Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON], на обґрунтування якого зазначила, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.06.2016 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500,00грн. щомісячно. Старшому сину виповнилося 18 років, а тому сума аліментів становить 750 грн. Цих коштів не вистачає для забезпечення фізичного та духовного розвитку їх молодшого сина. Відповідач здійснює підприємницьку діяльність, його стан здоровя та матеріальне становище дозволяє утримувати дитину. У звязку з цим просила змінити розмір аліментів, визначений за рішенням суду та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON], 20.11.2008року народження, у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її адвокат [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Адвокат також звернув увагу на те, що старшому сину виповнилося 18 років, тому аліменти з відповідача стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто у розмірі 750 грн., замість раніше стягуваних аліментів у розмірі 1500грн. на двох дітей, у звязку з чи матеріальний стан відповідача поліпшився. Відповідач [PERSON] та його адвокат [PERSON] позов визнали частково, просили стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000грн. , посилаючись на те, що підстави для задоволення позову у повному обсязі - відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст.\~180-182,\~184,\~192 СК України. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей141,180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч.2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Отже, аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], 20.11.2008року народження. Відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.06.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON],\~стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON],08.03.1999р.н. та [PERSON], 20.11.2008р.н. у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500грн., щомісячно, з дня предявлення позову до суду, а саме: з 29.04.2016 року та до досягнення дітьми повноліття. Старший син досягнув повноліття, а на молодшого сина продовжують стягуватися аліменти в розмірі 750 грн. На момент\~прийняття попереднього\~рішення,\~[PERSON]\~з 09.06.2016\~року працював\~водієм автотранспортних\~засобів у\~ ПП\~«МОНТАЖВЕНТИЛЯЦІЯ» з тарифним окладом 2\~500, 00грн. На сьогоднішній день відповідач здійснює підприємницьку діяльність на другій групі спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № [NUMBER] від 30.01.2018 року за 2017 рік обсяг доходу складав 571585,82грн. Дані факти учасниками визнаються, а отже, вони доказуванню не підлягають, що передбачено ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Отже, відповідач [PERSON] є працездатною особою, здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід від цього, його матеріальне становище з моменту прийняття рішення про стягнення аліментів змінилося у ліпшу сторону, сімейний стан відповідача не змінився, а тому він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500,00грн. на утримання неповнолітнього сина. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені приходить до висновку, що позивачка частково довела наявність, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, а тому, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені нею на оплату судового збору у розмірі 704,80грн. На підставі ст.\~10-13,\~81,82, 133,\~141, 258,\~263-265,\~267, 274-279, 430 ЦПК України, суд,

Outcome: partial