Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

13.12.2019р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем котрий зареєстровано 02.06.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 21; - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.06.2007р. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що спільне життя не склалося, сім`я фактично розпалась, подружжя припинили шлюбні відносини та збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, позивач просить розірвати шлюб. Водночас просить стягнути аліменти на утримання сина, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач є батьком дитини, однак не в повній мірі надає матеріальну допомоги на її утримання. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Водночас 13.12.2019р. Позивач звернулася до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, а також не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач двічі в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 5630100273588 та № 5630100280223. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності. 05.03.2020р. судом, в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2007р. сторони уклали шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 21 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 02.06.2007р.). Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12.06.2007р.). Дитина разом з позивачем проживає за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на її утриманні, батько бере участь в утриманні останнього частково та періодично (довідка Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області № 6393 від 03.12.2019р. та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 04.12.2019р.). Позивач самостійно утримує дитину, яка на момент розгляду справи потребує матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальної допомоги дитині надає не в повній мірі. Позивачка являється інвалідом третьої групи з дитинства (виписка з акту огляду ВО ЛТЕК виданого 22.03.1993р. Безстроково). Відповідно до довідки № 24 від 28.02.2020р. відповідач працює в Приватному сільськогосподарському виробничому підприємстві "Рутенія-М" на посаді фахівця із земельних питань. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують один одного до теперішнього часу, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Спору щодо місця проживання дитини та майнового спору у сторін не має. Згідно ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини, передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред`явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене та той факт, що відповідач офіційно працевлаштований, має постійних дохід, а тому позовна вимоги про стягнення аліментів підлягає до задоволення в повному обсязі. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази та той факт, що відповідач офіційно працевлаштований, має постійних дохід, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню, так як відповідає нормам СК України та не порушує права та інтереси дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч.ч. 3 та 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано витяг з договору про надання правової допомоги, укладеного 09.12.2019р. між позивачем та адвокатом Дорош Т.А., діючої на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 204, виданого 22.05.2003р. на підставі рішення Одеської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. З вищевказаного договору вбачається, що адвокат бере на себе зобов`язання з надання правової допомоги (юридичних послуг) на передбачених договором умовах, в тому числі зобов`язується здійснювати представництво (захист) інтересів позивача у судах всіх інстанцій та здійснювати професійну діяльність. Згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом Дорош Т.А. надано послуги з правової допомоги позивачу [PERSON] а саме: попередню консультацію стосовно спірних правовідносин та переліку документів, необхідних для подання до суду - 30 хв. (100 грн.); вивчення нормативних актів, судової практики, постанови Пленуму ВСУ щодо предмета позову - 30 хв. (50 грн.); підготовка та друк позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та розірвання шлюбу - 3 год. (300 грн.);підготовка письмових доказів по справі з метою подання до суду 20 хв. (50 грн.). Оплата позивачем наданих адвокатом послуг в розмірі 500 грн. 00 коп. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 70 від 09.12.2019р. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за можливе стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн. 00 коп Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. (за вимогу про розірвання шлюбу), 500 грн. 00 коп. відшкодування витрат на професійну правову допомогу адвоката. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., який визначається станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

Outcome: approved