Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті її матері [PERSON] , про що виконкомом Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області вчинено відповідний актовий запис про смерть за №16 від 11 травня 1991 року, залишився як спадкове майно, ? частина житлового будинку [ADDRESS], який належав їй на праві приватної (особистої) власності, та частину якого прийняв у спадщину її батько [PERSON], вступивши у фактичне та оперативне управління спадковим майном. [INFO] її батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок [ADDRESS]. Вона з моменту народження і до дня смерті [PERSON] постійно проживала з ним в даному будинку, тому вважає, що відповідно до ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України прийняла спадщину після смерті останнього, оскільки постійно проживала із спадкодавцем, та аж по день його смерті, про що свідчить відмітка про місце проживання в її паспорті громадянина України, довідка виконкому Лазещинської сільської ради №2738 від 29.10.2013 року, та протягом шести місяців з початку відкриття спадщини не відмовилася від її прийняття. Для отримання спадкових документів вона в жовтні 2013 року звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державним нотаріусом їй в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва. Однак це не відповідає дійсності. На період побудови вказаного будинку, законодавством не передбачалася реєстрація будинків, розташованих в сільських населених пунктах. Підтвердженням приналежності будинку, який знаходився в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Як і цього не зробила її батьки [PERSON] та [PERSON], в той час, коли їх будинок був зареєстрований у погосподарській книзі, підтвердженням чого є довідка виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №2825 від 05.11.2012 року, будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 1989 року та характеристика будинку, господарських будівель та споруд, складеної КП «БТІ» Рахівської районної ради. Саме не вчинення її батьками відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання нею як спадкоємцем позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. На підставі чого просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була. Надала заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутності. Позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача - Лазещинської сільської ради Шемота М.М. в судове засідання не з'явився. Сільський голова Пранничук І.І. подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Позовні вимоги визнають, щодо задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області Делятинчук А.І. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Між тим встановлено, що після смерті матері позивачки [PERSON] , про що виконкомом Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області вчинено відповідний актовий запис про смерть за №16 від 11 травня 1991 року, залишився як спадкове майно, ? частина житлового будинку [ADDRESS], частину якого прийняв у спадщину її батько [PERSON], вступивши у фактичне та оперативне управління спадковим майном. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 2825 від 05.11.2012 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON] та [PERSON]. Також факт належності вказаного будинку останнім свідчить будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 1989 року, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку разом зі спадкодавцями, крім того, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не звернулася до нотаріальної контори відмову прийняття спадщини, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, що стверджено Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №35583438 від 30.10.2013 року. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved