Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

11 березня 2020 року на розгляд суду подано вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину для дітей відповідного віку щомісяця до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі з 15 червня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO]. На теперішній час сторони фактично припинили шлюбні відносини, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. Домовленості про добровільну виплату аліментів на утримання доньки між сторонами не досягнуто. За таких обставин, позивач просить в судовому порядку встановити відповідачу обов`язок сплати аліментів на утримання їх спільної дитини. Ухвалою суду від 16.03.2020 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідачем відповідно до ст. 278 ЦПК України подано не було. На виклик до суду сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] адресувала суду заяву про підтримання позовних вимог, просить справу розглядати в її відсутність. Відповідач [PERSON] надав суду, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України заяву про визнання позовної заяви, відсутності заперечень проти стягнення аліментів, просить розгляд справи проводити за його відсутності, що узгоджується з ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Покровськ Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 4, довідкою Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області № 698 від 14.08.2019 року - а.с. 9). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець смт. Новотроїцьке Новотроїцького району Херсонської області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 23-24, довідкою Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області № 701 від 14.08.2019 року - а.с. 21) [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.06.2019 року (копія свідоцтва про шлюб - а.с. 6). В шлюбі народжена донька сторін - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва - а.с. 7). Зі змісту позовної заяви вбачається, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинено, спільне господарство не ведеться, сторони мають різні бюджети, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, домовленості про надання матеріальної допомоги на утримання доньки не досягнуто. Згідно довідки Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області № 192 від 03.03.2020 року - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття та за ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. При розгляді справи, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та встановивши наступні відносини: - наявність батьківських правовідносин між неповнолітньою дитиною та [PERSON] , до якого пред`явлено вимогу про стягнення аліментів (родинний зв`язок між сторонами по справі судом визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України, споріднення підтверджено свідоцтвом про народження); - знаходження неповнолітньої дитини на утриманні позивача [PERSON] , яка пред`явила позов про стягнення аліментів (після фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітній син утримується позивачем); - відсутність між батьками, сторонами по справі, угоди про сплату аліментів (договору про сплату аліментів на дитину відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України не укладено); - невідповідність утримання неповнолітньої дитини, що надається, розміру достатньому для нормального розвитку, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення аліментних зобов`язань відповідачу є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд в розумінні ст. 182 СК України враховує: - стан здоров`я платника аліментів та дитини (будь-якої інформації щодо хворобливого стану відповідача та дитини не надано); - матеріальне становище платника аліментів (відповідач [PERSON] є працездатним, протипоказань за станом здоров`я для здійснення трудової діяльності не має, на теперішній час перебуває на військовій службі); - відсутність на утриманні відповідача неповнолітніх та / або непрацездатних осіб. Окрім того, суд звертає увагу, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд, звертає увагу на визначення законодавством максимального розміру аліментів, а саме те, що відповідно до ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки доходу відповідача (25 відсотків), як такі що визнані відповідачем, та спрямовані на забезпечення інтересів позивача відповідно до справжніх обставин справи. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша - компенсується за рахунок держав. Так, позивач [PERSON] в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved