Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

29 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом про визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору дарування квартири від 30 лютого 2003 року. В даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], [INFO], який з 12 липня 2007 року не проживає за вказаною адресою, місце його перебування їй не відоме. Будь-якого майна відповідача у спірній квартирі немає, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні квартири відповідач [PERSON] не приймає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Факт не проживання відповідача у даній квартирі з 12 липня 2007 року, підтверджується актом, складеним працівниками ЖКП „Азовжитлокомплекс" від 13 травня 2014 року. Зазначені обставини ускладнюють її життя, проте добровільно знятись з реєстрації за адресою спірної квартири, відповідач не бажає, у зв'язку з чим позивачка вимушена звертатись до суду. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась від неї на адресу суду надійшла заява, в якій в вона просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Також просила суд слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належними чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 30 лютого 2003 року, зареєстрованому в реєстрі за № 259 та посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2003 року, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 261231, квартира №? [ADDRESS] належить на праві приватної власності - [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 квітня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17 грудня 2004 року - розірвано. Рішення набрало законної сили 13 травня 2014 року. Згідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачка у позовній заяві вказувала на те, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає без поважних на те причин, будучи там зареєстрованим. Факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 12 липня 2007 року, підтверджується актом, складеним 13 травня 2014 року працівниками ЖКП „Азовжитлокомплекс" з підписами сусідів. За таких підстав, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] будучи зареєстрованим у житловому приміщенні, не проживає в ньому без поважних причин понад одного року, таким чином втратив право користування даним жилим приміщенням. За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні" однієї з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом із тим з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме по оплаті судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved