Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

30 січня 2014 року Комунальний заклад охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3 звернувся до суду з заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа - [PERSON], у якій просить госпіталізувати [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1, терміном на три місяці для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу. У заяві вказав, що під час проходження 23.07.2008 року [PERSON] профілактичного огляду в загальній лікувальній мережі за місцем проживання у нього уперше було виявлено туберкульоз легень. Для подальшого обстеження та лікування хворий був направлений до лікаря фтизіатра. 9.09.2008 року на ЦЛКК хворому встановлено діагноз туберкульоз верхніх долей легень інфільтративний. В періоди з 28.08.2008 року по 19.11.2008 року та з 24.02.2009 року по 17.03.2009 року [PERSON] перебував на лікуванні в Обласному протитуберкульозному диспансері №3. Але на протязі всього періоду лікування в стаціонарі хворий постійно зловживав алкогольними напоями, порушував режим медичного закладу, ухилявся від лікування. Тому, було прийнято рішення звернутися до суду з заявою про примусову госпіталізацію хворого. На підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області [PERSON] перебував на примусовому лікуванні в Обласній психіатричній лікарні №1 з 25.03.2009 року по 25.09.2009 року. За цей період було досягнуто стабілізацію протитуберкульозного процесу. 14.10.2009 року на ЦЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 хворому встановлено діагноз туберкульоз верхніх долей легень фіброзно-очаговий, дрібні фокуси кат. 5,1. В подальшому на лікування та обстеження до ОПТД № 3 хворий не з'являвся. Хоча за станом свого здоров'я зобов'язаний був це робити. А також був зобов'язаний приймати відповідне лікування, яке йому було призначено саме ля такої стадії захворювання. Лише 06.08.2013 року [PERSON] був консультований в ОПТД №3. При обстеженні встановлено рецидив туберкульозу. Але хворий від стаціонарного лікування відмовився. 11 листопада 2013 року [PERSON] вдалося госпіталізувати в стаціонарне відділення Обласного протитуберкульозного диспансеру №3, де він перебуває і по теперішній час. Під час перебування в стаціонарі хворому встановлено діагноз мультирезистентний туберкульоз верхніх долей легень інфільтративний. Але на протязі всього періоду лікування в стаціонарі хворий постійно зловживає алкогольними напоями, порушує режим медичного закладу, ухиляється від лікування, з власної ініціативи залишає диспансер. Не регулярно приймає протитуберкульозні препарати. Чим значно зашкоджує лікуванню та розповсюджує туберкульоз. 21 січня 2014 року [PERSON] консультований лікарем - наркологом. Під час обстеження, лікарем - наркологом було встановлено, що хворий систематично зловживає спиртними напоями. Тобто, у хворого встановлено також і діагноз хронічний алкоголізм ( F 10.26). В зв'язку з чим, лікар - нарколог рекомендує для хворого примусове лікування. У добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча йому доведе до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними. В результаті недбалого лікування, що відбувається з вини хворого, туберкульоз прогресує і перейшов у хронічну форму, що становить загрозу розповсюдження хвороби. В період коли хворий не лікується в стаціонарному відділенні, він створює загрозу для оточуючих в епідеміологічному відношенні, вимоги медиків не виконує. Хворий не бажає розуміти своєї небезпеки для суспільства. Представник заявника Сергієнко С.М. у судовому засіданні підтримала викладені у заяві обставини та просила госпіталізувати [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1, терміном на три місяці для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення зави, пояснивши, що він дійсно є хворим, однак ніякої загрози для суспільства він не представляє. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 від 21 січня 2014 року за №31, [PERSON] має основний діагноз - мультирезистентний туберкульоз верхніх долей легень (інфільтративний) та супроводжуючий діагноз - хронічний алкоголізм (F10.26). В зв'язку з чим він потребує примусового лікування від хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласна психіатрична лікарня №1, терміном на три місяці. /а.с. 4/ Крім того, наявність захворювання на туберкульоз у [PERSON] підтверджується випискою з амбулаторної картки хворого №2013/198. /а.с. 5 - 7/ Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, а також враховуючи той факт, що він ухиляється від обов'язкової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви Обласного протитуберкульозного закладу №3 і постановлення рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1, терміном на три місяці для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу.

Outcome: approved