Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

18 квітня 2019 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із позовом про надання їй дозволу на тимчасовий виїзд (вивезення) малолітньої дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позову зазначила, що з 17 лютого 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому народився син - [PERSON] , [INFO] . З 20 лютого 2013 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між нами було розірвано, з того часу син [PERSON] проживає з нею. Позивач [PERSON] неодноразово телефонувала відповідачу для того, щоб домовитись про оформлення документів для виїзду за кордон з спільною дитиною, але їй було відмовлено. З відповідачем існує наростаючий конфлікт, що не дозволяє дійти добровільної згоди з питань, що стосуються задоволення інтересів сина. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на моральний та духовний розвиток дитини, оздоровлення, зокрема щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. Зазначені обставини стали для неї підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 19 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, в тому числі й через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, відсутності відзиву, та у разі, якщо позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 17 лютого 2007 року зареєстрованому у Саксаганському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №75. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2013 року. Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 905 в свідоцтві про народження дитини, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області), копія свідоцтва долучена до матеріалів справи. (а.с.6) Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] на теперішній час фактично мешкає разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини, через усталені неприязні стосунки з Позивачкою та небажання перейматися життям дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 33 Конституцією України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Стаття 313 Цивільного Кодексу України передбачає, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання,передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав:довідки, виданої органом державної виконавчої служби,приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою,встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом наведеного вище Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Як вбачається з позовних вимог, позивач [PERSON] просить, дозволити виїзд її неповнолітньої дитини за межі України строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу батька - [PERSON] до держав Шенгенської угоди та інших країн світу, однак позивачем не зазначено періодичності виїзду та тривалості перебування дитини за межами України що суперечитиме вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов`язків батьків відносно виховання дитини. Судом встановлено, що виїзд неповнолітньої дитини - [PERSON] , який народилася [INFO] за кордон не суперечить її інтересам, є доцільним з точки зору виховання дитини, її розвитку та відпочинку, враховуючи вимоги чинного законодавства, однак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: встановити частоту та періодичність виїзду дитини - [PERSON] , [INFO] за кордон, які повинні бути такими, що не порушують процес навчання дитини в учбовому закладі на території України та встановлені строки тривалості перебування на території певних країн - держав Шенгенської угоди та інших країн світу. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 6 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст.17,31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Статтею 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі викладеного, та

Outcome: partial