Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

26.09.2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. В своєму позові позивач зазначив, що 03.09.2014 року, по вул. 5 Слобідська, 110-А, біля адміністративної будівлі Державної фітосанітарної інспекції Миколаївської області, начальником якої він являється, відбувся пікет представників різних громадських організацій, де відповідач [PERSON], як один з активних його учасників, оголосив прилюдно і вручив йому резолюцію акції про недовіру начальнику Державної фітосанітарної служби Миколаївської області за №32 від 04.09.2014 року, внаслідок чого здійснив поширення інформації шляхом її повідомлення в публічному виступі у присутності осіб. Позивач також зазначив, що відповідач поширив вказану в цій резолюції інформацію також у спосіб її надіслання до міністерства аграрної політики та продовольства України, а також через її поширення в мережі Інтернет. Посилаючись на недостовірність інформації викладеної в цій резолюції, яка має не оціночний, стверджувальний, образливий характер, порочить, ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію та, посилаючись на захист Конституцією України та іншими законами конституційного права честь, гідність і ділову репутацію кожної фізичної особи, посилаючись на свідоме, умисне порушення відповідачем законодавства, позивач на підставі ст.ст.270-278, 297,299 ЦК України, просив суд: 1. визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує особисті немайнові права і яка порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача [PERSON], що викладена у Резолюції акції про недовіру начальнику Державної фітосанітарної служби Миколаївської області [PERSON] за №32 від 04.09.2014, яка підписана [PERSON] та поширена ним 03.09.2014 шляхом зачитування інформації у присутності працівників Миколаївської фітосанітарної лабораторії [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших невідомих осіб за адресою: м. Миколаїв, вул. 5 Слобідська, 110-А та шляхом надіслання на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України, щодо : «- злочинних та корупційних дій начальника Державної фітосанітарної служби Миколаївської області [PERSON], який на займаній посаді постійно займається хабарництвом, з кожної тони експортованого зерна [PERSON] вимагає хабар у розмірі до 10 грн. в «кишеню», в середньому порт відправляє сількогосподарську продукцію до 10 мільйонів тон на рік, тому суми хабарів сягають мільйонами гривень. · інформації щодо безлічі таких порушень закону на рахунках начальника Державної фітосанітарної служби. · щодо виявлення останньою перевіркою порушення у фінансуванні будівництва адмінбудівлі Фітосанітарної інспекції на суму 250 тис.грн. державних коштів, які були витрачені незаконно. · щодо виявлення безпідставного витрачання державних коштів на преміювання працівників в розмірі 20 тис.грн. та відкриття за цими фактами перевірки обласною прокуратурою кримінальної справи та відкриття кримінальної справи УМВС в Миколаївській області по факту придбання [PERSON] кондиціонерів. · щодо того, що [PERSON] заплатив правоохоронним органам і ця справа, як і безліч інших загубилася в купі паперів та не розслідується. · щодо фінансової підтримки [PERSON] «анти майдану» в Миколаївській області та сепаратиських дій, направлених на повалення державної цілісності України». 2. просив зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати протягом семи календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили вищевказану недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом зачитування її спростування у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою м. Миколаїв, вул. 5 Слобідська, 110-А, а також шляхом надіслання на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України листа на бланку громадської організації «Громада проти беззаконня», з особистим підписом та печаткою громадської організації «Громада проти беззаконня», із зазначенням реєстраційного вихідного номеру та дати реєстрації, про спростування недостовірної інформації, поширеної у резолюції акції про недовіру начальнику державної фітосанітарної служби Миколаївської області [PERSON] за вихідним №32 від 04.09.2014 року, а саме щодо : «- злочинних та корупційних дій начальника Державної фітосанітарної служби Миколаївської області [PERSON], який на займаній посаді постійно займається хабарництвом, з кожної тони експортованого зерна [PERSON] вимагає хабар у розмірі до 10 грн. в «кишеню», в середньому порт відправляє сількогосподарську продукцію до 10 мільйонів тон на рік, тому суми хабарів сягають мільйонами гривень. · інформації щодо безлічі таких порушень закону на рахунках начальника Державної фітосанітарної служби. · щодо виявлення останньою перевіркою порушення у фінансуванні будівництва адмінбудівлі Фітосанітарної інспекції на суму 250 тис.грн. державних коштів, які були витрачені незаконно. · щодо виявлення безпідставного витрачання державних коштів на преміювання працівників в розмірі 20 тис.грн. та відкриття за цими фактами перевірки обласною прокуратурою кримінальної справи та відкриття кримінальної справи УМВС в Миколаївській області по факту придбання [PERSON] кондиціонерів. · щодо того, що [PERSON] заплатив правоохоронним органам і ця справа, як і безліч інших загубилася в купі паперів та не розслідується. · щодо фінансової підтримки [PERSON] «анти майдану» в Миколаївській області та сепаратиських дій, направлених на повалення державної цілісності України». В судовому засіданні позивач і його представник повністю підтримали позов та посилаючись на винність, протиправність дій відповідача, який розповсюдив недостовірну інформацію про позивача, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, просили повністю задовольнити ці позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надавши суду письмові заперечення на позов. В подальші судові засідання відповідач та його представник повторно, двічі підряд не з'явилися. Повторна неявка відповідача та його представника в судове засідання, визнана судом без поважних причин, в зв'язку з чим, на підставі ст.169 ЦПК України, справа розглянута у їх відсутність, враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін. В своїх письмових запереченнях на позов, відповідач послався на безпідставність заявленого до нього позову, а саме послався на те, що резолюція про недовіру начальнику державної фітосанітарної інспекції Миколаївської області [PERSON], яка була оголошена на мирному зібрані громадян біля адміністративної будівлі цієї служби, не є актом його творчості, поскільки її авторами були усі присутні на зібрані люди. Заперечуючи факт поширення ним інформації на зібрані громадян, в Інтернеті та у спосіб надіслання саме ним цієї Резолюції до міністерства аграрної політики та продовольства України, посилаючись на те, що ця Резолюція є повідомленням органів державної влади про об'єктивні факти скоєння кримінальних правопорушень позивачем, текст якої не суперечить вимогам ст.62 Конституції України, відповідач просив суд в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові заперечення відповідача та всі інші обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, якими передбачається змагальність сторін у процесі та обов'язок доказування, кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається, а саме: позивач повинен довести предмет, підставу своїх вимог та докази в їх підтвердження, а відповідач повинен довести свої заперечення на позов. У справах про захист честі, гідності та ділової репутації, відповідно до ст.277 ЦК України та згідно керівних роз'яснень Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та часті фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, а на відповідача покладається обов'язок довести факт достовірності поширеної інформації про позивача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної у відношенні нього інформації. Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2014 року, в м. Миколаєві, по вул. 5 Слобідська, 110А, біля адміністративної будівлі Державної фітосанітарної інспекції Миколаївської області, начальником якої являється позивач, в присутності працівників цієї державної установи, відбувся мітинг, зібрання представників різних громадських організацій Миколаївщини, під час якого відповідач [PERSON], як один з активних його учасників, оголосив прилюдно і вручив позивачу письмову резолюцію акції про недовіру начальнику Державної фітосанітарної служби Миколаївської області за №32 від 04.09.2014 року. Зокрема, у змісті Резолюції, яку оголосив відповідач [PERSON] зазначалось, що активісти Миколаївщини висловлюють своє обурення від злочинних та корупційних дій начальника Державної фітосанітарної служби Миколаївської області [PERSON], який на займаній посаді постійно займається хабарництвом, з кожної тони експортованого зерна [PERSON] вимагає хабар у розмірі до 10 грн. в «кишеню», в середньому порт відправляє сількогосподарську продукцію до 10 мільйонів тон на рік, тому суми хабарів сягають мільйонами гривень. Зазначено, що таких порушень закону на рахунках начальника Державної фітосанітарної служби безліч. Під час останньої перевірки було виявлено порушення у фінансуванні будівництва адмінбудівлі Фітосанітарної інспекції на суму 250 тис.грн. державних коштів, які були витрачені незаконно. Стверджується, що було виявлено безпідставне витрачання державних коштів на преміювання працівників в розмірі 20 тис.грн. та відкриття за цими фактами перевірки обласною прокуратурою кримінальної справи та відкриття кримінальної справи УМВС в Миколаївській області по факту придбання [PERSON] кондиціонерів. В резолюції також повідомлялось про те, що [PERSON] заплатив правоохоронним органам і ця справа, як і безліч інших загубилася в купі паперів та не розслідується. Також в Резолюції повідомлялось, про фінансову підтримку [PERSON] «антимайдану» в Миколаївській області та сепаратиських дій, направлених на повалення державної цілісності України». Факт зачитування відповідачем [PERSON] змісту Резолюції акції про недовіру начальнику державної фітосаністарної служби Миколаївської області [PERSON] на мітингу, зібрані громадян, що відбулося 03.09.2014 року, в м. Миколаєві, по вул. 5 Слобідська, 110А, біля адміністративної будівлі Державної фітосанітарної інспекції Миколаївської області, в присутності учасників цього зібрання і працівників цієї державної установи, крім пояснень позивача, який був безпосереднім учасником цієї акції, доведений в судовому засіданні показами допитаних свідків, письмовими доказами і, як вбачається зі змісту письмових заперечень відповідача, не заперечується ним самим. Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили факт зачитування саме відповідачем [PERSON] вищевказаної резолюції. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів чітко вбачається, що резолюція акції про недовіру начальнику державної фітосаністарної служби Миколаївської області [PERSON], зачитувалася саме відповідачем [PERSON], який її підписав спільно з іншими активістами цієї акції. Ці обставини, які не заперечувались і відповідачем, суд у відповідності з вимогами ст.61 ЦПК України, визнає загально відомими обставинами, що не потребують подальшого доказування. Також з досліджених в судовому засіданні обставин справи вбачається, що вищезазначена резолюція була надіслана до Міністерства аграрної політики і продовольства України. Цей факт підтверджено в суді і самим міністерством, яке направило відповідь на запит суду з підтвердженням цього факту, а також направило відповідь на вказану резолюцію на адресу громадської організації «Громада проти беззаконня», виконувачем обов'язки голови якої, як вбачається з досліджених в суді документів, являється відповідач [PERSON] Дослідивши зміст Резолюції, суд приходить до висновку, що він має стверджувальний, а не оцінювальний характер, в якому стверджувально зазначається про те, що позивач являється хабарником, корупціонером, порушником багатьох законів, прихильником анти майдану, який здійснював його фінансову підтримку в Миколаївській області та сепаратиських дій, направлених на повалення державної цілісності України. Цю інформацію, суд, у відповідності до ст.30 Закону України «Про інформацію», не може визнати оціночним судженням, як висловлювання, які не містять фактичних даних, а містять критику і оцінку дій. У цій, поширеній відповідачем інформації, не зазначається, що це судження і припущення її авторів чи її розповсюджувача. Вищевказана резолюція, що була поширена відповідачем, мала на меті не висловлення суджень, чи міркувань і була направлена не на критику дій позивача, а її мета була направлена на звільнення позивача із займаної посади, про що прямо зазначається в тексті цього документу. Весь зміст резолюції, на думку суду, побудований на голослівних звинуваченнях, по принципу: «я голослівно обвинувачую, а ти тепер доведи суспільству, що це не так». В резолюції, поширеній відповідачем, стверджувально зазначається про те, що позивач являється хабарником, корупціонером, порушником багатьох законів, прихильником анти майдану, який здійснював його фінансову підтримку в Миколаївській області та сепаратиських дій, направлених на повалення державної цілісності України. Суд зазначає, що згідно ч.2 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав та основних свобод», ст.62 Конституції України, на яких базується принцип невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні злочинів і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Відповідач не довів в суду фактів вчинення позивачем будь-яких злочинів і не надав жодного судового рішення, якими би підтверджувалися факти вчинення позивачем злочинів, про які зазначалось у поширеній ним резолюції. Тому, суд, дослідивши обставини справи, приходить до висновку, що ця інформація, що була поширена відповідачем про позивача, являється недостовірною, поскільки відповідач, у відповідності з вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України, не довів в суді її достовірність. Згідно п.15 Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та часті фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправильно, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, являються неповними або перекрученими. Поширення відповідачем вищевказаної недостовірної інформації про позивача, стосується не його особистого приватного життя, як публічної особи, а напряму порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача, поскільки ця інформація викладена у формі звинувачення позивача у вчиненні ним кримінально-караних діянь, без доведеності його вини вироком суду, у встановленому законом порядку. Статтею 296 ч.4 ЦК України, забороняється використання імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. Ім'я фізичної особи, згідно цієї норми права, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Відповідач же використав ім'я позивача у поширеній резолюції, не дотримавши цих положень Закону. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що поширення відповідачем змісту Резолюції із зазначенням імені позивача, з обвинуваченням його в скоєні правопорушень, без посилання і підтвердження цих тверджень відповідними судовими рішеннями (ч.4 ст.296 ЦК), є такими, що порочать честь, людську гідність і ділову репутацію позивача. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Суд зазначає, що відповідач, 03.09.2014 року, поширив на зібранні до певного кола осіб недостовірну інформацію, що була викладена в резолюції, а вже після її поширення і оприлюднення, вказану резолюцію було направлено до Міністерства аграрної політики і продовольства України, що знаходить своє документальне підтвердження у дослідженій справі. Тому, суд приходить до висновку, що відповідач, як поширювач інформації, не скористався своїм правом, передбаченим ст.40 Конституції України, спочатку звернутись з письмовим зверненням до міністерства аграрної політики і продовольства України із зверненням про перевірку фактів, зазначених в резолюції та не дочекався результатів її перевірки та відповіді на таке своє звернення від міністерства, а вчинив навпаки, що ще раз підтверджує і свідчить про те, що у відповідача не було меті встановлення об'єктивності та правдивості інформації, викладеної в цій резолюції. Обставини справи свідчать і про те, що відповідач, як один із активістів проведеного зібрання, не звертався і до правоохоронних органів із заявами про перевірку тих фактів, що були викладені та озвучені ним в поширеній про позивача Резолюції, поскільки, у випадку встановлення недостовірності чи завідомої неправдивості цих відомостей, може наступати відповідальність, встановлена кримінальним законодавством. Тому, при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що позивач, як і кожна людина, згідно ст.ст.3,21,28 Конституції України, ст.ст.270,297 ЦК України, має право на повагу, з боку всіх інших осіб, його честі та гідності, які являються недоторканими і відносяться до найвищої соціальної цінності. Статтею 68 Конституції України гарантується громадянам право на те, що кожний зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та її законів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини є непорушними. Кожний зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Недоторканність особи, її честь, гідність, згідно зі ст.270 ЦК України відноситься до особистих немайнових прав громадян. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен громадяни має право на повагу до його гідності та честі, які являються недоторканними. На фізичну особу, у відповідності зі ст.273 ЦК України, покладається обов'язок і встановлюється пряма заборона утримуватися від вчинення дій, якими можуть бути порушені особисті немайнові права громадян. Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, на збирання, використовування і поширення інформації. Здійснення цих прав може бути обмежене законом у спеціально визначених випадках. Суд не заперечує конституційне право відповідача на збирання, використання, розповсюдження інформації та на свободу вираження ним своїх думок, поглядів і суджень, відносно подій, що відбуваються в суспільстві, але разом з тим зазначає, що це його право тісно пов'язано з його обов'язком самому не допускати таких порушень прав інших громадян при використанні інформації і це його право закінчується там, де починається право інших осіб. Крім того, на порушника цих прав, законодавством покладається обов'язок понести відповідальність за такі порушення прав інших осіб, за нанесену образу їх честі, гідності, ділової репутації (ст.10 ч.2 Європейської Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ст. 27 Закону України "Про інформацію"). У відповідності до ч.2 ст.302 ЦК України, на відповідача, в даному випадку за обставинами справи як на розповсюджувача інформації про позивача, покладався обов'язок пересвідчитися в достовірності цієї інформації, чого він не зробив. Якщо не дотримуватися цих законодавчо закріплених положень, то така безвідповідальність приводить до того, що деякі особи огульно, безпідставно обвинувачують вищих посадових осіб держави, керівників законодавчих і представницьких органів держави, у вчинені злочинів та не несуть за такі дії ніякої відповідальності, що масово спостерігається в суспільстві і тим самим, призводять до порушення Конституції України та її законів, суттєво впливає на авторитет органів державної влади, штучно знищує цей авторитет, нівелює основи державної влади і спричиняє недовіру до країни та принижує Україну як державу, яка декларує дотримання європейських принципів і стандартів. Згідно з чинним законодавством, фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав, а органи влади, місцевого самоврядування, юридичні особи та їх працівники, фізичні особи зобов'язані утримуватись від дій, якими ці права можуть бути порушені. Захист особистих немайнових прав громадян гарантується державою і передбачений ст.275 ЦК України, в тому числі у спосіб, що визначений главою 3 ЦК України. Кожна фізична особа, в тому числі і позивач, має право на звернення до суду з позовом про захист її честі та гідності. Чинним законодавством визначено чіткий перелік способів захисту порушених немайнових прав громадян. Зокрема, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України. Враховуючи вимоги чинного законодавства, а саме вимоги ст.16 ЦК України, якою визначені способи захисту порушених прав, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про захист його порушеного особистого немайнового права на честь і гідність та ділову репутацію у обраний ним спосіб, у відповідності до ч.3 ст.297, ч.2 ст.299 ЦК України, підлягає задоволенню і дана інформація, що викладена у вищезазначеній Резолюції підлягає визнанню, як недостовірна та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію. Також при вирішені цього спору, суд, дотримуючись принципу диспозитивності, зазначає, що виключно позивачу належить право вибору відповідача у справах позовного провадження. У відповідності до керівних роз'яснень Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та часті фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що містяться в п.9, зазначено, що відповідачами у даній категорії справ можуть бути фізичні або юридичні особи, які як поширюють недостовірну інформацію, так і її автори. Автор і розповсюджувач недостовірної інформації інколи можуть співпадати в одній особі. Позивач, скориставшись своїм правом вибору відповідача, визначив відповідачем у даних правовідносинах не автора недостовірної інформації, а її розповсюджувача [PERSON] Частиною п'ятою ст.277 ЦК України передбачено, що якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Досліджені судом обставини справи свідчать про те, що резолюція акції про недовіру начальнику державної фітосанітарної служби Миколаївської області [PERSON] викладена на бланку зареєстрованої правозахисної організації «Громада проти беззаконня» за вихідним №32 від 04.09.2014 року. Поскільки, міністерством аграрної політки і продовольства України, було надано відповідь на вищезазначену Резолюцію, а також, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, суд, не виходячи за межі заявлених ним позовних вимог, приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав підлягає задоволенню, саме, через зобов'язання відповідача спростувати протягом семи календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію, шляхом зачитування відповідачем цього спростування в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: м. Миколаїв, вул. 5 Слобідська, 110-А та шляхом надіслання на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України листа із посиланням на спростування недостовірної інформації, поширеної у резолюції акції про недовіру начальнику державної фітосанітарної служби Миколаївської області [PERSON] за вихідним №32 від 04.09.2014 року. Що ж стосується інших заявлених позовних вимог про те, щоб це спростування інформації відповідачем відбулося на бланку громадської організації «Громада проти беззаконня» із зазначенням реєстраційного вихідного номеру, дати реєстрації, то суд виходячи з приписів ст.19 Конституції України, ст.16 ЦК України, зазначає, що обраний в цій частині позивачем спосіб захисту порушених прав не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає задоволенню. Крім того, суд зазначає, що позивачем не притягувалась до участі в розгляді даної справи, в якості співвідповідача, правозахисна організація «Громада проти беззаконня», щоб зобов'язувати відповідача вчиняти дії про спростування недостовірної інформації на письмових бланках цієї організації. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 243,60 гривень за сплату судового збору.

Outcome: partial