Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визначити місце проживання його сина, [PERSON] разом з ним, та відібрати [PERSON] у відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова 25.06.2013. У період шлюбу, [INFO] , у них народився син, [PERSON] разом з дружиною та чином, вони мешкали в будинку, а адресою: [ADDRESS] , в якому після сумісних зусиль щодо в його відновлення придатними для проживання були дві кімнати з чотирьох та кухня. Оскільки в будинку було холодно, їх син, [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до матері дружини, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] де також проживала старша сестра його дружини, [PERSON] . В лютому 2012 року, його дружина вигнала його з будинку та з березня 2012 родинна розпалася остаточно. Дитина цей час продовжувала проживати з бабою. Позивач в позові також зазначив, що він ніколи не залишав сина, його зустрічі з сином відбувались в присутності його матері, баби або тітки, а в 2013 році йому стали перешкоджати зустрічатись з сином, докоряючи тим, що він намагається створити нову сім`ю. За його зверненням, 22.10.2013 року Управлінням у справах дітей Харківської міської ради було встановлено порядок його участі у вихованні дитини, але рішення не виконувалось належним чином, колишня дружина посилалась на зайнятість по службі, хворобу сина, інколи на свою хворобу, або не відповідала на його дзвінки. В подальшому йому стало відомо, що його колишня дружина [PERSON] тяжко захворіла, та в результаті хвороби [INFO] померла. Позивач зазначає, що він єдиним законним представником дитини, однак відповідачі перешкоджають йому у спілкуванні з сином та їх спільному проживанні, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та її відібрання у відповідачів. Крім того, позивач в позовній заяві вказав про те, що квартири [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , є однокімнатною. Тобто, в одній кімнаті проживає три особи. Житлові умови є такими, що не відповідають нормальним умовам для виховання дитини, син не має окремого спального місця, і місця для навчання. Таким чином, позивач вважає, що його син не отримує належного догляду та йому загрожує небезпека знаходження із літньою людиною та страждаючою віковими захворюваннями бабусею. Син практично не виходить на вулицю. Відповідачі перешкоджають йому у спілкуванні з сином та відмовляються добровільно передати йому дитину. 20.11.2020 відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали до суду відзив на позовну заяву в якій заперечували проти задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року. Деякий час вони винаймали житло, за яке орендну плату сплачував позивач [PERSON] , а [PERSON] утримувала родину продуктами харчування. Від шлюбу мають сина, [PERSON] . У віці 2 місяці дитині встановлено діагноз вроджена аномалія ЖКТ: дивертикул Меккеля , кишкова непроходимість. Перитоніт. Дитина була прооперована. Відповідачі допомогали [PERSON] та її сину матеріально, фізично та морально. Батько дитини - [PERSON] жодного разу не прийшов до лікувального закладу, ніякої допомоги дружині та синові не надавав. В подальшому родинна позивача переїхала проживати до приватного будинку, який на праві приватної власності належить [PERSON] та який вона передала безоплатно в родину позивача. Ремонт та обладнання вказаного будинку проводились з карткового рахунку [PERSON] , а комунальні послуги сплачувала [PERSON] . Однак, не зважаючи на те, що фактично побутові проблеми вирішувались за рахунок [PERSON] з допомогою [PERSON] в родинні позивача виникали побутові сварки, сам [PERSON] ніякої допомоги родинні не надавав, сидів грав у комп`ютерні ігри, тому відповідачі вказують, що посилання позивача на те, що [PERSON] був єдиним годувальником родини є не правдивими. По досягненню [PERSON] три річного віку, його мати, [PERSON] повернулась на державну службу, а відповідач [PERSON] залишила роботу, для того, щоб доглядати за онуком, [PERSON] та разом з відповідачем [PERSON] піклувалися про хлопчика та виховували його, таким чином, саме з трьох років син позивача, [PERSON] , став проживати разом з відповідачами за адресою: [ADDRESS] та мешкає за вказаною адресою з відповідачами по сьогоднішній час. Такий порядок та місце проживання дитини був вирішений сумісно з батьками дитини, оскільки [PERSON] та [PERSON] були військовослужбовцями та згідно розкладів дня, планів командування у обох часто були наряди, збори, польові виходи, тактико спеціальні навчання. Тому обидва з ранку йшли на службу , ввечері пізно приходили, а на вихідних [PERSON] приходила до дитини та приділяла синові увагу, батько ніколи не приходив та вихованням дитини не займався. Також відповідача зазначили, що позивач [PERSON] самостійно прийняв рішення піти від дружини, [PERSON] , при цьому забрав усі цінні речі та різні дрібниці. При цьому, звертаючись до служби у справах дітей, позивач неправдиво зазначає про те, що відповідачі самостійно вирішили питання про місце проживання дитини, без волі дитини та відома батька. Відповідачі також вказують, що з березня 2012 року батько з сином бачився 5-10 разів на рік, участі у його житті не приймав, а з жовтня 2019 батько взагалі зник із життя сина. Батько в житті дитини з`явився тільки після смерті його матері, та при цьому не звертався до відповідачів з приводу подальшої долі дитини. Також відповідачі зазначили, що смерть матері нанесла хлопчику тяжкі психологічні травми, у зв`язку з чим, йому була надана психологічна допомога та психологами зроблено висновки про те, що малолітній [PERSON] почуває себе в родинні бабусі та тітки комфортно й у безпеці, тому вилучати хлопчика з цієї сім`ї та передавати на виховання батька наразі, на думку психологів, недоречно. Рома пережив травмуючу ситуацію (смерть матері), та перехід його в іншу сім`ю , до іншого навчального закладу ,неможливість в будь-яку годину спілкуватися з рідними та друзями може призвести до порушень емоційно-особистісної сфери. Таким чином, відповідачі просили суд при ухваленні рішення суду взяти до уваги дійсні інтереси дитини та з`ясувати стосунки між батьком та дитиною в контексті найбільш привабливого варіанта саме для дитини, а не з огляду на пріоритетність прав батьків перед іншими родичами. 01.12.2020 представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , відповідно до якого зазначив, що згідно з інформацією Центру соціальних служб Київського району м. Харкова кожен з родичів турбується за психоемоційний стан малолітнього хлопчика, бажаючи йому добра та мають намір аби дитина до більш активного спілкування з рідним батьком та його сім`єю, і поки що хлопчик проживатиме зі своєю рідною тіткою, [PERSON] та бабусею. Спілкування з обома сторонами родина не заперечує, на що хлопчик дав повну згоду та підтвердив все в присутності психолога Центру . Під час роботи було виявлено, що хлопчик не замикається від рідного батька, охоче йде на контакт з родиною. Питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи зазначене, представник третьої особи у висновку зазначив, що враховуючи наданні документи та рекомендації Комісії, в інтересах дитини. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бієнко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Абдюханов І.Й. проти задоволення позову заперечували , просили врахувати інтереси дитини та залишити його місце проживання разом з його бабою та тіткою. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без участі представник Департаменту. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів та їх представника, допитавши свідків, заслухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.06.2013 року (а.с. 15). В період шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 14). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 16). Заборгованість за аліментами відсутня. Сторонами також не заперечувалось, що з трирічного віку, неповнолітній [PERSON] проживав разом з бабою, [PERSON] та тіткою, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , оскільки його батьки, [PERSON] та [PERSON] були військовими службовцями та значний час перебували на службі. В судовому засіданні також встановлено, що мати хлопчика [PERSON] , значний час перебувала у лікарні, у зв`язку з тяжкою хворобою, тому батько [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання їх сина разом з ним, однак [INFO] [PERSON] померла, тому позов залишено без розгляду. Оскільки, після смерті [PERSON] , неповнолітній [PERSON] продовжив проживати за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю бабою та тіткою, які заперечують проти проживання його з батьком, позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання [PERSON] разом з ним. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 163 Сімейного кодексу батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 584 від 24.11.2020 щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] також встановлено, що після розірвання шлюбу між батьками малолітній [PERSON] , [INFO] , залишався мешкати разом з матір`ю, [PERSON] ., за адерсою: [ADDRESS] , де продовжує мешкати після смерті [PERSON] разом з тіткою та бабусею, [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для проживання дитини. [PERSON] матеріально забезпечений, зареєстрований ФО-П, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до висновку також вбачається, що [PERSON] повідомив Департамент, що родичі матері дитини, [PERSON] та [PERSON] , перешкоджають йому бачитись з сином, брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним. Згідно з інформацією Центру соціальних служб Київського району м. Харкова кожен з родичів турбується за психоемоційний стан малолітнього хлопчика, бажають йому добра та мають намір аби дитина поступово звикла до більш активного спілкування з рідним батьком та його сім`єю, і поки що хлопчик проживатиме зі своєю рідною тіткою, [PERSON] та бабусею. Спілкування з обома сторонами родина не заперечує, на що хлопчик дав повну змогу та підтвердив все в присутності психолога Центру. Під час роботи було виявлено, що хлопчик не замикається від рідного батька, охоче йде на контакт з родиною. Питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та з урахуванням наданих документів та рекомендацій Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В судовому засіданні судом заслухана думка та побажання малолітнього [PERSON] , який зазначив, що він любить свою бабусю та тітку, йому подобається проживати разом з ними, однак він також має бажання проживати разом зі своїм батьком, який добре до нього ставиться. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що проживання батька [PERSON] разом з сином [PERSON] не суперечить інтересам дитини, а тому, оскільки мати хлопчика померла, то батько має переважне право перед іншими родичами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, а тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком, [PERSON] підлягають задоволенню. Також суд, не бере до уваги посилання відповідачів на висновок психолога Харківського фонду психологічних досліджень , висновок психолога Громадської організації "Наш соціальний дім", оскільки з моменту їх складання вже минув значний проміжок часу, матеріали справи містять висновок Департаменту у справах дітей, який вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком, який може забезпечити сина необхідними умовами, сам неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні виявив бажання проживати разом з батьком, що спростовує рекомендації та доводи зазначені у вказаних висновках. В частині позовних вимог про відібрання [PERSON] від [PERSON] , [PERSON] суд відмовляє, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з січня 2021 року дитина мешкає разом з батьком за адресою [ADDRESS] , на час постановлення судом рішення у позивача відсутні перешкоди у спілкуванні з сином, який вже 6 місяців проживає разом з ним. відібрання є недоцільним. Оцінюючи інші доводи і аргументи позивача та відповідачів, викладені у позові, а також висловлені під час судового розгляду справи, суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, викладеною зокрема в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент, як то: якою їжею слід годувати неповнолітнього, скільки разів ходити йому до басейну, в якій школі навчатись, тощо. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "РуїзТорія проти Іспанії" (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 р., Серія A, N 303-A, параграф 29)

Outcome: partial