Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

25 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2752,50 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, враховуючи індексацію; стягути з відповідача на свою користь додаткову щорічну допомогу на оздоровлення дитини в літній період у розмірі 2000,00 грн., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснила, що з 28 квітня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу, за домовленістю між подружжям, дитина залишилась проживати разом з позивачем, спочатку відповідач добровільно надав матеріальну допомогу на утримання дитини, але через деякий час відповідач перестав сплачути аліменти, не цікавитись життям та здоровям дитини, яка перебуває на повному утриманні матері, однак доходів позивача не вистачає для забезпечення всіх необхідних витрат для утримання дитини , враховуючи вік та стан здоровя дитини, що спонукало позивача звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат для оздоровлення дитини в літній період, які позивач визначає в розмірі 2000 грн., оскільки відповідача ухиляється від обов'язку нести додаткові витрати на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вазаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету позову не скористався. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За клопотанням позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як убачається з матеріалів справи, з 28 квітня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] народився [INFO], батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с. 4) 29.08.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості ( договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме того, що мати малолітньої дитини має постійне місце роботи, малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON], є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", таку правову позицію висловив Верховний суд України у справі №6-113 цс13 від 06.11.2013 року. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" де встановлено з 01 травня 2017 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1426,00 грн., а дітей віком від 6 до 18 років - 1777,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в часині вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 25 травня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». З урахуванням положень ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів із відповідача, починаючи з 25 травня 2017 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зі змісту вищенаведеної норми матеріального закону слідує, що у витратах, понесених при загальному режимі життя, хоча б вони й були додатковими, але не викликані виключними обставинами, участь другого батька (платника аліментів) не є обов'язковим. Як роз'яснено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Виходячи з предмету позову, позивачем окремо пред'явлено вимогу до відповідача про стягнення додаткових витрат у вигляді щорічної допомоги на оздоровлення дитини в літній період у розмірі 2000,00 грн., мотивуючи тим, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини та не несе додаткових витрат на її утримання, будучи обізнаним про те, що дитина часто хворіє та потребує значних коштів на оздоровлення. При вирішенні даного спору суд враховує, що аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. До особливих обставин з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тому не можуть стягнуті з одного з батьків як додаткові витрати кошти, витрачені на одяг і взуття для дитини, страхування життя і здоров'я дитини, її харчування, відвідуванням кінотеатру, цирку, придбання літератури, на екскурсійні поїздки тощо, тому такі витрати не можуть бути стягнуті як додаткові витрати на дитину, оскільки такими в розумінні закону не являються. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, наведені позивачем підстави для відшкодування за рахунок відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами сам факт понесення витрат на оздоровлення дитини, відсутнє належне обгрнутваоння визначеної позивачсем суму додаткових витрат, що є обов'язком позивача в розумінні положень ст. 185 Сімейного кодексу України, та враховуючи той факт, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, підлягає задовленню частково, суд присуджує стягнути з Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.. 00 коп. щомісячно, починаючи з 25 травня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», в іншій чвтсині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial