Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

24 грудня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2) про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення. Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року залучено Службу у справах дітей Луцької міської ради (м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 21), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № VOHOGO00000199 від 28 жовтня 2004 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 жовтня 2014 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Свої зобов`язання позивач виконав в повному об`ємі, надавши відповідачу кредит в сумі 30 000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконала і станом на 19.12.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 17 343,79 доларів США, яка складається з: 10 784,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 864,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1694,34 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] 02.11.2004 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 70,00 м2, житловою площею 39,30 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Згідно п. 10 договору іпотеки обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 228000 грн. 00 коп. В ході розгляду справи [PERSON] змінила прізвище та власне ім`я на [PERSON] . З врахуванням поданих уточнень до позовної заяви, позивач просить суд: 1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VOHOGO00000199 від 28 жовтня 2004 року в розмірі 17 343,79 доларів США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 грудня 2014 року складає 273 511,57 грн., звернутися стягнення на квартиру загальною площею 70,00 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки: 2) виселити відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з квартири (предмету іпотеки), розташованої за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.106-107). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідачі письмових відзивів на позов не подали. Представник відповідача-2 у судовому засіданні позов заперечив. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися та своїх представників у судове засідання не направили. Представник третьої особи у судовому засіданні у задоволенні вимоги про виселення неповнолітніх дітей просив відмовити. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № VOHOGO00000199 від 28 жовтня 2004 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 жовтня 2014 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідач [PERSON] 02 листопада 2004 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 70,00 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. У п.26 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: 1) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; 2) продажу предмету іпотеки будь-які особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. У пунктах 57-63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року №310/11024/15-ц зроблений наступний правовий висновок. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. У розглядуваному випадку, як встановлено судом та слідує з п.26 договору іпотеки, його сторони передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, а тому позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у такий спосіб в судовому порядку, є неналежним способом захисту. Слід зазначити, що будь-яких причин неможливості реалізувати своє право на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач у позові не навів. Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, суд не надає своєї правової оцінки всім іншим доводам сторін, зокрема стосовно невиконання відповідачами умов кредитного договору, проживання у квартирі неповнолітніх дітей, неналежний склад сторін у спорі, наявність мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення кредиту в іноземній валюті тощо. Оскільки суд відмовляє у задоволенні основної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає до задоволення і похідна вимога про виселення відповідачів.

Outcome: dismissed