Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

24.12.2014 року до Дніпровського районного суду м. Києва звернулася позивач з вищеназваною позовною заявою, в якій вказала, що з відповідачем поживала в цивільному шлюбі з серпня 2011 року. Відповідач є батьком її сина - [PERSON], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З березня 2014 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З серпня 2014 року відповідач не приймає участі у вихованні дитини, як фізично так і матеріально, коштів на утримання дитини не надає. В добровільному порядку сторони не дійшли згоди про надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини. Достовірні відомості про наявність роботи у відповідача та його дохід позивачеві не відомі. Утримання дитини потребує значних матеріальних затрат, а саме: плата за відвідування дошкільного навчального закладу - 200,00 грн. щомісячно; на ліки від ОРВІ приблизно 400,00 грн. у кожному разі захворювання, оскільки дитина часто хворіє респіраторними вірусними інфекціями; приблизно 1600,00 грн. - на харчування дитини; на одяг та засоби по догляду за дитиною за останній місяць витрачено 1700,00 грн. У зв'язку з вищезазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500,00 грн. щомісяця, на її користь до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти в сумі 750,00 грн. на місяць, просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що на даний час офіційно не працевлаштований. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції "Про захист прав дитини", суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3), який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони разом не проживають, спільного бюджету та господарства не ведуть Відповідач офіційно не працевлаштований, в добровільному порядку не приймає належної участі в утримані дитини. Ці обставини ніхто зі сторін не оспорює. Суд звертає увагу на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню сина та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по його утриманню та вихованню на позивача. Також, суд враховує, що відповідач не має постійного заробітку, однак не має перешкод у вирішенні питання працевлаштування, у тому числі й за станом здоров'я. Враховуючи стан здоров'я дитини, матеріальне становище позивача та відповідача, визначений Законом обов'язок батьків приймати однакову участь у вихованні та утриманні дитини, те, що відповідач може надавати незначну матеріальну допомогу дружині, оскільки офіційно не працює, пороте не має перешкод у працевлаштуванні, враховуючи стан здоров'я дитини (а.с. 13-20), виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягають частковому задоволенню - в розмірі 1000,00грн. щомісячно на утримання дитини, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 7, 141, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial