Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив суд: «1. Визнати протиправними дії Відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» щодо порушення умов Договору №300937/59730/6-14 від 29.09.14р. в частині: - невиконанні зобов'язань Відповідача щодо повернення Вкладу готівкою у зв'язку із закінченням Договору на вимогу Позивача-Вкладника за заявами вх. №534 від 18.03.15р., №6647 від 18.03.15р., №553 від 30.03.15р., №7752 від 30.03.15р. - перенесення 30.03.15р. тіла Депозиту на рахунок «на вимогу» №2620.8.207176.002 в день розрахунку за наявності заяв Вкладника про виплати за Договором та згідно виписки Відповідача від 02.04.15р. щодо Операцій за Договором. 2. Визнати протиправними дії Відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» щодо ненадання відповіді на звернення Позивача вх. №534 від 18.03.15р., №6647 від 18.03.15р., №553 від 30.03.15р., №7752 від 30.03.15р.. 3. Зобов'язати Відповідача Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» надати відповідь Позивачу на звернення Позивача вх. №534 від 18.03.15р., № 6647 від 18.03.15р., №553 від 30.03.15р., №7752 від 30.03.15р. згідно ЗУ «Про звернення громадян». 4. Стягнути з Відповідача Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Позивача [PERSON] належні Позивачу суму Вкладу і % за Договором банківського Вкладу №300937/59730/6-14 від| 29.09.14р. у розмірі заборгованості одноразовою сумою у валюті Вкладу (долари США) згідно Договору. 5. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Позивача [PERSON] у валюті Вкладу (долари США): - 11,6% річних від суми Вкладу згідно % ставки за Договором від 29.09.14р. за весь час користування Відповідачами коштами банківського Вкладу Позивача поза межами строку Договору за період з 31.03.15р. до дня ухвалення судового рішення згідно правових позицій ВС України у постановах ВСУ. - 3% річних від простроченої суми за ч.2 ст.625 ЦК України. - 3% від суми Вкладу за неякісні фінансові послуги. згідно правових позицій ВС України у постановах ВСУ від 29.05.13р., від 25.12.13р., згідно ст. 611, ч.2 ст. 625 ЦКУ, згідно за ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». 6. Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ станом на дату ухвалення судового рішення. Згідно ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових обов'язків», ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність». 7. Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» моральну шкоду в сумі 10000 грн. згідно ст. 24, 25 ЗУ «Про звернення громадян», ст. 23 ЦКУ. 8. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати. (а.с. 1-3) 30 червня 2015 року (вх. №35973) позивач [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно поданої заяви позовні вимоги за пунктами 4, 5, 6, 7 позовної заяви від 06.04.15р. просив вважати викладеним у наступній редакції : 4. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» одноразовою сумою у валюті Вкладу (долари США) на користь Позивача [PERSON] належні Позивачу тіло Вкладу в сумі 937 доларів США нараховані відповідачем % в сумі 17,3 доларів США за строковим Договором банківського Вкладу № 300937/59730/6-14 від 29.09.14р. за час дії договору з 29.09.14р. по 29.03.15р. 5. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Позивача [PERSON] у валюті Вкладу (долари США): - 36,39 доларів США - 11,6 % річних від суми Вкладу в згідно % ставки за Договором від 29.09.14р. за час несанкціонованого користування Відповідачем коштами банківського Вкладу Позивача поза межами строку строкового Договору банківського вкладу № 300937/59730/5- 14 від 29.09.14р. за період з 30.03.15р. по 30.07.15р. (до дня ухвалення судового рішення згідно Договору банківського Вкладу № 300937/59730 5- 14 від 29.09.14р., правових позицій ВС України у постановах ВСУ № 6-49цс12 від 6.06.12 р., № 6-59цс13 від 30.10.13р. - 9,54 доларів США - 3 % річних від простроченої суми за прострочені - період з 30.03.15р. по 30.07.15р. згідно ст.611, ч.2 ст.625 ЦК Україна; - 28,63 доларів США - 3% від вартості своєчасно невиконаних фінансових послуг - своєчасне невиконання договірних зобов'язань по поверненню вкладу та нарахованих відповідачем % згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». 6. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача [PERSON] пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ станом на дату ухвалення судового рішення в сумі 190, 86 доларів США. за період з 30.03.15р. по 30.07.15р. (за час прострочення зобов'язання за Договором банківського Вкладу № 300937/59730/6-14 від 29.09.14р.) згідно ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових обов'язків», ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність». 7. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. згідно ст. 24, 25 ЗУ «Про звернення громадян» та 9000 грн. за ушкодження здоров'я згідно ст. 23 ЦКУ. (а.с. 60-61) Обгрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач [PERSON] посилався на наступне, що між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на шість місяців в іноземній валюті (долар США), а саме: №300937/59730/6-14 від 29.09.14р. строком до 29.03.15р. Предметом зазначеного Договору є розміщення в Банку іменного Строкового банківського вкладу в іноземній валюті (долар США.), фізичної особи [PERSON] з подальшою виплатою відсотків та поверненням Вкладу Вкладнику по закінченні строку дії відповідного Договору. Згідно п.1 зазначеного Договору загальна сума вкладу становить: 937,00 доларів США (дев'ятсот тридцять сім доларів США 00 центів.) та розміщувалась на Вкладному рахунку [NUMBER] на строк з 29.09.14р. по 29.03.15р. 18.03.15р. [PERSON] подано Заяву на ім'я Голови правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» та начальника відділення №25 щодо повернення належних сум готівкою в день закінчення строкового Вкладу. У визначений ЗУ «Про звернення громадян» строк, відповіді Відповідачами не надано, що підтверджується копією звернення позивача до відповідачів від 18.03.15р. Згідно Договору, Основних умов, Заяв Вкладника від 18.03.15р. повернення суми Вкладу та нарахованих % за користування Вкладом Банком мало відбутися 30.03.15р. (перший робочий день після вихідного дня , на який припадає день закінчення договору). Однак 30.03.15р., всупереч договірних зобов'язань, у видачі Вкладнику належних за Договором сум готівкою у повному обсязі працівниками відділення №25 Філії ЦРУ AT «Банк «Фінанси та Кредит» було відмовлено. Більш того, всупереч п.5.2 Основних умов, не зважаючи на наявність заяви Вкладника з завчасною вимогою про видачу йому суми Вкладу та нарахованих % готівкою у повному обсязі, в день закінчення Договору, Відповідачі без будь-яких законних підстав перенесли тіло депозиту на рахунок на вимогу №2620.8.207176.002. Згідно виписки Відповідачів від 02.04.15р. щодо Операцій за Договором № 300937/59730/6-14 від 29.09.14р. перенесення тілу депозиту у сумі 937, 00 доларів США відбулося 30.03.15р. о 18 год. 34 хв. (в перший робочий день після вихідного дня, в який закінчився строк дії Договору і мала виплачуватися сума вкладу та нараховані %, відповідно заяви [PERSON] За таких обставин позивач вважає, що дії відповідача по перенесенню тіла Вкладу на рахунок «на вимогу» в день видачі належних [PERSON], як вкладнику сум Вкладу та нарахованих % готівкою є упередженою дією Відповідача на свою користь всупереч Договору. Позивач вважає, що таким чином відповідач АТ Банк «Фінанси та кредит» порушив право власності Позивача-Вкладника (в частині самовільного, незаконного розпорядження та користування грошовими коштами Позивача-Вкладника), що унеможливлює вільне розпоряджання та користування Позивачем-Вкладником своїми грошовими коштами внаслідок ігнорування Відповідачами Договору. Крім того, вважає, що неправомірними діями по ненаданню відповідей на звернення відповідачем АТ «банк «Фінанси та Кредит» було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 1000 грн. з посиланням на ст. 24, 25 ЗУ «Про звернення громадян», а також 9000 грн. за шкоду заподіяну здоров'ю позивача, з посиланням на ст. 23 Цивільного кодексу України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові заперечення та/або пояснення по суті предмету позовних вимог не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до положень ст.1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунок, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського кладу. Судом встановлено, що 29 вересня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредиту» було укладено Договір №300937/59730/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті, на підставі якого позивачем внесено на вкладний рахунок [NUMBER], грошові кошти в сумі 200,00 доларів США, за умовами договору строк дії договору - з 29 вересня 2014 року по 29 березня 2015 року у порядку та на умовах, визначених в Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви). (а.с.4) Згідно п.6 зазначеного Договору після закінчення строку, визначеного п. 1. Договору-заяви, Вклад повертається Вкладнику в порядку, строки та на умовах, передбаченими положеннями п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві Банк «Фінанси та Кредит». За вказаний термін користування коштами Вкладнику нараховуються проценти в розмірі 11,6% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку [NUMBER] (п.2 Договору-заяви). Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов (п.6 Договору-заяви). Як зазначено в п.9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Відповідно до п.4 Договору протягом дії договору позивач поповнював вклад (а.с.5,6,7) і відповідно до виписки по особовому рахунку вихідний залишок за вкладом складає 937,00 доларів США (а.с.9 зворот). 18 березня 2015 року (вх. 6647) та 30 березня 2015 року (вх.7752), позивач звернувся до відповідача з заявами про закриття Договору №300937/59730/6-14 від 29 вересня 2014 року та видачу [PERSON] суми депозитного вкладу та відсотків готівкою у валюті вкладу, яка отримана відповідачем за вх.6647 від 18 березня 2015 року та вх.7752 від 30 березня 2015 року, вх. № 534 від 18.03.15р., вх.№ 553 від 30.03.15р. (а.с. 10,11). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі , у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України, Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частиною 5 ст. 1061 ЦК України передбачено обов'язок банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦКУ визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ч.1 ст.530 ЦКУ якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наданими позивачем доказами, строк дії договорів про строковий банківський вклад, укладений між сторонами по справі, закінчився 29 березня 2015 року, тому відповідач мав виконати взяті на себе договірні зобов'язання з приводу повернення внесеного позивачем вкладу та виплати відсотки за його користування, однак у визначений договором термін відповідач вклад в розмірі 937 доларів США та відсотки в сумі 17,30 доларів США, не повернув, що свідчить про неналежне виконання з боку відповідача договірних зобов'язань та правомірність дій позивача звертатись до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів та відсотків, внесених позивачем на підставі договору про строковий банківський вклад, який не оспорюються в межах розгляду даної справи. Як передбачено положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. Відмовляючись повернути одночасно всю суму коштів, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93). Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 р. у справі N 6-145цс14, де зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Згідно п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: - у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; - у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; - у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача про повернення банківського вкладу за Договором-заявою №300937/59730/6-14 від 29 вересня 2014 року в сумі 937 доларів США 00 центів, а також відсотків по вкладу в розмірі 17 доларів США 03 центи, є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині повернення банківського вкладу в межах строків, узгоджених сторонами договору. Виходячи з розміру заявлених позовних вимог позивач [PERSON] просив суду стягнути з відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - 36,39 доларів США - 11,6 % річних від суми Вкладу в згідно % ставки за Договором від 29.09.14р. за час несанкціонованого користування Відповідачем коштами банківського Вкладу Позивача поза межами строку строкового Договору банківського вкладу №300937/59730/5- 14 від 29.09.14 р. за період з 30.03.15р. по 30.07.15р. (до дня ухвалення судового рішення згідно Договору банківського Вкладу № 300937/59730 5- 14 від 29.09.14р), а також - 9,54 доларів США - 3 % річних від простроченої суми за прострочені - період з 30.03.15р. по 30.07.15р. згідно ст.611, ч.2 ст.625 ЦК України. Так, згідно з правовим висновком, що міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13, за змістом ст. ст.526, 1058 ЦК України зобов'язання банку із повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання. В силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вкладник вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Як убачається з правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені вкладником кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України. Як передбачено положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з урахуванням правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання процентів за користування депозитними коштами за Договорами банківських вкладів за період з дня витребування вкладу, тобто з 30 березня 2015 року, на дату винесення судового рішення, в розмірах визначених Договором та враховуючи, що судом встановлено прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення 11,6% річних в період з 30 березня 2015 року по 23 липня 2015 року у розмірі 35,18 доларів США, а також 3% річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 30 березня 2015 року по 23 липня 2015 року в сумі 9,10 доларів США, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково. При цьому суд враховує, що на момент винесення судом рішення зобов'язання відповідача по поверненню банківського вкладу та сплати відсотків за його користування не виконані, а тому встановити день його фактичного повернення неможливо, з урахуванням викладено всі розрахунки, в частині застосування до відповідача відповідальність за порушення грошового зобов'язання, здійснюються станом на дату ухвалення судового рішення, тобто 23 липня 2015 року. Виходячи з предмету позову, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з останнього 3% від вартості своєчасно невиконаних фінансових послуг за своєчасне невиконання договірних зобов'язань, поверненню вкладу та нарахованих відповідачем 3% згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в сумі 28,63 доларів США, а також стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ станом на дату ухвалення судового рішення в сумі 190, 86 доларів США. за період з 30.03.15р. по 30.07.15р. (за час прострочення зобов'язання за Договором банківського Вкладу № 300937/59730/6-14 від 29.09.14р.) згідно ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових обов'язків», ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Вирішуючи питання про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки в сумі 190,86 доларів США, на підставі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових обов'язків», а також трьох відсотків річних від вартості своєчасно невиконаних фінансових послуг в сумі 28,63 доларів США на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з суми заборгованості, суд не убачає підстав для задоволення позову в цій частині оскільки між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, які стосуються неналежного виконання договірних зобов'язань в частині своєчасного повернення банківського вкладу, які регулюються Параграфом 3 Глава 71 Цивільного кодексу України, в той же час порушень прав позивача, за які б передбачалося накладення санкцій згідно Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових обов'язків»та Закону України «Про банки і банківську діяльність» судом не встановлено, а посилання позивача в межах спірних правовідносин на норми вказаних Законів суд вважає безпідставними. Позивачем [PERSON] окремо заявлені вимоги: «Визнати протиправними дії Відповідачів Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» щодо ненадання відповіді Позивачу на звернення Позивача вх.. № 534 від 18.03.15р., № 6647 від 18.03.15р., № 553 від 30.03.15р., № 7752 від 30.03.15р. А також зобов'язати відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» надати відповідь Позивачу на звернення Позивача за вх. №534 від 18.03.15р., №6647 від 18.03.15р., №553 від 30.03.15р., №7752 від 30.03.15р. згідно Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств,установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян», встановлено, що клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Статтею 5 «Про звернення громадян» встановлені вимоги щодо звернень громадян, зокрема, звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства. Виходячи з наявних у справі доказів, підтверджується факт звернення позивача до відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - 18 березня 2015 року (вх. №534) на ім'я Начальника Відділення №25 Філії Центральне РУ» АТ Банк Фінанси та Кредит» про виплату суми вкладу та нарахованих відсотків готівкою у валюті вкладу (а.с. 10); звернення від 18 березня 2015 року (вх. №6647) на ім'я Голови правління «АТ Банк «Фінанси та Кредит» про виплату суми вкладу та нарахованих відсотків готівкою у валюті вкладу (а.с. 11), повторне звернення від 30 березня 2015 року (вх. №553) на ім'я Начальника Відділення №25 Філії Центральне РУ» АТ Банк Фінанси та Кредит» про виплату суми вкладу та нарахованих відсотків готівкою у валюті вкладу (а.с. 10 зворот), повторне звернення від 30 березня 2015 року (вх. №7752) на ім'я Голови правління «АТ Банк «Фінанси та Кредит» про виплату суми вкладу та нарахованих відсотків готівкою у валюті вкладу (а.с. 11 зворот) Відповідно до ст.18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: - особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; - знайомитися з матеріалами перевірки; - подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; - бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; - користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; - одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; - висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; - вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Відповідно до ст.19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: - об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; - у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті. На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання дії АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по ненаданню відповідей на звернення неправомірними, та вимоги зобов'язати АТ «банк «Фінанси та Кредит» надати [PERSON] відповіді на його звернення від 18 березня 2015 року за вх. №534, звернення від 18 березня 2015 року за вх. №6647, звернення від 30 березня 2015 року за вх. №553, звернення від 30 березня 2015 року за вх. №7752 згідно Закону України «Про звернення громадян», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в межах даного спору відповідач не скористався правом надати докази, які підтверджують дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян» в частині своєчасного надання відповідей на звернення позивача [PERSON] Крім того, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача Акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» моральну шкоду в сумі 10000 грн. на підставі ст. 24, 25 Закону України «Про звернення громадян», та 9000 грн. за ушкодження здоров'я згідно ст. 23 Цивільного кодексу України. Так, із рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 за зверненням гр. [PERSON] до Конституційного Суду України з клопотанням дати офіційне тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" в такому аспекті: чи поширюється дія Закону лише на правовідносини, суб'єктами яких є виключно підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання і фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, чи також на правовідносини, в яких вони є тільки одним із суб'єктів правовідносин між платниками і одержувачами коштів, вбачається, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці), тоді як відносини Банку в даному випадку із фізичною особою, що вказує на неможливість застосування вказаного Закону у даних правовідносинах. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Виходячи зі змісту ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Вирішуючи спір про відшкодування громадянину моральної шкоди у зв'язку з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян», суд повинен встановити і зазначити у рішенні категорію звернення громадянина; визначити, чи поширюються норми вказаного Закону, зокрема ст. 25, на ці звернення; проаналізувати результати і наслідки розгляду органами державної влади, місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами або організаціями кожного звернення; встановити, якими конкретно діями або рішеннями вказаних органів заподіяно шкоду громадянину, в чому полягає неправомірність таких дій та рішень, які права, законні інтереси чи свободи громадянина було порушено. (Ухвала колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 грудня 2006 р.) Разом з тим, судом з'ясовано, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, які стосуються неналежного виконання договірних зобов'язань в частині своєчасного повернення банківського вкладу, що передбачає застосування заходів цивільно-правової відповідальності, передбачених цивільним законодавством, в той же час порушень прав позивача, за які б передбачалося накладення санкцій згідно Закону України «Про звернення громадян», судом не встановлено. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, а також судової практики при розгляді позовів про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог в частині відшкодування моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду й твердження позивача щодо наявності факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, тому вимоги позивача в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. на підставі ст. 25 ЗУ «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягають. Враховуючи, що вимоги позивача стосуються правовідносин, які виникли з приводу укладання та виконання договірних зобов'язань, тому дана правова норма не поширюється на випадки коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання, факт заподіяння моральної шкоди з інших підстав позивачем не доведено, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача пред'явлених до відповідача щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 9000,00 грн. за шкоду заподіяну здоров'ю, та відмовляє в позові в цій частині заявлених позовних вимог, оскільки відшкодування майнової та моральної шкоди, передбачається в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я продукцією та у випадках, передбачених законодавством Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов'язання надати відповідь на звернення, повернення банківського вкладу х урахування трьох відсотків річних, стягнення пені, відшкодування моральної шкоди та шкоди заподіяної здоров'ю підлягає задоволенню частково, суд присуджує до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] грошові кошти за Договором-заявою за №300937/59730/6-14 від 29 вересня 2014 року в розмірі 937 доларів США 00 центів, відсотки по вкладу в розмірі 17 доларів США 03 центи, 11,6% річних за час несанкціонованого користування грошовими коштами в період з 30.03.2015 року по 23.07.2015 року в сумі 35 доларів 18 центів, а також 3% річних від простроченої суми за період з 30.03.2015 року по 23.07.2015 року в сумі 09 доларів 10 центів та визнає дії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» по ненаданню відповідей [PERSON] на його звернення неправомірними. Зобов'язує Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» надати [PERSON] відповіді на його звернення від 18 березня 2015 року за вх. №534, звернення від 18 березня 2015 року за вх. №6647, звернення від 30 березня 2015 року за вх. №553, звернення від 30 березня 2015 року за вх. №7752 згідно Закону України «Про звернення громадян», в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс Національного банку України гривні до долару США, станом на дату винесення судового рішення, тобто 23 липня 2015 року становить 2201.2094 грн. за 100 доларів США, а тому сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості (998 доларів США 31 цент) у гривневому еквіваленті складає 21974,89 грн. Таким чином, виходячи з розміру позовних вимог які підлягають задоволенню, суд в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України присуджує стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду на підставі п.17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та

Outcome: partial