Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

21.05.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] Анатолієвною, який зареєстрований 01.07.2006 року Новенською сільською радою, Токмацького району, Запорізької області, за актовим записом №07. 04.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], якою просить визнати за [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [INFO] право власності на 1/2 частину автомобіля марки Toyota Corolla 1997 року випуску, реєстраційний номер АР 3792СР, номер кузова [NUMBER], тип кузова легковий хетчбек, червоного кольору та стягнути з [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], який зареестрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] Biкторії Анатоліївни, РНОКПП: [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [INFO] судові витрати. [PERSON] обґрунтовує наступним. З 01.07.2006 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 020297, виданим Новенською сільською радою Токмацького району Запорізької області від 01.07.2006 року. Під час реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з «Дерновська» на прізвище «Бобринок». Шлюб між ними зареєстрований вперше. Від даного шлюбу позивач з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 357871 від 28.03.2018 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №357872 від 28.03.2018 року, які зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою, виданою ПП «Токмак Центр» від 14.05.2018 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. У нас різні погляди на життя і часто виникають сварки. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими. Позивач з відповідачем втратили всі почуття любові, взаємоповаги, розуміння одне одного і це є поважною причиною для розірвання шлюбу. Подружні відносини між ними припинилися з травня 2015 року. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить їхнім інтересам. Відповідач звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій зазначає наступне. 01 липня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований 01 липня 2006 року у Новенській сільській раді Токмацького району Запорізької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 07. Від шлюбу у них є діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі 2017-2018 років відповідач умисно вчиняє дії фізичного, психологічного та економічного насилля по відношенню до позивача та дітей, які порушує їхні конституційні права і свободи. Відповідач протягом тривалого часу примушує позивача разом з дітьми, шляхом психологічного тиску та постійних сварок, покинути квартиру, яка є єдиним їхнім житлом. 05.03.2018 позивач була змушена разом з дітьми покинути їхнє житло та на даний час проживає з дітьми окремо від відповідача. З 05.03.2018 подружні відносини фактично припинилися. Відповідач є ініціатором розірвання шлюбу, однак дії щодо поділу майна не вчиняє. Під час шлюбу ними був куплений автомобіль Toyota Corolla 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], тип кузова легковий хетчбек, червоного кольору. Зазначений автомобіль був придбаний ними в інтересах сім'ї. Згоди щодо поділу автомобілю вони не досягли. Згідно копії реєстраційного свідоцтва СХХ 872922, вказаний автомобіль 22 жовтня 2014 року зареєстровано за [PERSON], як власником за їхньою спільною домовленістю. Оригінал реєстраційного свідоцтва знаходиться у ю відповідача. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Знаючи, що відповідач не має намірів ділити майно або компенсувати його вартість позивач періодично передивлялася Інтернет сайти, відслідковуючи інформацію, щодо того чи не збирається відповідач продавати даний автомобіль. Відповідач намагається здійснити відчуження автомобілю проти волі позивача та всупереч інтересам сім'ї. Враховуючи той факт, що відповідач без позивача згоди збирається продати спільне майно, позивач змушена звернутися з цим позовом. Приймаючи до уваги, що добровільно поділити автомобіль, який придбано в шлюбі за взаємною згодою, не можливо, тому майно підлягає поділу між позивачем та відповідачем в рівних частках згідно його вартості. Згідно звіту № 01 від 13.04.2018 про оцінку автомобіля марки Toyota Corolla 1997 року випуску, реєстраційний номер АР 3792СР, номер кузова JТ52ЕЕВ103008247, тип кузова легковий хетчбек, червоного кольору, ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 83472,91 грн. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 24.05.2018 року відкрито провадження за правилами загального провадження. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 04.06.2018 року зустрічний позов про поділ спільної сумісної власності подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 07.06.2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Представник позивача за первісним позовом в підготовчому судовому засіданні позов підтримала. Позивач за первісним позовом в підготовче судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач та представник відповідача за первісним позовом в підготовчому судовому засіданні позов визнали, відзив на позов не надали. Позивач та представник позивача за зустрічним позовом в підготовчому судовому засіданні, позов підтримали. Представник відповідача за зустрічним позовом в підготовчому судовому засіданні позов визнала. Згідно зі ст. 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Відповідно п. 23-24 Постанови пленуму Верховного Суду України 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя», Вирішуючи спори між: подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання. За ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 01.07.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 020297, виданим Новенською сільською радою Токмацького району Запорізької області від 01.07.2006 року. Від даного шлюбу позивач з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 357871 від 28.03.2018 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №357872 від 28.03.2018 року. Відповідно до п. 10\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також\~ст. 112 Сімейного кодексу України. За змістом ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, на даний час проживають окремо, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, суд приходить до наступного. Під час шлюбу ними був куплений автомобіль Toyota Corolla 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], тип кузова легковий хетчбек, червоного кольору. Згідно копії реєстраційного свідоцтва СХХ 872922, вказаний автомобіль 22 жовтня 2014 року зареєстровано за позивачем, як власником за їхньою спільною домовленістю. Відповідно до висновку експерта №78 від 20.01.2019 року ринкова вартість автомобіля Toyota Corolla 1997 року випуску, реєстраційний номер АР 3792СР, номер кузова [NUMBER] саном на момент проведення експертизи 66781,63 грн. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст.61 СК України\~встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, враховуючи, що автомобіль був набутий сторонами за час шлюбу, то такий є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв'язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнати за [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [INFO] право власності на 1/2 частину автомобіля марки Toyota Corolla 1997 року випуску, реєстраційний номер АР 3792СР, номер кузова [NUMBER], тип кузова легковий хетчбек, червоного кольору. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та такий необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 158 ЦПК України\~суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 7\~ст. 158 ЦПК України\~передбачено,\~що у\~разі ухвалення\~судом рішення\~про задоволення\~позову заходи\~забезпечення позову\~продовжують діяти\~протягом дев'яноста\~днів з\~дня набрання\~вказаним рішенням\~законної сили\~або можуть\~бути скасовані\~за вмотивованим\~клопотанням учасника справи. Згідно приписів\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Відповідно до ч.1 стаття 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved