". Також, Рішенням Миколаївської міської ради від 14.05.2015 року №47/27 внесно зміни до рішення Миколаївської міської ради від 26.01.2012 №14/20, виключено п. 1.3 яким надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва житлових будівель по вул. Бутоми, 14-А, які знаходяться на балансі школи-інтернату №7. Таким чином, спірне приміщення не має статусу житлового, а тому передача його для проживання є незаконною. До того ж, як вже було зазначено вище, власник приміщення не приймав жодного рішення про дозвіл використання майна навчального закладу для інших цілей ніж навчально-виховний процес. Відповідно до ст.ст. 4 - 6 ЖК УРСР державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян. Відносини, пов'язані з використанням під житло приміщень у нежилих будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються нормами цивільного, а не житлового законодавства, незалежно від їх тривалості. Отже, оскільки спірне приміщення не є житловим, не призначено для постійного проживання громадян, правовідносини з приводу цього приміщення регулюються нормами цивільного законодавства, а не житлового. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Таким чином, з урахуванням того, що будівля, в якій мешкає позивач, не відноситься до житлового фонду, перебуває у комунальній власності та на балансі Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів № 7 Миколаївської обласної ради, проживання позивача перешкоджає власнику вільно володіти і розпоряджатися належною йому будівлею, у зв'язку з чим, позовна вимога про визнання права позивача на користування цім приміщення є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про вотановления факту постійного проживання [PERSON] в квартирі №1 житлового будинку літ. Б-1 переобладнаного із складу (за технічним паспортом) розташованого на території Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-III ступенів №7 Миколаївської обласної ради:№14-А по вул. Бутоми в м. Миколаєві з 1978 року до теперішнього часу, суд приходить до наступного: Як вбачається зі ст. 256 ЦПК України та розяснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проте, факт, який просить встановити позивач не породжує для неї юридичних наслідків, в даному випадку, від встановлення зазначеного факту не залежить виникнення, зміна або припинення будь-яких особистих чи майнових її прав. Як зазначила позивач, що встановлення факту її проживання у спірному приміщенні необхідно у зв'язку з вимогами ст. 31 ЖК України щодо надання житла громадянам, які потребують поліпшення житлових умов за умови постійного проживання у даному населеному пункті та для того, щоб в подальшому унеможливити виселення без надання іншого житла. Проте, доказів на підтвердження того, між сторонами існує спір щодо проживання позивачки у м. Миколаєві не надано, а встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення на майбутнє, не передбачено законом. У зв'язку з наведеним суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] і [PERSON] надані ними в судовому засіданні, щодо підтвердження факту проживання позивача у спірному приміщенні з 1978 року. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту проживання в квартирі № 1 житлового будинку літ. Б-1, переобладнаного зі складу по вул. Бутоми 14-А, у зв'язку з чим позов в цій частині також не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed