Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що з 1960 року по 1992 рік працювала та була членом господарства НААГ ім. Шевченка на території [PERSON] сільської ради. В 1993 році перед розпаюванням земель, були складені списки осіб, які мали право на середню земельну частку (пай) на території сільської ради, проте з невідомих причин в дані списки внесена не була. У звязку з цим, звернулася до відповідача з відповідною заявою про включення в додаткові списки на право на середню земельну частку (пай), проте їй відмовлено, оскільки процес розпаювання земель колективних с/г підприємств завершено, рекомендовано звернутися в суд для вирішення даного питання. Просить суд зобов»язати відповідача включити її в списки на одержання середньої земельної частки та, оскільки являється особою похилого віку, малозабезпечена, просить звільнити від сплати судового збору. [PERSON], до початку підготовчого судового засідання, подала письмову заяву, в якій просить частково змінити позовні вимоги та визнати право на середню земельну частку (пай) в розмірі 3,07 га. сільськогосподарських угідь, зокрема ріллі 2,01 га., що знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Просить справу слухати у її відсутності, решту позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити, справу слухати у його відсутності, про що подав письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] сільської ради, за викликом суду не зявився, подав листи з проханням справу слухати у відсутності їх представників, позов визнають, заперечень щодо такого, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 ч. 6-8 Земельного Кодексу України (із змінами та доповненнями внесеними Законом України від 13.03.1992 року № 2196-ХП) право на земельну частку (пай) мають особи, що працюють у сільському господарстві, пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають в сільській місцевості, а також особи, зайняті у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ, організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері належать працівники освіти, охорони здоровя, культури, побутового обслуговування населення, звязку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів. Відповідно до Указу Президента України від 10 листопада 1994 р. № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" установлено, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави. У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами), де зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності, через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою... Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай). її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду в судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Як вбачається з трудової книжки колгоспника № 68 від 07.05.1970 р., позивач з 1964 року була членом ланки Колгоспу ім. Шевченка по 1992 рік. Згідно довідки [PERSON] сільської ради № 118 від 27.11.2017 року, списки осіб, які мали право на середню земельну частку (пай) при розпаюванні земель НААГ ім. Шевченка на території [PERSON] сільської ради Буського району Львівської області були затверджені рішенням [PERSON] сільської ради народних депутатів Буського району в 19993 році. У дані списки позивача не включено, однак до 1992 року [PERSON] була членом ланки, та мала право на виділення їй земельної частки (паю). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед іншого, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Буського району від 21.05.2018 р. № 366, на підставі рішення 9 сесії Буської районної ради від 14.02.2000 року «Про уточнення проекту роздержавлення і приватизації та розміру середньої земельної частки (паю)», розмір такої частки по сільській раді становить 3,07 га. сільськогосподарських угідь, в тому числі ріллі 2,01 га.. Стаття 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своїх власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про підставність позову. Позивачем заявлено клопотання в порядку вимог ст. 136 ч.3 ЦПК України про звільнення від сплати судового збору, оскільки є особою похилого віку, малозабезпечена. З матеріалів справи вбачається що позивач є пенсіонером, [INFO]. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду в Буському районі № 2018 від 27.12.2017 року, за період з січня по грудень 2017 року отримала пенсію за віком в розмірі 17714,44 гривень, іншого доходу немає. Враховуючи наведене, майновий стан позивачки, суд вважає за можливе звільнити останню від сплати судового збору. З урахуванням ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved