Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

10.06.2020 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Провадження у справі відкрито 12.06.2020 р. Справу призначено до розгляду 19.08.2020 р. Короткий зміст вимог позовної заяви (уточненої) Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. 1968 року свекор позивача, [PERSON] , побудував житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . 11.02.1970 р. подвір`я вказаного будинку було поділено між [PERSON] та [PERSON] , в результаті чого утворилося два окремих домоволодіння, що підтверджується актом розподілу спільного майна. Згідно зазначеного акту [PERSON] залишився житловий будинок 1968 року побудови, а [PERSON] будинок критий черепицею. Згідно технічного паспорту від 20.07.1988 року на житловий будинок розташований в [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] побудований в 1968 році критий шифером. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане 17 липня 200 року виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецькій області. На момент смерті [PERSON] та протягом всього життя у вищезазначеному житловому будинку з ним разом проживав чоловік позивача, [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, шляхом проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Згідно технічного паспорту від 20.07.1988 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] власником будинку є [PERSON] . Заповіту [PERSON] не складав. В 2015 році [PERSON] вирішив оформити право власності на житловий будинок у зв`язку з чим звернувся адвоката, який в свою чергу звернувся із запитом до КП «Великоновосілківське РБТІ». З відповіді КП «Великоновосілківське РБТІ» від 24.04.2015 року чоловік позивача дізналися, що право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.08.1988 року. Підстави для реєстрації права власності за права власності на вищезазначений житловий будинок позивачу не відомо до теперішнього часу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане повторно 11.02.2015 року. Після його смерті в його будинку проживала і проживає його дружина, відповідач по справі [PERSON] [INFO] помер чоловік позивача, [PERSON] . Після його смерті позивач прийняла спадщину та на частину спадкового майна отримала свідоцтва про право власності за законом. Згідно довідки №132 від 03.02.2015 року виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, житловий будинок розташований в [ADDRESS] ,згідно даних погосподарської книги числився з 1970 року по день його смерті за [PERSON] . Аналагочні дані містить довідка № 645 від 22.07.1998 року виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Згідно довідки № 133 від 03.02.2015 року виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, житловий будинок розташований в [ADDRESS] згідно даних погосподарської книги станом на 03.02.2015 рік належить [PERSON] [INFO] . Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УPCP) із 1979 року. В погосподарськюс книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Зазначає, що згідно копії рішення Великоновосілківської районної ради народних депутатів від 20.01.1988р. №8 «Про технічну інвентаризацію, реєстрацію та оформлення права власності житлового фонду в сільській місцевості Великоновосілківського району». В списку громадян, яким повинні були бути видані свідоцтва про право власності під № [NUMBER] включено [PERSON] (адреса [ADDRESS] ). Таким чином, видане свідоцтво про право власності від 10.08.1988 року на ім`я [PERSON] є недійсним, оскільки видане без правових підстав. Неможливість оформити у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 10.08.1988 року на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] видане на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Великоновосілківської районної ради народних депутатів від 20.01.1988р. №8. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 49-52 т. 1). Позиція відповідача Відповідачем у встановлені строки, 01.07.2020 р. було надано відзив на позов, мотивуючи свої заперечення наступним чином. Дійсно, згідно акту від 11.02.1970 р. між [PERSON] та [PERSON] було здійснено розподіл майна. Відповідно до нього, [PERSON] продовжував жити в будинку 1968 р. побудови, а [PERSON] отримав будинок, вкритий черепицею. Між відповідачем і [PERSON] було укладено шлюб 27.04.1969 року. Оскільки будівля крита черепицею була непридатна для життя, то подружжям було знесено цей будинок і на його місці вирішено побудувати інший. Для цього [PERSON] отримав свідоцтво на побудову індивідуального житлового будинку від 06.06.1979 року (копія додається). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (копія додається). Після смерті чоловіка [PERSON] оформила право власності на будинок на своє ім`я. В процесі оформлення права власності на будинок та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, будинку була присвоєна адреса [ADDRESS] . Відповідач отримала свідоцтво про право власності на будинок за адресою [ADDRESS] , технічний паспорт, державний акт на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] жив з батьком ( [PERSON] ) у будинку 1968 року побудови за адресою: [ADDRESS] до 1983 року. Твердження позивача, що протягом всього життя і на день відкриття спадщини [PERSON] проживав з [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки з 1983 року [PERSON] по день смерті ( [INFO] ) проживав за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується письмовими показами свідків: [PERSON] і [PERSON] . Справжність підпису на показах засвідчена секретарем Новопетриківської сільської ради. З огляду на це інформація зазначена в довідці Новопетриківської сільської ради №116 від 03.02.2015 року не відповідає дійсності. Про свідоцтво про право особистої власності [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідачка дізналася тільки після отримання позову з додатками. З огляду на складні відносини між [PERSON] та [PERSON] , у відповідачки виникають великі сумніви достовірності документів, зібраних [PERSON] . Зокрема свідоцтво про право власності та технічний паспорт, в якому зроблено виправлення. Також відповідачка не може бути впевнена у достовірності документів наданих архівом м. Донецьк, оскільки по-перше довідка видавалась архівом, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, по-друге, в архівній виписці зроблена помилка - станом на 20.01.1988 року головою Новопетриківської сільської ради був [PERSON] , а не « [PERSON] », як зазначено в виписці. [PERSON] вважає себе неналежним відповідачем, оскільки після смерті її чоловіка, зазначений будинок до складу спадщини не входив, а після смерті [PERSON] , який по багатьом довідкам Новопетриківської сільської ради є власником будинку, вона не є спадкоємцем. Зазначила, що у випадку відмови в задоволенні позову про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 10.08.1988 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Великоновосілківської райради народних депутатів від 20.01.1988 року № 8, [PERSON] (відповідач) буде звертатися з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 217-220 т. 1). У додаткових письмових поясненнях відповідач зазначає, що вона не є спадкоємцем майна [PERSON] , а тому наголошує на тому, що не є належним відповідечем по справі (а.с. 41-42 т.2). 23.07.2020 р. позивачем надано відповідь на відзив, у якому вона зазначила, що згідно п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Отже, факт прийняття відповідачем спадщини шляхом проживання, підтверджується, крім довідок +виконкому новопетриківської сільської ради, щей штампом в копії паспорту [PERSON] (с. 11), згідно якого [PERSON] з 29.11.1976 року по 04.12.2006 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що відповідач прийняла спадщину відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Письмові показання свідків не заслуговують на увагу, оскільки порушено принцип безпосередності дослідження таких доказів. Ввадає, що посилання відповідача на складні стосунки між нею та [PERSON] та додані на підтвердження йього копії документів взагалі не стосуються предмету спору 19-21 т. 2). Процедура судового розгляду Позивач та третя особа - виконком Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи, як і доказів поважності причин невки не надали (а.с. 47 т. 2). Представник позивача Король Т.В. зазначила, що позивач повідомлена про час та місце розгляду справи, бажання приймати участь в судовому засіданні не висловила. Представник позивача Король Т.В. , відповідач [PERSON] , представник відповідача Каратиш Ю.В. , не заперечували проти розгляду справи без участі позивача та представника третьої особи. Судом ухвалено розглядати справу без участі позивача відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України та без участі представника третьої особи, згідно п. 1 ч. 3 ст.223 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача адвокат Король Т.В. позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, уточнила, що у уточненій позовній заяві у тексті зазначила, що вважає належним відповідачем Новопетриківську сільську раду помилково, просила вказаний абзац позову не приймати до уваги. Зазначила, що вважає належним відповідачем по справі саме [PERSON] , залучати у якості співвідповідача Новопетриківську сільську раду не бажає. Пояснила, що письмово до нотаріуса з заявою щодо прийняття спадщини, а саме житлового будинку [ADDRESS] , позивач не зверталась та відмови у формі постанови не отримувала. Про порушене право позивач дізналась у травні 2018 року, коли приймала спадщину після смерті свого чоловіка. Також висловила позицію щодо судових витрат, вказавши, що просить не стягувати з відповідача понесені позивачем судові витрати. Відповідач [PERSON] , представник відповідача адвокат Каратиш Ю.В., надали суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та письмовим поясненням відповідача. При цьому представник відповідача Каратиш Ю.В. зазначила, що вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог лише той факт, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки [PERSON] спадщину після смерті свого чоловіка у виді житлового будинку [ADDRESS] не приймала. За клопотанням представника позивача Король Т.В. ухвалою суду від 12.06.2020 р. було витребувано: у державного нотаріуса Кравець С.В. копію спадкової справи, заведеної після померлого [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] ; в КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» копії інвентаризаційних справ на житлові будинки, що розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] . Ухвалу суду виконано. У підготовчому судовому засіданні представник відповідача Каратиш Ю.В. відмовився від раніше заявлених клопотань про витребування доказів та роз`єднання позовних вимог. Фактичні обставини, встановлені судом Відносини власності Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне. Як вбачається з Акта добровільного поділу майна від 11.02.1970 р., посвідченого виконкомом Новопетриківської сільської Ради Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрованого за № 17, [PERSON] та [PERSON] провели розподіл майна на добровольних началах, виділено нове господарство [PERSON] . Зі спільного майна виділяється [PERSON] (сину): 1.будинок критий черепицею - 1 2.телевізор «Верховина» - 1 3.стілці - 6 4.стол - 2 [PERSON] 1.будинок селікатний 1968 р. буд. - 1 2.стілці - 8 3.телевізор «Берізка» - 1 4.корова -1 (а.с. 12 т. 1). Оригінал вказаного акту судом оглянуто, заперечень з боку сторін щодо його дійсності, змісту, форми не надійшло. Як вбачається з даних Свідоцтва про право особистої власності на будівлю с. Новопетриківка, 10.08.1988 р., домоволодіння у [ADDRESS] належить « [PERSON] », свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Великоновосілківської райради від 20.01.1988 р. № 8 (друга цифра у році виправлена з 8 на 9) (а.с. 67 т.1). Суд вважає, що вказане виправлення фактично не впливає на зміст вказаного документа, оскільки очевидним є той факт, виходячи з дослідженої вище документації, що вказане рішення було прийнято у 1988 році, а не 1888 року. Право власності за [PERSON] на підставі данного свідоцтва було зареєстровано, реєстраційний номер 99 (а.с. 21 т.1). 20.07.1988 р. виготовлено технічний паспорт на будинок [ADDRESS] (російською мовою) (а.с. 61-73 т.1), власником будинку вказано [PERSON] « [PERSON] » (закреслено) Технічний паспорт є фактично технічною документацією, та не встановлює право власності особи, проте містить відповідні дані про рік, місце, технічні характеристики побудови, що має доказове значення у вказаному провадженні. Так, загальна площа побудови складає 62,8 кв м, з якої житлова - 37,5 кв м, допоміжна - 15,2 кв м. Рік побудови вказаної будівлі - 1968 р., стіни будинку - шлаколиті, обкладені цеглою; криша - шифер. 29.07.1998 р. [PERSON] звернувся з заявою до голови Великоновосілківської районної Ради народних депутатів Стариченко Є.Г. з заявою, у якій просив видати свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 68 т. 1). Цієї ж дати [PERSON] , зазначивши адресою свого проживання [ADDRESS] , звернувся з заявою до Начальника Великоновосілківського бюро технічної інфентаризації з заявою про виклик техніка для складання поетажного плану будинку, проведення поточної інвентаризації (а.с. 68 т.1). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 22.07.1998 р., будинок, розташований в [ADDRESS] , згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітета Новопетриківської сільської ради, особовий рахунок [NUMBER] , рахується за [PERSON] (а.с. 69 т. 1). Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок, [ADDRESS] (а.с. 75-87 т.1), власником у якому вказано [PERSON] , складеного 16.06.1999 р., [PERSON] є власником вказаного будинку на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності від 06.05.1999 р. (а.с. 78 т. 1); основна площа житлового будинку складає 65,7 кв м, дата побудови - 1981 р. (а.с. 81 т. 1). Літня кухня побудована 1974 р., веранда 1975 р. гараж 1980 р., сарай Д1 - 1970 р., погріб 1970 р., сарай в-1 - 1998 р. (а.с. 82 т. 1). Замовлення на інвентаризаційні роботи зроблено [PERSON] (а.с. 84 т. 1). 06.05.1999 р. видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження голови Великоновосілківської держадміністрації № 160р (а.с. 85 т. 1). Сторони заявили, що немає необхідності витребовувати вказане розпорядження, оскільки ніхто з них не має сумнівів у його існуванні та дані, викладені у ньому не мають значення для правильного вирішення спору. 20.01.2007 р. за № 3 Виконавчим комітетом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області прийнято рішення, яким вирішено оформити право особистої власності на домобудівлю № [NUMBER] , розташовану по [ADDRESS] за [PERSON] ; Великоновосілківському районному бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності та провести державну реєстрацію (а.с. 20 т.1). Вказане рішення має характер дозвільної документації, права власності не встановлює, проте, вказаний документ підтверджує бажання [PERSON] за життя оформити будівлю на своє ім`я, але перешкодою для такого оформлення було свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 10.08.1988 року, реєстраційний номер 99 (а.с. 21 т.1). У погосподарській книзі на домогосподарство по [ADDRESS] , членами вказаного господарства з 1991 р. є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 40 т.2). Згідно даних погосподарської книги на домогосподарство по [ADDRESS] , членами вказаного господарства з 1996 р. є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 34, 36,38 т.2). Як вбачається з даних погосподарської книги на домогосподарство по [ADDRESS] , членами вказаного господарства з 1991 р. є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 39 т. 2). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17, 225 т. 1). Як вбачається із довідки № 576 від 11.06.2020 р., [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47 т. 1). За вказаною адресою, згідно паспортних даних, [PERSON] зареєстрована з 25.10.1977 р. (а.с. 223-224 т.1). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, [PERSON] , [INFO] дійсно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.04.1969 р. по теперішній час (а.с. 243 т.1). Згідно пояснень відповідача у відзиві на позовну заяву, між нею та [PERSON] було укладено шлюб 27.04.1969 р. Вказане стороною позивача не заперечується те не потребує додаткового доказування, відповідно до положень ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сумнівів у достовірності такої обставини та добровільності її визнання суд не має. Відповідно до даних погосподарської книги на домогосподарство по [ADDRESS] , членами вказаного господарства з 1996 р. є [PERSON] (а.с. 33,35, 37 т. 2). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 132 від 03.02.2015 р., будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з 1970 року по день смерті - [INFO] , належала [PERSON] (а.с. 29 т. 1). Згідно даних довідки № 133 від 03.02.2015 р., виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, згідно запису в погосподарчій книзі № 545 будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на теперішній час належить [PERSON] , [INFO] (а.с. 30 т.1). Також, як вбачається з довідки № 508 від 25.05.2020 р., виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, згідно запису в погосподарчій книзі № 545, будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з моменту смерті [INFO] [PERSON] , по теперішній час значиться за [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 32 т.1). Згідно даних довідки № 114 від 02.02.2015 р., виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, згідно рішення сесії Новопетриківської сільської ради № 27/3 від 05.08.1988 року будівлі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та згідно запису в погосподарчій книзі № 545 будівля належить [PERSON] , [INFO] (а.с. 33 т.1). Відповідно до довідки № 507 від 25.05.2020 р., виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, в зв`язку з упорядкуванням нумерації будинків сільської ради після поділу ділянки та майна, належної [PERSON] , утворилося два подвір`я за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] фактично належить померлому [INFO] [PERSON] ; житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] фактично належав [PERSON] , по день його смерті (а.с. 34 т.1). Комунальні послуги (електрична енергія) за адресою: [ADDRESS] , з 2009 р. по 2015 р. сплачувались [PERSON] , при цьому, у деяких рахунках вказано як володільця особового рахунку [PERSON] (а.с. 35-38 т.1), зазначене дає підстави вважати, що утримання вказаного будинку проводилось [PERSON] у вказаний період, після смерті [PERSON] . Виходячи з наведених та досліджених судом доказів, пояснень сторін, проаналізувавши їх у сукупності та логічному взаємозв`язку, беручи до уваги, що такі докази є достатніми, достовірними, належними та допустимими, фактично узгоджуються між собою та послідовно відображають хронологію подій, не зважаючи на неможливість отримання оригіналу Рішення виконкому Великоновосілківської райради від 20.01.1988 р. № 8 (а.с. 23,24 т. 1), судом встановлено, що фактично Актом добровільного поділу майна від 11.02.1970 р., посвідченого виконкомом Новопетриківської сільської Ради Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрованого за № 17 (а.с. 12 т.1), визначено право власності [PERSON] на жилий будинок [ADDRESS] , та [PERSON] , на жилий будинок [ADDRESS] . При цьому, відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд визнає недопустимими доказами копію рішення виконкому № 8 від 20.01.1988 р. (а.с. 25,26 т.1), архівну виписку з матеріалів до протоколу № 1 засідання виконкому Великоновосілківської районної ради народних депутатів від 20.01.1988 р. (а.с. 27 т.1), оскільки вони надані за посвідчені організацією, яка здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території Донецької області, тобто неуповноважними особами. Довідка, надана відповідачем на підтвердження невідповідності вказаного рішення дійсним обставинам, а саме те, що головою Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області на 20.01.1988 р. був [PERSON] (а.с. 244 т.1), не стосується предмету данного позову, оскільки розглядається, зокрема, питання про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 10.08.1988 р., оригінал тексту рішення виконкому від 20.01.1988 р. відсутній, стороною відповідача не обгрунтовано належність такого доказу для підтвердження заперечень, а тому суд визнає вказаний доказ неналежним, відповідно до положень ст. 77 ЦПК України. Заперечення відповідача щодо підробленої технічної документації на будинок [ADDRESS] суд вважає необгрунтованими, оскільки вони відповідачем не доведені та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду вказаної справи. Суд вважає докази, надані відповідачем на підтвердження складних стосунків між нею та [PERSON] , а саме акт від 08.04.2005 р., акт від 11.05.2011 р., акт від 10.05.2011 р., які містять інформацію про фактичний спір щодо межових знаків (а.с. 248,249,250 т.1), заперечення на апеляційну скаргу на вирок суду, пояснення щодо порушень меж городу, супровідний лист від 01.07.2004 р., яким надіслано вирок суду, апеляцію на вирок суду від 29.06.2004 р. (а.с. 1-5), неналежними, відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, оскільки відповідачем та його представником не обгрунтовано належність вказаних доказів до предмета спору. Спадкові правовідносини Як вбачається з матеріалів спадкової справи за № 516/2006, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 168-216 т.1), [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 31 від 17.07.2006 р. (а.с. 170 т.1). 06.12.2006 р. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його син, [PERSON] , зазначивши у заяві, що спадкове майно складається з житлового будинку [ADDRESS] , житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , права на земельну частку в розмірі 6,29 умовних кадастрових гектарах (а.с. 169 т.1). Згідно довідки від 23.11.2006 р., [PERSON] з 1990 р. до дня смерті, яка наступила [INFO] , проживав в [ADDRESS] (а.с. 171 т. 1). Як вбачається з довідки № 116 від 03.02.2015 р., виданої виконкомом Новопетриківської сільської ради, [PERSON] по день смерті, яка наступила [INFO] , проживав в [ADDRESS] разом із сином, [PERSON] (а.с. 28 т.1). У матеріалах спадкової справи вказана довідка відсутня. Таким чином, суду надані дві взаємовиключні довідки (а.с. 171, 28 т.1) щодо місця проживання [PERSON] до часу смерті. Проте, згідно запису у погосподарській книзі (а.с. 40 т.2), [PERSON] вибув в інше господарство [ADDRESS] . Таким чином, суд приймає до уваги довідку, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи (а.с. 171 т.1), стосовно того, що [PERSON] проживав з 1990 р. на день смерті, яка наступила [INFO] в [ADDRESS] . Відомості щодо реєстрації [PERSON] суду не надані. Суд зазначає, що вказане не впливає на прийняття спадщини його спадкоємцем, [PERSON] , оскільки він прийняв спадщину шляхом подання заяви про її прийняття у встановлений ст. 1270 ЦК України строк. Показання свідків (письмові), надані стороною відповідача щодо проживання [PERSON] по [ADDRESS] , суд не приймає до уваги та вважає такі докази недопустимими, отримані з порушенням вимог ст. 230 ЦПК України (а.с. 245,246-247 т.1). Згідно довідки № 607 від 23.11.2006 р., [PERSON] заповіту не складав (а.с. 172 т. 1). У спадковому реєстрі заповіти відсутні (а.с. 173 т.1). Спадкова справа зареєстрована у реєстрі за номером 41271422, у нотаріуса № 516, дата та час реєстрації - 06.12.2006 р., 13:46 (а.с. 175 т.1). 29.03.2017 р. [PERSON] звернувся з заявою до Великоновосілківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину, на земельні ділянки, площею 5,1500 га та 4,5015 га, розташовані на території Новопетриківської сільської ради (а.с. 179 т.1). Родинні стосунки [PERSON] та [PERSON] , а саме той факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 184 т.1). Згідно паспортних даних, місцем реєстрації [PERSON] з 29.11.1976 р. по 04.12.2006 р. (на момент смерті [PERSON] ), є будинок [ADDRESS] ; за цією ж адресою він повторно був зареєстрований 20.02.2007 р. (а.с. 185-186 т.1). 29.03.2017 р. [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, площею 5,1600 га (а.с. 208 т.1) та площею 4,4015 га (а.с. 211), розташовані на території Новопетриківської сільської ради. З наведенного суд робить висновок, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті його батька, [PERSON] , який помер [INFO] , інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Вирішуючи питання щодо відповідності Акта добровільного поділу майна від 11.02.1970 р. (а.с. 12 т.1) вимогам діючого на момент його складання законодавству, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР у редакції від 18.07.1963 року, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів Української РСР» від 02 червня 1968 року встановлено повноваження відповідних сільських рад на посвідчення правочинів щодо нерухомого майна. Кожна сільська рада вела погосподарські книги, в заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. Оскільки до введення в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, тому самовільно збудованими вони також не являються так як будувались і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Змістовний аналіз постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в УРСР", Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 та інших нормативних актів з цього приводу доводить, що записи у погосподарських книгах є особливою формою статистичного обліку і визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Зокрема, у п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п.3.1). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, судом встановлено та не оспорюються сторонами, що поділ майна між [PERSON] та [PERSON] відбувся відповідно до вимог діючого станом на 11.02.1970 р. законодавства. Акт добровільного поділу майна від 11.02.1970 року (а.с. 12 т.1) посвідчений уповноваженою особою, його дійсність судом перевірена та сторонами не заперечується. Форма вказаної угоди відповідає положенням ст. 41, 42, 44, 115 ЦК Української РСР у редакції від 18.07.1963 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР у редакції від 18.07.1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Обов`язкової реєстрації нерухомого майна на час укладання вказаного правочину, з підстав, зазначених вище, не передбачалось. Таким чином, згідно Акта добровільного поділу майна від 11.02.1970 р. у [PERSON] з цього часу залишилось право власності на нерухоме майно - будинок селікатний 1968 р. побудови, а у [PERSON] з цього часу виникло право власності на нерухоме майно - будинок, критий черепицею. При цьому фактично, згідно тексту Акта від 11.02.1970 р., поділ майна відбувся шляхом виділення окремого господарства зі спільного майна (а.с. 12 т.1). Виходячи з технічних характеристик будинків за [ADDRESS] та [ADDRESS] , викладених у реєстраційних справах, наданих КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 61-74 т.1, а.с. 75-87 т.1 ), та встановлених судом фактичних обставин під час дослідження доказів, у тому числі, досліджуючи заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право сосбистої власності на домоволодіння [ADDRESS] , від 29.07.1998 р., (а.с. 68 т.1), суд прийшов до висновку, що за Актом добровільного поділу майна від 11.02.1970 р. у власності [PERSON] залишилось нерухоме майно, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , у власності [PERSON] - житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Жодних доказів щодо відчудження будинку [ADDRESS] [PERSON] на користь [PERSON] сторонами не надано та судом така обставина не встановлена. Отже, позивачем в цілому надані достатні, належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження відсутності фактичних правових підстав для видачі свідоцтва про право особистої власності від 10.08.1988 р. на ім`я [PERSON] на будівлю розташовану за адресою: [ADDRESS] , відповідачем вказані обставини та докази на їх обґрунтування не спростовані. Щодо заперечень [PERSON] , у яких вона вважає себе неналежним відповідачем по вказаному провадженню, суд зазначає наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , під час вирішення питання, пов`язаного зі спадкуванням його майна, з метою визначення належного відповідача по вказаній справі, судом застосовуються норми законодавства, які діяли на час його смерті. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), в редакції від 20.06.1969 р., чинній на час смерті [PERSON] , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з частиною першою статті 529 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР) (тут і далі в редакції чинній на час смерті [PERSON] ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР). Таким чином, враховуючи, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 27.04.1969 р., домолодіння за адресою: [ADDRESS] виділено [PERSON] у власність за Актом добровільного поділу майна 11.02.1970 р., у технічних характеристиках на вказане домоволодіння зазначено рік його побудови - 1981 (а.с. 81 т.1), при цьому деякі будівлі побудовано й 1970-1980 р.р., тобто за життя [PERSON] , за спільні кошти з [PERSON] , на земельній ділянці, на якій був розташований виділений за вказаним Актом будинок зі спільного господарства з [PERSON] . На час побудови будинку не вимагалось для встановлення права власності обов`язкової його реєстрації. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] не було розірвано, вони проживали спільно, вели спільне господарство, що підтверджується поясненнями [PERSON] у судовому засіданні та не заперечується іншими учасниками справи. [PERSON] не зверталась з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Продовжуючи проживати у будинку [ADDRESS] , [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а, отже є спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка [PERSON] . Докази, які би спростовували вказані обставини, відповідачем не надано. Саме по собі оформлення права власності на будинок [ADDRESS] [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] не спростовує обставин, встановлених судом та не є доказом неприйняття спадщини нею після смерті [PERSON] . Враховуючи, що ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, неотримання свідоцтва про право на спадкове майно -житловий будинок [ADDRESS] , не свідчить про неприйняття нею спадщини після смерті [PERSON] . Оскільки, власником жилого будинку [ADDRESS] вказано [PERSON] , та за ним таке право власності зареєстровано, належним відповідачем у вказаній справі є спадкоємець [PERSON] , тобто відповідач [PERSON] . Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на будинок [ADDRESS] , суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу [PERSON] нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 р., справа № 2-390/2006. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять. Висновки суду за результатами розгляду позову Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що за Актом добровільного поділу майна від 11.02.1970 р. у власності [PERSON] залишилось нерухоме майно, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , у власності [PERSON] - житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Жодних доказів щодо відчудження будинку [ADDRESS] [PERSON] суду не надано. Досліджені докази на підтвердження відсутності належних правових підстав для видачі свідоцтва про право особистої власності від 10.08.1988 р. на ім`я [PERSON] на будівлю розташовану за адресою: [ADDRESS] є достатніми, належними, допустимими та достовірними. Вказаний будинок, у разі скасування реєстрації права власності на ім`я [PERSON] , фактично є спадковим майном, яке залишилось після смерті [PERSON] , та, надалі, після смерті [PERSON] , на таке майно може претендувати позивач по справі, [PERSON] , як єдиний спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] . Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та його скасування, [PERSON] навела достатньо доводів, про порушення її права власності на спадкове майно оскаржуваним свідоцтвом та надала належні та допустимі докази на підтвердження своїх доводів. Позивачем у цій справі обрано належний спосіб захисту своїх прав у частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.08.1988 року, який призведе до ефективного їх відновлення. Докази щодо підстав для видачі свідоцтва про право особистої власності на будівлю с. Новопетриківка, 10.08.1988 р., домоволодіння у [ADDRESS] [PERSON] суду не надані та не встановлені. Таким чином, вимоги [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 10.08.1988 року підлягають задоволенню, а тому слід визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 10.08.1988 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Великоновосілківської районної ради народних депутатів від 20.01.1988 р. № 8. Доводи відповідача, викладені у запереченнях за вказаною позовною заявою не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Оскільки [PERSON] фактично вступила в управління та володіння майном, яке залишилось після смерті її чоловіка, [PERSON] , який помер 1992 р., відмови від прийняття спадщини не надала у встановленому порядку та у встановлені строки, вона вважається такою, що прийняла вказану спадщину та належним відповідачем по даному провадженню. Вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] задоволенню не підлягають, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Доказів наявності перешкод для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку позивачем суду не надано. Суд також враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат Позивач просить не стяґгувати з відповідача судові витрати, а тому судовий збір, понесений [PERSON] , з відповідача не стягується.

Outcome: partial