Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

18 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача з 24 липня 1987 року по 01 червня 2001 року. При звільненні позивача з підприємства відповідач був зобов'язаний провести із ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи скуртним фінансовим становищем, у зв'язку із чим на час звільнення [PERSON] з підприємства заборгованість відповідача по заробітній платі складала 304,35 грн ., згідно довідки № 01-23/549 від 29 листопада 2017 року, яка нарахована відповідачем без відповідної індексації та компенсації. Крім того, вважає, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02 червня 2001 року по 13 листопада 2017 року в розмірі 29\~632,28 грн. та моральну шкоду, у звязку з незаконними діями відповідача, порушенням його трудових прав, які привели до втрати налагоджених і нормальних життєвих звязків, в розмірі 3 000 грн. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Позивач [PERSON], про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, але до зали судових засідань не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути позов за його відсутності.(а.с.15) Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Содовий завод» про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з'явився. Суду надано заяву ліквідатора [PERSON], відповідно до якої вона просить розглянути справу без участі представника ВАТ «Содовий завод». Позовні вимоги не визнає, зазначила, що справу про банкрутство ВАТ «Содовий завод» порушено згідно ухвали Донецького господарського суду № 5/174Б від 03 січня 2001 року, постановою цього ж суду відкрита ліквідаційна процедура з 09 квітня 2003 року. В 2014 році на сайті Міністерства юстиції України та Вищого Господарського суду України були зареєстровані оголошення про продаж майна цілісного майнового комплексу ВАТ «Содовий завод», тобто проведені торги по майну, однак через відсутність набувача торги визнані такими що не відбулися. Будь-яке збільшення суми у ліквідаційної процедури по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» в частині застосування\~КЗпП України\~та інших нормативно-правових актів прийнятих до набрання чинності\~Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити вищевказаному Закону України (ч. 2 ст.23\~розділу\~VII\~Прикінцевих положень Закону № 2343-ХІІ від 14 травня 1992 року, ч. 1 ст. 38 Закону № 4212-VI від 22 жовтня 2011 року «у банкрута не виникають ніяких додаткових зобовязань»). Тому ВАТ «Содовий завод» не може визнавати індексації, компенсації та інші додаткові вимоги крім основних заборгованостей по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахується за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, які з моменту затвердження господарським судом не змінюються.\~Будь-які зміни сум у ліквідаційній процедурі не передбачені. На підставі викладеного, крім дійсної заробітної плати всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод», який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] дійсно працював у ВАТ «Содовий завод» в період часу з 24 липня 1987 року по 01 червня 2001 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-ІІ № 3050403 від 23 липня 1987 року (а.с.6-9). При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 28 листопада 2017 року становить 304, 35 грн.(а.с.10) Відповідно до ч. 1 ст. 94\~КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої\~ст. 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені уст.116\~КЗпП України. Зі змісту ч. 7 ст. 43\~Конституції України, ч. 1 ст. 115\~КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ч. 1 ст.116\~КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем та не виплачено належну йому заробітну плату, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати в сумі 304, 35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 117\~КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем [PERSON] підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття Ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства на підставі Постанови Донецького Господарського суду від 04 вересня 2003 року. За положеннями ч. 4 ст. 12\~Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 13\~ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з 02 червня 2001 року по 13 листопада 2017 року. Відповідно до п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: «Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення». Тому з підприємства - ВАТ «Содовий завод» на користь позивача [PERSON] слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просить стягнути середній заробіток за період з 02 червня 2001 року по 13 листопада 2017 року, що за 5-ти денним робочим тижнем складає 4156 днів. Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348) середньоденний заробіток позивача складає 7,13 грн., зазначена сума визначена з урахуванням довідки відповідача № 01-23/549а від 29 листопада 2017 року, в якій зазначено, що його середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи складала 28,54 грн. Відповідно до п. 8\~Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/549а від 29 листопада 2017 року позивачем на даному підприємстві відпрацьовано за два останніх місяця роботи у травні 2001 року 32,8 годин, у квітні 2001 року 32,8 годин. Отже, середньоденний заробіток позивача склав: 28,54/32,8= 0,87*8,2 год.=7,13 грн. Отже, розрахунок суми середнього заробітку за весь час затримки виплати складає 29632,28 грн., з розрахунку: 7,13 грн. (середньоденна заробітна плата) х 4156 (робочих днів)= 29632,28 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню повністю. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., суд виходить з наступного. В своїх позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем трудових прав позивача привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих звязків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача він не міг своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому він мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сімю тощо. Внаслідок чого він став нервованим, роздратованим та пригніченим, стан його здоров'я погіршився, в тому числі через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 500 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі\~п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог зі сторін на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial