Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

25.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в урахуванням уточнених позовних вимог, (а.с. 18-19) просить суд визнати за нею [PERSON] право власності на ? частин квартири [ADDRESS], загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., в порядку спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на ? частин квартири [ADDRESS], загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], який був членом житлового кооперативу «Оазис» та мав у користуванні кооперативну квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки кооперативу №33 від 20.08.2013 року позивач стверджує, що разом з чоловіком, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04.11.1978 року, сплатити повністю пайові внески на квартиру, а відтак набули право власності на неї. Спадкоємцями за законом першої черги спадкоємців після смерті [PERSON] є його дружина, син та мати. Останні у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає прийняти спадщину і вчиняє перешкоди для цього позивачу та з підстав відмови державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину позивач змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності і підтримання позову. Відповідач у судове засідання не заявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Надав через канцелярію суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Перша харківська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори, проти задоволення позову не заперечує. Представник Асоціації «Управління будинками №52 житлових кооперативів Оазис» у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав через канцелярію суду заяву щодо розгляду справи за відсутності їх представника, в якій також повідомив, що проти позову не заперечує і підтвердив обставини членства і виплати пайових внесків за квартиру померлим [INFO] [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надала до суду нотаріально посвідчену заяву згідно якої [PERSON] проти позову не заперечує та просить розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.08.2013 року [PERSON] помер [INFO], актовий запис №10448. (а.с. 4) Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вирішуючи питання щодо порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] та кола його спадкоємців суд виходить з наступного. З листа Першої харківської державної нотаріальної контори від 04.03.2014 року за №1073/01-16, отриманого за запитом суду, вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] до Першої ХДНК 23.08.2013 року за №1759 було зареєстровано заяву дружини спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини та 10.09.2013 року заява №1837 про відмову від спадщини від сина спадкодавця [PERSON] та матері спадкодавця [PERSON]. (а.с. 21) Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.02.2014р. за №700/02-31державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Тиндик І.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва по право на спадщину за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з ненаданням правовстановлювального документу на нерухоме майно, яке входить до складу спадкового майна. (а.с. 9) Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] має здійснюватися за законом та до кола спадкоємців першої черги спадкоємців за законом відносяться дружина [PERSON], син [PERSON] та мати [PERSON] При цьому, судом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк та порядок звернулися до нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини, у зв'язку з чим єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина - позивач [PERSON] Надаючи оцінку відносинам сторін щодо прийняття спадщини і можливості задоволення позову в цілому, а також доводам нотаріальної контори щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та належності померлому [PERSON] нерухомого майна, право на яке мають визначені законом спадкоємці, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, після смерті [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори 23.08.2013 року із заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач [PERSON] Відповідно до довідки Асоціації «Управління будинками №52 Житлових кооперативів Оазис» №33 від 20.08.2013 року вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] був членом ЖК «Оазис 2» з 03.12.1981 року та 10.01.1992 року повністю виплатив пайові внески за квартиру [ADDRESS]. (а.с. 5) Відповідно до ч. 1, 3 ст. 15 чинного на той час Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, положення якої згідно п. 3 постанови Верховної Ради УРСР від 26.01.1991 року, застосовуються також і до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, - член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.11.1978 року, [PERSON] та [PERSON] 04.11.1978 року уклали шлюб, актовий запис №99. Після реєстрації шлюбу подружжя взяло собі спільне прізвище «[PERSON]». (а.с. 5) Відповідно до чинної на той час редакції ст. 22 КУпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 зазначеного Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, суд вважає, що у зв'язку з повною виплатою 10.01.1992 року померлим [INFO] [PERSON] у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON], вони набули у спільну сумісну власність зазначене нерухоме майно - [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає, що незважаючи на відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно, померлий [PERSON] та позивач [PERSON] набули право власності на нього і воно у відповідній частині відноситься законом до спадкової маси. Аналогічних висновків щодо набуття права власності на житловий будинок в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 18.12.2013 року у справі №6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Аналізуючи вище наведене, враховуючи визнання позову відповідачем, зважаючи на відсутність належних доказів, які б спростовували доводи позивача, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved