Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує, що з 15.06.2000 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, на даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім'ї являються непорозуміння та різниця характерів. У зв»язку з цим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся в порядку ч. 6 ст. 76 ЦПК України, заяв про участь у судовому засіданні не направив. Суд, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, визнав можливим провести заочний розгляд справи Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 16.06.2000 року між громадянами [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в управлінні в справах населення Турецької Республіки було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 130. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO] Згідно ст. 58 Закону України " Про міжнародне приватне право" Шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України (2947-14) щодо підстав недійсності шлюбу. Судом встановлено, що позивач бажає розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Згідно ч.1 ст. 17 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах - якщо ця Угода не встановлює іншого, то суди Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати будь-які спори щодо цивільних справ, де відповідач має місце проживання. За позовами до юридичних осіб суди Договірних Сторін є компетентними, де юридична особа має орган управління чи представництво. Відповідно до ч.1 ст. 23 даної Угоди у справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство на день звернення до суду, компетентні органи тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є, будуть компетентними й будуть застосовувати своє законодавство. У справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство й проживають на території іншої Договірної Сторони, компетентні органи цієї Договірної Сторони також будуть компетентними вирішувати справу і застосовуватимуть своє законодавство. У випадку, коли один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - громадянином другої, розгляд справи про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя визначатиметься законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Згідно даних адресно - довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в м. Києві відповідач проживає за адресою: [ADDRESS], що територіально відноситься до Печерського району в м. Києва та підпадає під юрисдикцію Печерського районного суду м. Києва. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки позивач наполягає на припинені шлюбних відносин, від відповідача заперечень не надходило, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам однієї з сторін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved