Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

20.02.2019 року позивачі звернулися до суду з даним позовом і просять визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування свої вимог позивачі вказали, що є власниками будинку [ADDRESS] . Відповідачі є їхніми знайомими, не відносяться до членів сім`ї, зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають з 30.08.2015 року, тому позивачі просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним будинком. У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, просять справу розглянути у їхню відсутність, позов підтримали. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про їхній виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомили. Від третьої особи виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.12.2011 року, виданих Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками по 1/3 частині житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровані у Корсунь-Шевченківській державній нотаріальній конторі та у Корсунь-Шевченківському виробничому відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації (а.с.20-28). Із записів будинкової книги вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку позивачів з 19.08.2015 року(а.с.16-19). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради 16.02.2019 року №10 у будинковолодінні, що розташоване по [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] але з 30.08.2015 року не проживають (а.с.29). У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивачів, зареєстровані, але не проживають у будинку позивачів, факт реєстрації відповідачів порушує право власності позивачів на даний будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідачів на користь позивачів судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2305,20 грн.

Outcome: approved