Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

08 грудня 2016 року позивачі звернулись до Фастівського міськрайонного суду із зазначеним позовом до голови правління СТ «Антоновець» [PERSON], мотивуючи свої вимоги неправомірністю дій відповідача з відключення земельних ділянок в садовому товариства «Антоновець» від електропостачання. Так, позивачі зазначають, що вони є колишніми та діючими членами СТ «Антоновець», розташованого у Фастівському районі Київської областів межах Малоснітинської сільської ради, тому є власниками енергосистеми СТ «Антоновець», так як безпосередньо вони чи їх батьки приймали участь у створенні енергопостачання в садовому товаристві. Земельні ділянки позивачів в період 2002-2009 років були підключені до енергопостачання, однак договори на користування електроенергією не укладалися. Позивачі вказують, що заборгованості щодо сплати за спожиту електричну енергію та цільових внесків на модернізацію і ремонт енергосистеми перед товариством не мають. Проте, головою правління СТ «Антоновець» [PERSON] земельні ділянки позивачів були відключені від енергопостачання не маючи при цьому відповідних підстав і повноважень, порушуючи права власників енергосистеми. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з вимогами припинення дії та підключити садові ділянки до енергопостачання, однак ці вимоги були проігноровані, на даний час ділянки відключені від енергопостачання, що призводить до суттєвого порушення прав та законних інтересів позивачів, як власників земельних ділянок. Виходячи з зазначеного просили визнати незаконними дії голови правління садового товариства «Антоновець» з відключення земельних ділянок №№ 29, 44, 46, 74 в садовому товаристві від енергопостачання та зобовязати відповідача заключити трьохсторонні договори з Фастівським РП ПАТ «Київобленерго» та власниками земельних ділянок: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та за свій рахунок підключити ділянки до енергопостачання. Позивач [PERSON] та представники позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним в позові, просили заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що відповідач здійснює свої функції керівника СТ «Антоновець» з 11.08.2012 року, а відповідно до статуту товариства вищим органом управління товариства є загальні збори членів товариства. Так, 13.06.2015 року загальними зборами членів садівництва було прийнято рішення про від включення з членів товариства гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON] у звязку із систематичними порушеннями останніми положень статуту та внутрішньо-розпорядчих документів товариства вирішено питання про відключення від мереж загального енергоспоживання самовільно підключених ділянок та запропоновано виключеним членам укласти договір про спільне використання електричних мереж та використання електроенергії, яка споживається товариством на договірних засадах та укладання договору про спільне використання земель загального користування, які перебувають у власності товариства. За вказане рішення проголосувало 75 членів товариства, що становить 58% від загальної кількості членів. Також зазначив, що позивачами не надано доказів, що вони зверталися до енергопостачальної організації із заявами про укладання договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем та енергопостачальником, оскільки саме такі організації виконують функції із підключення споживачів до систем енергопостачання, а відповідач не наділений повноваженнями виконувати такі дії. Підсумовуючи, представник відповідача зазначив, що позивачами предявлено позовні вимоги поза межами допустимих способів захисту судом порушених прав та інтересів й не наведено норму закону, яку має використовувати суд та яка передбачає подібний спосіб захисту. На підставі зазначеного просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України і ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що Садівницьке товариство «Антоновець» (колишня назва СТ «Мала Снітинка») зареєстровано як юридичну особу, що стверджується копією Статуту СТ «Антоновець», прийнятого загальними зборами та зареєстрованого Малоснітинківською сільською радою Фастівського району Київської області згідно рішення № 6 від 21.03.2002 року (а.с.57-65). Згідно довідки з ЄДРПОУ (а.с.161), СТ «Антоновець» є громадською організацією та юридичною особою, керівник [PERSON] Згідно п.1.1, 1.7 Статуту, СТ «Антоновець» є добровільним обєднанням громадян України, неприбутковою організацією. Основним завданням товариства є організація колективного саду, ефективне використання його членами виділених земельних ділянок для вирощування фруктів, ягід, овочів, іншої сільськогосподарської продукції, створення умов для оздоровлення і відпочинку членів товариства та їх родин. За своєю правовою природою садівницьке товариство є обслуговуючим кооперативом, які діють відповідно до Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію». Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1032 га для ведення садівництва, що розташована в межах Малоснітинської сільської ради с/т «Антоновець» відповідно до державного акта на права власності на земельну ділянку серії ЯД № 763931 (а.с.12). Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0944 га для ведення садівництва, що розташована в межах Малоснітинської сільської ради с/т «Антоновець» згідно державного акта на права власності на земельну ділянку, виданого 19.01.2010 року (а.с.13). Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0925 га для ведення садівництва, що розташована в межах Малоснітинської сільської ради с/т «Антоновець» відповідно до державного акта на права власності на земельну ділянку, виданого 19.01.2010 року (а.с.14). Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0976 га для ведення садівництва, що розташована в межах Малоснітинської сільської ради с/т «Антоновець» відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 19.01.2010 року (а.с.15). Згідно членської книжки (а.с.16) [PERSON] прийнятий у члени товариства 24.06.1993 року, ділянка №74. Згідно членської книжки (а.с.30) [PERSON] прийнятий у члени товариства 24.06.1993 року, ділянка №44. Згідно членської книжки (а.с.39) [PERSON] прийнятий у члени товариства 24.06.1993 року, ділянка №29. Згідно членської книжки (а.с.20) [PERSON] прийнята у члени товариства, ділянка №46. 09.11.2001 року між ДАЕК «Київобленерго» в особі Фастівського РЕМ (постачальник) та СТ «Мала Снітинка» (СТ «Антоновець») (споживач) укладено договір на користування електричною енергією № 799 (а.с.180-181), згідно умов якого постачальник відпускає електроенергію споживачу з приєднаною потужністю 80 квт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної ним електроенергії. Під час виконання умов цього договору сторони зобовязуються керуватися Правилами користування електричною енергією та іншими нормативно-технічними документами. Відповідно до п.5.2 цього договору взаємостосунки головного споживача із субспоживачем та їх взаємна відповідальність регулюються укладеними між ними договорами на користування електроенергією та Правилами. Відповідним актом (а.с.184) між Постачальником і Споживачем розмежовано межі балансової належності електромереж. Судом також встановлено, що між СТ «Антоновець» та позивачами, як членами садівничого товариства, будь-якого договору, яким би визначались права та обовязки товариства та його членів, ділянки яких підключені до електромережі товариства, при користуванні та оплаті спожитої електроенергії, не укладались. Позивачами, як доказ користування електроенергією, надані книжки садівників по сплаті за електроенергію. Так, відповідно до книжки садівника по сплаті за електроенергію, [PERSON] користується електроенергією з 09.07.2005 року, електролічильник №438347, сплачував за спожиту електроенергію відповідні суми (а.с.47-50). З книжки садівника по сплаті за електроенергії [PERSON] вбачається, що користується електроенергією з 17.11.2001 року, електролічильник № 9119354, за спожиту електроенергію сплачував відповідні суми (а.с.51-53). Відповідно до книжки садівника по сплаті за електроенергію, [PERSON] користується електроенергією з 15.06.2002 року, електролічильник № 237652, за спожиту електроенергію сплачував відповідні суми (а.с.54-55). Відповідно до книжки садівника по сплаті за електроенергію, [PERSON] користується електроенергією з 05.06.2009 року,електролічильник № 1264991, за спожиту електроенергію сплачував відповідні суми (а.с.56). Згідно з листом НКРЕУ від 30 березня 2010 року за №1692/09/17-10 садове товариство (населений пункт) є споживачем електроенергії юридичною особою, що закуповує електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок всього товариства (населеного пункту), зокрема для забезпечення електричною енергією членів садового товариства (споживачів населеного пункту). При цьому всі питання щодо умови використання електричної енергії членами СТ та розрахунків за неї регулюються установчими документами товариства. Суд зазначає, що лист НКРЕУ від 30 березня 2010 року за №1692/09/17-10 носить лише інформативний характер, не встановлює норми права, які підлягають обовязковому застосуванню, однак, в даному випадку, суд вважає можливим здійснювати на нього посилання, оскільки його положення не суперечать Правилам користування електричною енергією. Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про кооперацію" основними обов'язками члена кооперативу є: виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори\~\~членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до\~\~нього\~\~змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу. Рішення загальних\~\~зборів\~\~ членів\~\~ (зборів\~\~ уповноважених) кооперативу\~\~приймаються\~\~відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням. Відповідно до п. 4.1., 4.2. Статуту СТ «Антоновець» встановлено, що Товариство діє на основі демократичного самоврядування. Вищим органом Товариства є загальні збори членів Товариства. Загальні збори вирішують питання про прийняття в члени Товариства, виключення з нього, а також питання, що повязані з виходом із Товариства. Пунктом 2.5. Статуту визначено, що член товариства може бути виключений із Товариства, зокрема, у випадку порушення Правил внутрішнього розпорядку Товариства, якщо за вказані порушення до нього застосували засоби громадського впливу протягом року. Відповідно до пункту 2.6. Статуту виключення з членів товариства здійснюється рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) з попереднім повідомленням члена Товариства про дату, час зборів та порядок денний. Неявка члена Товариства на загальні збори (збори уповноважених) без поважних причин не зупиняє обговорення і вирішення питання про його виключення (поважними причинами є хвороба, перебування у відрядженні тощо). Рішення про виключення з членів Товариства приватного власника земельної ділянки веде до втрати ним права на земельну ділянку при порушенні статуту Товариства і, зокрема, Земельного кодексу України (статей 27 п.п. 4; 6-8; 114). Припинення права приватного власника на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку. Виключення з членів товариства землекористувача земельної ділянки веде до втрати ним права на земельну ділянку і передачі ділянки іншому користувачу за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) Товариства. Рішення загальних зборів про виключення особи з членів Товариства і розбіжності майнового характеру можуть бути оскаржені в суді. Згідно п. 2.8. Статуту суперечки у справах, що виникають з членських відносин Товариства вирішуються Правлінням, загальними зборами у порядку, визначеному статутом, а у разі незгоди з рішенням загальних зборів і у випадках, передбачених чинним законодавством України судом. Відповідно до правил внутрішнього розпорядку СТ «Антоновець, зокрема, п. 7, кожен садівник повинен своєчасно вносити в касу товариства членські внески, цільові та інші платежі, що передбачені статутом і визнаються кошторисом витрат Товариства, затверджені загальними зборами. Пунктом 15 вказаних привал встановлено, що за порушення цих Правил та Статуту члену Товариства за рішенням правління буде висловлене зауваження, а при систематичному порушенні він може бути виключений із членів Товариства у встановленому Статутом порядку. Судом встановлено, що згідно виписки з протоколу загальних зборів СТ «Антоновець» від 13.06.2015 року було запропоновано виключити [PERSON], [PERSON], [PERSON] через несплату цільових та членських внесків і податків на землю, тобто порушення Статуту садівничого товариства та виключити їх будиночки від електромережі. Відповідно до протоколу засідання правління СТ «Антоновець» від 19.11.2015 року, на якому слухали голову правління СТ «Антоновець», відповідального за електрогосподарства товариства [PERSON], який інформував членів правління про виявлення факту користування електроенергією в обхід електролічильника членом товариства [PERSON] та було вирішено відповідно до п. 7.6 Правил користування електроенергією та п. 9 Правил внутрішнього розпорядку СТ «Антоновець» відключити електропостачання [PERSON] Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-10цс14 від 05 березня 2014 року право окремих членів кооперативу на участь у загальних зборах і голосуванні при прийнятті рішення є порушеним та підлягає захисту у випадку їхньої відсутності на зборах через недотримання органами кооперативу вимог закону і статуту кооперативу про порядок скликання і проведення зборів. У звязку із цим суд наголошує, що дотримання вимог закону під час скликання та проведення загальних зборів та встановлення допущення порушень таких вимог, що тягне за собою скасування прийнятих на даних зборах рішень, може бути предметом доказування у справах за позовом заінтересованої особи до товариства про скасування (визнання недійсними) рішень загальних зборів. Таким чином, при вирішенні даного спору суд враховує, що ані рішення загальних зборів СТ «Антоновець» від 13.06.2015 року про виключення [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі членів товариства та відключення їх від електропостачання, ані рішення від 19.11.2015 року про відключення електропостачання [PERSON] , не скасовані, тобто на час розгляду справи вони є дійсними, предмет позову у даній справі такі вимоги не містять. Суд наголошує, що зміст таких рішень, порядок їх прийняття, має суттєвий вплив на права позивачів щодо правовірності позбавлення їх членства у товаристві, та, як слідство, відключення електропостачання, однак питання щодо скасування таких рішень судом, в силу вимог ст. 11 ЦПК України, не розглядається. Аналізуючи наведенні норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд дійшов висновку, що оспорювані дії ґрунтувалися на рішеннях загальних зборів членів садового товариства, які на день розгляду зазначеної справи в суді є чинним та не оспорювалися, в тому числі,\~\~позивачами. Як зазначалось, договорів між СТ «Антоновець» та позивачами укладено не було, а тому всі питання щодо використання електричної енергії, розрахунки за неї, забезпечення електроенергією вирішуються між садівничим товариством та його членами на підставі Статуту садового товариства, положеннями якого прямо передбачено право загальних зборів прийняти рішення про виключення із членів товариства за порушення Правил внутрішнього розпорядку. При цьому твердження позивачів про те, що наведені дії по відключенню ділянок від електромережі були вчинені головою правління садового товариства особисто, на свій розсуд, суд сприймає критично, оскільки такі твердження спростовані вищенаведеними доказами. Крім того, суд враховує, що частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті. При цьому відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Одночасно суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. Так, в ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачами своїх прав, зокрема, неодноразово розяснювались права, передбачені ч. 2 ст. 31 ЦПК України щодо змінити предмету або підстави позову. Також наголошувалось на необхідності визначитись зі змістом позовних вимог та колом осіб, до яких предявлені такі вимоги. Разом з тим, позивачі такими правами не скористалась, наполягали на тому, щоб їх порушені права були поновленні саме шляхом визнання незаконними дії голови правління СТ «Антоновець» [PERSON] з відключення земельних ділянок №№ 29, 44, 46, 74 в садовому товаристві від енергопостачання, зобовязати його заключити трьохсторонні договори з Фастівським РП ПАТ «Київобленерго» та позивачами та підключити ділянки до енергопостачання. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визначаючи відповідачем саме голову правління СТ «Антоновець» [PERSON], як керівника товариства, позивачі вказують на нього як на порушника своїх прав. Тому позивачами має бути доведено, що саме [PERSON] винен та має відповідати за порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод або інтересів позивачів, та має відповідні повноваження для відновлення порушених прав у спосіб, що обраний ними. При цьому, факт того, що саме голова правління СТ «Антоновець» [PERSON] особисто здійснював відключення земельних ділянок №№ 29, 44, 46, 74 в садовому товаристві від енергопостачання, будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджується. Крім того, позивачі [PERSON], [PERSON] взагалі не були присутні при вказаних подіях, тому такі посилання суд сприймає як припущення, на яких не може ґрунтуватись доказування. Розглядаючи заявлені позивачами позовні вимоги, суд не знайшов фактів порушення особистих прав та інтересів позивачів саме головою правління [PERSON], які підлягають захисту в порядку цивільного судочинства в обраний ними спосіб. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Заявлені вимоги позивачів захистити їх права не ґрунтується на законі, не передбачена ні спеціальним законом, ні ст.16 ЦК України. Як випливає з положень ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязанням, а отже оскільки [PERSON] виступав у спірних правовідносинах від імені СТ «Антоновець», він одноособово не може відповідати за рішення /дії/, що прийняти /вчинені/ СТ «Антоновець». Судом встановлено, що 17 лютого 2017 року між ПАТ «Київобленерго» та СТ «Антоновець» укладено договір № 0799/220017742 про постачання електричної енергії (а.с. 188-195) . Згідно Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 , зареєстровано в Мінюсті України 02.08.1996 року за № 417/1442 /зі змінами/, дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення); населений пункт - юридична особа-споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту; населення - споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності. Відповідно до п.п. 12.1, 12.3 цих Правил електрична енергія постачається населеному пункту на підставі договору про постачання електричної енергії. Населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту. Положеннями п. 12.5 цих Правил визначено, що у разі виходу із складу населеного пункту або прийняття відповідного рішення органом управління населеного пункту споживач населеного пункту або фізична особа, електроустановки якої приєднані до технологічних електричних мереж населеного пункту, для користування електричною енергією має право: змінити у встановленому порядку схему електропостачання та приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації; укласти тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі типового договору (додаток 5) та договір про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року N 1357 (із змінами). В Типовому договорі, який є додатком 5 до Правил, передбачено, зокрема, що енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією. Отже, договір про користування електричною енергією укладається у разі виходу чи виключення споживача населеного пункту /члена садового товариства/ зі складу населеного пункту. При цьому, при укладенні такого договору він має дотримуватись положень п.12.6 ПКЕЕ. У спірних правовідносинах СТ «Антоновець» не є постачальником електроенергії і має право згідно приписів вищенаведених правових норм отримувати електроенергію від постачальника як споживач та вирішувати питання щодо подальшого забезпечення електроенергією членів товариства відповідно до установчих документів товариства. Крім того, положеннями Статуту визначені повноваження Голови правління Товариства, які не містять посилань на обовязок вирішувати спірне питання запропонованим позивачами способом. Таким чином, вимоги позивачівпро зобовязання заключити трьохсторонні договори та підключити ділянки до енергопостачаннясуд вважає необґрунтованими. Цих висновків суду не спростовують посилання позивачів на те, що все майно товариства, у тому числі електрогосподарство, є колективною власністю членів товариства, а тому вони мають право на користування цим майном. Однак, електроенергія, постачальником якої є ПАТ «Київобленерго», не належить до майна товариства чи обєктів інфраструктури, а тому для користування електричною енергією позивачі повинні вирішити питання у вказаному вище порядку згідно приписів діючого законодавства. Разом з тим, такий порядок не стосується позивача [PERSON], який на даний час є діючим членом СТ «Антоновець». Так, відповідно до акта від 03.09.2015 року за підписом голови правління СТ «Антоновець» [PERSON] та члена правління [PERSON] при перевірці показників електролічильників членів садівничого товариства виявили, що на ділянці № 29, яка належить [PERSON] фактичні показники не змінилися з 2014 року, а тому платежі за спожиту електроенергію, які [PERSON] вносив в касу ніяким чином не співпадають з фактичними показниками електролічильника (а.с. 179). Саме вказані порушення призвели до відключення електропостачання [PERSON] Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є споживачем електричної енергії, яка закуповується товариством у постачальника, порядок припинення її енергопостачання встановлюється Кабінетом Міністрів України в Правилах користування електричною енергією для населення. З наведеного виходить, що позивач [PERSON] має право захистити своє порушене, на його думку, право шляхом звернення до суду, обравши при цьому належний спосіб захисту, який залежить як від змісту субєктивного права позивача -члена садового товариства, так і від характеру його порушення, із числа передбачених ст. 16 ЦК України. За таких підстав суд приходить до висновку про те, що позивачами невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Це є підставою для відмови у задоволенні позову, що передбачено загальними принципами захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи відсутність належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України доказів в обґрунтування заявлених вимог, приймаючи до уваги, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку, що обставини, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги - не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Зазначене, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed