Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

18 жовтня 2016 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO]. З причин ухилення матері від виконання батьківських обов'язків малолітня [PERSON] 22 вересня 2014 року була взята на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, в службі у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації (далі - ССД). Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Встановивши факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки, наявності загрози життю та здоров'ю дитини, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року відібрано [PERSON] у матері без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання доньки. З моменту вилучення із сім'ї і до теперішнього часу малолітня [PERSON] перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, на повному державному забезпеченні. Відповідач не має постійного місця проживання у зв'язку з тим, що житло за місцем реєстрації знаходиться в аварійному стані. Мешкає разом з власницею квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Комісією спеціалістів неодноразово здійснювалось обстеження умов проживання будинку за вказаною адресою, в яке відповідач хотіла повернути доньку, та було встановлено, що санітарно-гігієнічний стан помешкання задовільний, в квартирі є вільна кімната, яка зі слів відповідача відведена для проживання доньки. У процесі соціально-психологічної роботи з малолітньою [PERSON], остання розповіла психологу, що неодноразово зазнавала психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] Посилаючись на вищевикладений факт, а також на те, що між відповідачем та [PERSON] відбуваються сварки з причини вживання ними алкогольних напоїв, спеціалісти ССД постійно наполегливо рекомендували відповідачу підшукати нове житло. Через рік ситуація в сім'ї відповідача не змінилась, остання не має постійного місця роботи та проживання, стан помешкання, в яке відповідач хоче забрати доньку, не відповідає санітарним нормам. Однак, 15.09.2015 року відповідач звернулась з заявою до голови комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської РДА з проханням надати висновок органу опіки і піклування про доцільність повернення в сім'ю її малолітньої доньки. Враховуючи, що відповідач зобов'язалася привести терміново у належний стан житло, працювала на сезонних роботах в місцевому фермерському господарстві та надала з місця проживання посередню характеристику, комісія з питань захисту дітей Татарбунарської РДА 20.10.2015 року прийняла рішення про доцільність повернення малолітньої [PERSON] в сім'ю матері, відповідний висновок було надано відповідачу. Однак, до сьогоднішнього дня відповідач так і не використала своє право і водночас обов'язок, та жодного разу не звернулась до суду з заявою про повернення їй дитини. Як пізніше було встановлено, зміна місця мешкання мала показовий характер, насправді відповідач продовжувала проживати разом з [PERSON] в квартирі останньої, тобто свого ставлення до виконання батьківських обов'язків не змінила. Таким чином, на сьогоднішній день малолітня [PERSON] фактично залишилась без батьківського піклування, оскільки за заявою батька [PERSON] про оспорювання батьківства на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.05.2016 року були виключені відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON]. За інформацією адміністрації третьої особи у справі, за два роки перебування дитини у закладі мати іноді спілкувалась з нею у телефонному режимі та лише тричі відвідувала, що ні в якому разі не задовольняє потреби дитини у спілкуванні з матір'ю. Водночас, Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] У зв'язку з тим, що відповідач самоусунулася від виховання дитини, не виконує свої материнські обов'язки, не піклується про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої [PERSON], зокрема права на належне сімейне виховання, позивач звертається до суду з даним позовом. Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Кайкуліна І.О. та представник позивача - служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Боднар Т.Г. підтримали вимоги позову в повному обсязі, що підтверджується наданими до суду заявами. У зв'язку з повторною неявкою відповідача просили винести у справі заочне рішення. Представник третьої особи, Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської райдержадміністрації, у судове засідання не з'явився. Заяв до суду про причини неявки не надходило. Належне повідомлення третьої особи про розгляд справи міститься на а.с.38,41,53. Згідно з ч.2 ст.169 ЦПК неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, місце та час слухання справи (а.с.52,59). Заяв до суду про причини неявки не надходило. Оскільки немає відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення, згідно наявних доказів, на що позивач згоден. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.05.2016 року (а.с.11), виключено з актового запису про народження №173, вчиненого 25 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, відомості про те, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO] Згідно наказу №95 від 22 вересня 2014 року (а.с.13), [PERSON], [INFO], взято на облік Службою у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації у зв'язку зі складними життєвими обставинами. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.11.2014 року (а.с.8), у [PERSON], [INFO], відібрано її малолітню дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав. З [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де буде утримуватись дитина. Відповідно до повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації №02-02/345 від 27.09.2016 року (а.с.14), [PERSON], [INFO], перебуває у закладі з 01.10.2014 року по теперішній час. За час перебування у закладі мати відвідувала її в такі дні: 30.11.2014 року, 15.03.2015 року, 29.05.2016 року. Іноді спілкується з дитиною у телефонному режимі. Останнім часом [PERSON] виявляє бажання жити в прийомній родині. Як вбачається з копії протоколу бесіди (а.с.15), психологом центру соціально-психологічної реабілітації дітей була проведена бесіда з [PERSON] 23.10.2014 року, в ході якої дитина розповіла, що мама іноді б'є її, коли вона не слухається. А «т.[PERSON] б'є її частіше, навіть ременем», коли дівчинка не хоче робити уроки. [PERSON] мовчазна, схвильована, малоактивна дівчина. Має середній рівень розвитку зорової пам'яті, об'єму сприйняття, низький рівень спостережливості, слухової та смислової пам'яті, низький рівень шкільних знань: читання повільне, несвідоме, не запам'ятовує та не розуміє зміст прочитаного. Списує з друкованого тексту з помилками. Математичні здібності на низькому рівні: не знає склад числа в межах десяти. Мати не приділяла уваги здоров'ю та розвитку дитини. Як вбачається з висновку про доцільність тимчасового залишення малолітньої дитини на утриманні в державному закладі №169 від 03.08.2015 року (а.с.17) Струмківська сільська рада вважає доцільним залишити дитину [PERSON] тимчасово на утриманні в державному закладі, оскільки мати не має постійного місця проживання та постійного місця роботи. Стан помешкання, в яке мати хоче забрати дитину, не відповідає санітарним нормам. Згідно заяви [PERSON] від 15.09.2015 року (а.с.21), вона просить повернути її дитину [PERSON], яка знаходиться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, в сім'ю. Зобов'язалась створити належні умови для дитини. Попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. Копією висновку №03-30/29/3 від 22.10.2015 року підтверджується, що після розгляду заяви [PERSON] про повернення в сім'ю її доньки [PERSON] було прийняте рішення про доцільність повернення в сім'ю дитини. Згідно повідомлення начальника Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області №40/2/1/4488 від 25.07.2016 року (а.с.19), відносно [PERSON], [INFO], був складений адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП від 04.10.2014 року. Відповідно до висновку №169 від 15.09.2016 року (а.с.20), наданого Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її доньки, [PERSON] [PERSON] не має постійного місця роботи та місця проживання, стан помешкання не відповідає санітарним нормам. Мати мешкає в квартирі з [PERSON], де є кімната для [PERSON], окреме ліжко, місце для власних речей та місце для навчання. Однак в сім'ї часті сварки, вживають алкогольні напої. Не зважаючи на висновок про доцільність повернення дитини в сім'ю від 22.10.2015 року, матір'ю не було вжито ніяких заходів щодо повернення [PERSON] в сім'ю. Відповідно до акту обстеження від 18.06.2015 року (а.с.22) за адресою: [ADDRESS] сім'я [PERSON] займає площу розміром 10 кв.м. в найманому будинку. [PERSON] тимчасово, з жовтня 2014 року, знаходиться в Тарутинському притулку. Мати бажає забрати дитину додому, облаштувала для неї кімнату, в якій є ліжко, місце для навчання. В будинку сирість, на стелі та стінах - грибок, підлога брудна. Мати продовжує жити за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] Продуктів харчування немає. Мати постійного місця роботи не має, працює за наймом. Комісія вважає, що умов для проживання [PERSON] немає. Згідно акту обстеження від 03.08.2015 року (а.с.23) за адресою: [ADDRESS] мати бажає забрати дитину додому. Вона облаштувала для дівчинки кімнату в будинку, де проживають прикута до ліжка бабуся та її тітка зі співмешканцем. Кімната для дівчинки маленька - 4 кв.м., є ліжко, місце для навчання. На момент інспектування кімната прибрана, санітарний стан поліпшився. В сусідній кімнаті стіни пробілені, але грибок є. [PERSON] тиждень проживає за вказаною адресою, постійного місця роботи не має, працює за наймом. Будинок потребує поточного ремонту. Комісія вважає, що умов для проживання малолітньої дитини немає. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 15.09.2015 року (а.с.24) за тією самою адресою, умови проживання в будинку задовільні. В 2-х кімнатах проживають четверо людей, кімнати облаштовані необхідними меблями. Запасу продуктів харчування мало. Для дитини є окрема кімната, спальне місце та тумба для власних речей. Місце для навчання не облаштоване належним чином. Родина малозабезпечена, малоосвічена. Згідно акту обстеження від 25.01.2016 року (а.с.25) за тією самою адресою, мати бажає забрати дівчинку додому, облаштувала для неї кімнату. В кімнаті пробілено, але є грибок на стінах та стелі. Продуктів харчування дуже мало. Мати постійного місця роботи не має, грошей не має, пиячить. Будинок потребує поточного ремонту. Комісія вважає, що умов проживання для [PERSON] немає. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 15.08.2016 року (а.с.26) за тією самою адресою, умови для проживання дитини задовільні. Для дівчинки облаштована кімната. Є продукти харчування, мати працює за наймом в СФГ «Вікторія». Як вбачається з довідки Струмківської сільської ради №1298 від 27.09.2016 року (а.с.27), [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Склад її сім'ї становить донька - [PERSON], [INFO] Згідно характеристики №55 від 27.09.2016 року, виданої Струмківською сільською радою (а.с.28), [PERSON] проживає у співмешканки у будинку за адресою: [ADDRESS] В сім'ї часто сварки і неповнолітню [PERSON] тимчасово помістили в Тарутинський притулок в жовтні 2014 року, де дитина знаходиться і по теперішній час. [PERSON] не має постійного місця роботи та проживання, працює за наймом. Іноді вживає спиртні напої. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] як мати малолітньої [PERSON], [INFO], свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини. У зв'язку з складними життєвими обставинами дитину поміщено у Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації у жовтні 2014 року. Рішенням Татарбунарського районного суду від 24 листопада 2014 року малолітню [PERSON] відібрано від матері та стягнуто з останньої аліменти на її утримання. При цьому, мати дитини - [PERSON] вживає алкогольні напої, не має постійного місця роботи, не цікавиться життям, здоров'ям та розвитком дитини та не піклується про неї. Батько [PERSON] - [PERSON] у встановленому законом порядку звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства. Рішенням Татарбунарського районного суду від 30.05.2016 року виключено з актового запису про народження відомості про те, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO] За час перебування малолітньої [PERSON] у державному закладі з 01.10.2014 року і по теперішній час, мати тричі її відвідувала, іноді телефонувала. Висновком від 22.10.2015 року було визнано доцільним повернути малолітню [PERSON] у сім'ю, однак мати так і не використала своє право та жодного разу не звернулась до суду з заявою про повернення дитини. Відповідач [PERSON] у судові засідання на 24.11.2016 року та 05.12.2016 року з'являлася, при цьому двічі заявляла про відкладення розгляду справи для можливості скористатися правовою допомогою. Однак, до позитивних зрушень відкладення справи не призвело, відповідач ігнорує судові повістки та не виправляється. При цьому малолітня [PERSON] перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей вже два роки, за тих умов, що строк перебування дитини в закладі такого типу не може перевищувати 9 місяців, у зв'язку з чим вирішення питання про позбавлення батьківських прав є важливим та невідкладним, від його вирішення залежить подальша доля дитини. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідачі мають реальну можливість виконати його, але не вчиняють відповідних дій, вони взагалі не спілкуються з донькою, не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи без поважних причин, тобто свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, провівши ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу, виходячи з найкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги висновок виконавчого комітету Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.20) щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає можливим та доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], повністю задовольнивши вимоги позову. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, від оплати яких, згідно закону, звільнено позивача при подачі позову.

Outcome: approved