Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача та просить визнати неправомірними дії директора відповідача щодо відмови йому у пільговому проїзді та стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду. Посилається на те, що 5 листопада 2018 року водієм маршрутного таксі, що належить відповідачу йому було відмовлено у пільговому проїзді як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказує, що таким неправомірними діями йому завдана моральна та матеріальна шкода. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Повноважний представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Вказує, що товариство вже понесло відповідальність за вказану ситуацію, оскільки сплатило штраф, визначений управлінням Укртрансбезпеки у Хмельницькій області та звільнило водія, винного у неправомірних діях щодо позивача. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 5 листопада 2018 року водієм маршрутного таксі, що належить відповідачу, було відмовлено у наданні права на безкоштовний проїзд відповідачу, який має це право як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказані обставини сторонами не оспорюють. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи встановлення факту ненадання позивачу його законного права на безкоштовний проїзд, він має право на відшкодування моральної шкоди. Достатнім та не завищеним розміром моральної шкоди, на думку суду, є розмір в сумі 1 000 грн. В цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Стосовно вимоги про визнання дій директора відповідача неправомірними, в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення враховуючи те, що відповідальність за неправомірну поведінку водія несе юридична особа. В цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення матеріальної шкоди, оскільки не надано належних та допустимих доказів того, що така шкода була завдана. Надана копія квитка, не може бути підтвердженням того, що це саме той квиток, який було сплачено позивачем. Окрім того не встановлено доконаного факту того, що відмова в пільговому проїзді позивачу виражалася саме в сплаті ним коштів за проїзд. Відповіднодо ст.81 ЦПК України: 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. 3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В цій частині в позові слід відмовити. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Outcome: partial