Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Головного управління житлового забезпечення про визнання протиправним і скасування наказу у частині видачі ордера на жиле приміщення, визнання недійсним і скасування ордеру на право зайняття жилого приміщення, визнання протиправним і скасування наказу у частині видачі свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що останній зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстрована та проживає його мати - [PERSON] Спірна квартира належить на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва, виданого на підставі наказу Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Головного управління житлового забезпечення від 23.10.2006 р. за № 1966-С. 23.10.2017 р. [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] (дружина [PERSON] ), третя особа Служба у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві, про виселення. Саме з моменту подачі даного позову, позивач зрозумів, що право власності на дану квартиру зареєстровано лише за [PERSON] . Оскільки заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів та при видачі ордеру було зазначено склад сім`ї разом з позивачем, останній вважає, що порушені його права та просить суд визнати протиправним і скасувати наказ у частині видачі ордера на жиле приміщення, визнати недійсним і скасувати ордер на право зайняття жилого приміщення, визнати протиправним і скасувати наказ у частині видачі свідоцтва про право власності на квартиру, визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на квартиру. Позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 27 жовтня 2006 р. та скасування державної реєстрації права власності на квартиру відповідача 1, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,20 кв.м.. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Тобто, визначальним для прийняття рішення у спірних правовідносинах є факт належності майна позивачу на праві власності. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Головним управлінням житлового забезпечення було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] відповідно до наказу № 1966-С від 23 жовтня 2006р. на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,20 кв.м., житлова площа 29,10, форма власності приватна. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відтак, судом встановлено, що право власності на квартиру, було зареєстровано відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п.6-1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18.09.1987р., відповідно до п.1 ст.17 Закону "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної прац сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. З наданих позивачем пояснень в судовому засіданні судом встановлено, що останній не надав кошти на внесення паєнакопичення [PERSON] , оскільки на момент сплати паєнакопичення був неповнолітнім. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, суд,

Outcome: dismissed