Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності сторін та визнати за позивачем право особистої приватної власності на 2/3 частки двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідачу 1/3 частки двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , стігнути з відповідача судовий збір в розмірі 5 763,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2012 р. За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі між позивачем та відповідачем постійно виникали непорозуміння і сварки, чоловік не виявляв належної уваги до дитини, не цікавився інтересами сім`ї. Шлюбні відносини між подружжям не склалися, через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність ведення спільного господарства, зраду і зв`язок відповідача з іншою жінкою. Тому шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2019 р., яке набуло чинності. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Під час шлюбу була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,30 кв. м., жилою площею 30,70 кв. м. зареєстрована на ім`я відповідача і належить позивачу і відповідачу на праві сумісної власності, оцінка якої вказана за погодженням із відповідачем, під час укладення договору купівлі-продажу квартири 18.09.2016 р. на загальну суму 1 048 976,00 грн., джерелом її набуття були спільні сумісні кошти. З огляду на викладене обставини, позивач вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 р. було відкрито провадження , розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 27 вересня 2019 р. представником відповідача адвокатом Калініченка О.В. було подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 р. розгляд справи був визначений за правилами загального позовного провадження. 08.10.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. 30.10.2019. до суду надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов за викладеними в ньому обставинами та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та категорично заперечувала проти його задоволення з підстав зазначених у поданому нею відзиві (а.с. 38 - 42). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши в судовому засідання свідків, судом встановлено наступне. Позивач та відповідач перебували в шлюбі зареєстрованому 14.08.2012р. Шахимітським Королівством Йорданія міністерством внутрішніх справ департаментом цивільного стану та паспортів, 43/2116. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2019р., шлюб між сторонами розірвано (а.с. 3). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторонами була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,30 кв.м, жилою площею 30,70 кв.м, зареєстрована на відповідача. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. З урахуванням викладеного, судом встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, що складається з двокімнатної квартири, яка розташованна за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,30 кв.м, жилою площею 30,70 кв.м. Суд не приймає показання свідка [PERSON] , який в судовому засіданні підтвердив надання у позику відповідачу коштів на придбання квартири, оскільки дані докази не підтверджуються жодними доказами (розписка, договір позики тощо). Крім того, суд критично оцінює пояснення представника відповідача, яка зазначала, що брат відповідача, проживаючи в Йорданії, отримав кредит для купівлі відповідачем спірної квартири в Україні. Також суд вважає, що позивачем та його представником не доведено в судовому засіданні наявності підстав для відхилення принципу рівності часток при поділі майна подружжя. Отже, в межах заявлених позовних вимог, в порядку поділу майна подружжя підлягає поділу двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка нажита подружжям під час шлюбу, у зв`язку з чим суд, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, вважає за необхідне визнати право власності на Ѕ частину квартири за Позивачем та Ѕ частину квартири за відповідачем. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 244,88 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 792,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial