Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з січня 2015 року по квітень 2015 року в сумі 1454 грн., компенсації втрати частини заробітної плати за відпрацьований з березня 2014 року по квітень 2015 року час у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 8113 грн., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дати ухвалення судового рішення. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.10.2017 року позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за порушення строків виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з січня 2015 року по квітень 2015 року в сумі 1454 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати за відпрацьований з березня 2014 року по квітень 2015 року час у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 8113 грн. залишена без розгляду. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що в період з 10.02.1992 року по 08.04.2015 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду токаря 6-го розряду. З березня 2014 року позивачу не виплачувалася заробітна плата, тому 08.04.2015 року він був змушений звільнитись з підприємства за власним бажанням. Заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з січня 2015 року по квітень 2015 року складає 1454 грн., компенсація втрати частини заробітної плати - 8113 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.04.2015 року по 31.03.2017 року становить 71880,18 грн. На даний час відповідачем заборгованість не виплачена. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Позивач надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнав в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати за відпрацьований час. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON], [INFO], 10.02.1992 року на підставі наказу №7-к від 27.02.1992 року був прийнятий до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на посаду слюсаря-ремонтника у відділення по виробництву гранульованого карбоніту на умовах, передбачених контрактом. 25.01.2011 року переведений на посаду токаря 6-го розряду тієї ж служби того ж виробництва на підставі наказу №19к від 25.01.2011 року. 08.04.2015 року був звільнений за власним бажанням звязку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 66-к від 08.04.2015 року. Зі змісту судового наказу, копія якого наявна в матеріалах справи вбачається, що судовим наказом від 30.03.2015 року у справі №428/2659/15-ц з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь [PERSON] стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 8345 грн. Згідно копії довідки про доходи № 47, виданої ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» 23.02.2017 року, загальна заборгованість за січень-квітень 2015 року складає 1454 грн., а саме за січень 2015 року 574 грн., за лютий 2015 року 0 грн., березень 2015 року 279 грн., квітень 2015 року 601 грн. Компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату складає 8113 грн. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» нарахувало [PERSON] заробітну плату за грудень 2014 року в сумі 610 грн., січень 2015 року 609,09 грн., за лютий 2015 року 0 грн., березень 2015 року 293,93 грн., квітень 2015 року 641,20 грн. Згідно копії довідки № 9, виданої 08.04.2015 року ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», [PERSON] фактично відпрацював у грудні 2014 року 5 робочих днів, у січні 2015 року 3 робочих дні. В довідці № 8, виданій 08.04.2015 року ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», [PERSON] знаходився у відпустці без збереження заробітної плати з причини зупинки виробництва через припинення поставок сировини: у 2014 році: з 12 по 19 травня, з 01 липня по 19 листопада, з 26 по 28 листопада, з 8 по 31 грудня; у 2015 році: з 08 січня по 27 лютого, з 2 березня по 8 квітня. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно постанови від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховного Суду України передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, при цьому позивач у день звільнення працював. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16 з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. До вимог щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосовуються положення цивільного законодавства. Згідно ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Таким чином, протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Суд звертає увагу на те, що на підтвердження відсутності вини ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послається на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області. Так, відповідно до копії сертифікату №7566, виданого 26.05.2017 року Луганською регіональною торгівельно-промисловою палатою, на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5), засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройний конфлікт або погроза такого конфлікту, акти тероризму, диверсії, руйнування електромереж на території Луганської області; ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», місцезнаходження якого: вул. Пивоварова, буд. 5, м. Сєвєродонецьк, обл. Луганська, 93403, Україна; код ЄДРПОУ: 14295594, відповідно до: 1) наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення»; 2) Закону України від 02.10.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»; 3) розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»; 4) наказу директора TOB СП "Укрзовніштрейдінвест" від 29.04.2017 року № 11 (про організацію вивільнення обладнання та складів підприємства від залишків, сировини, матеріалів і готової продукції та тимчасове зупинення діяльності підприємства; 5) наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 07.05.2014 року № 632 (про зупинення цехів підприємства: аміаку 1-А, виробництва карбаміду та вуглеамонійних солей, виробництва метанолу, оцтової кислоти, виробництва формаліну, виробництва вінілацетату, відділення вуглекислоти цеху РП); 6) листа ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» від 30.12.2016 року № 01/ПП-312 (про неможливість забезпечення сировинного потоку та надійного електропостачання по своїм мережам у зв'язку з невідповідністю схеми електропостачання вимогам НПАОП 0.00-1.41-88 "ПВБХП"); 7) листа Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії від 14.11.2014 року № 01/11-5590 (про можливість забезпечення необхідною електричною потужністю лише після повного відновлення магістральних та локальних електричних мереж у Луганській області та припинення бойових дій і терористичних актів); 8) листа Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації від 11.05.2016 року № 6/Д-901 (щодо пошуку шляхів вирішення питання з перспективи надійного енергозабезпечення TOB СП «Укрзовніштредінвест»); 9) листа TOB «Трейдінвест» від 25.01.2017 року № 01/25 (про постачання діоксиду вуглецю рідкого вищого ґатунку); 10) листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 11.02.2016 року № 33/2/2-1341 (про проведення антитерористичної операції); 11) листа Управління Служби безпеки України в Луганській області від 08.02.2016 № 63/28/1023 (про знаходження м. Сєвєродонецька в зоні проведення АТО). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 30 квітня 2014 року та дата закінчення: тривають на 26.05.2017 року, дату встановити неможливо. У заяві про засвідчення форс-мажорних обставин, із якою ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» зверталося до Луганської регіональної Торгово-промислової платати, товариство просило засвідчити форс-мажорні обставини щодо зобовязання виготовити та поставити діоксид вуглецю рідкого вищого ґатунку у кількості 3850 тон у термін до 31 грудня 2014 року за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року, укладеними з ТОВ «Трейдінвест», які унеможливили його виконання у кількості 2750 тон у період з травня по 31 грудня 2014 року. З огляду на викладені обставини, суд доходить висновку, що сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» виконати зобовязання з виготовлення та поставки діоксиду вуглецю рідкого вищого ґатунку у кількості 3850 тон у термін до 31 грудня 2014 року за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року, укладеним з ТОВ «Трейдінвест». Крім того суд звертає увагу на те, що згідно переліку контрактів та господарських договорів, які були укладені ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», крім зобовязання за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23.12.2013 року укладеним з ТОВ «Трейдінвест», ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» мало інші договори щодо виготовлення та поставки продукції з підприємствами. Також, згідно термінових звітів про виробництво промислової продукції (товарів, послуг) за видами, поданих ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» до Головного управління статистики в Луганській області вбачається, що вироблення діоксину вуглецю та зупинка виробництва на ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» мали місце ще з 2013 року, тобто задовго до початку проведення АТО на території Луганської області. Суд звертає увагу на те, що у вищевказаному сертифікаті не містяться обставини непереборної сили для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обовязкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні. Також, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 23.03.2017 року № 6-365цс16, оскільки обставини, які зазначені у постанові Верховного Суду України є зовсім іншими ніж ті, які досліджувалися у даному випадку. Крім того, наданий представником відповідача, «Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)», який було видано певними фахівцями в галузі права та підписано віце-президентом Торгово-промислової палати України, не береться судом до уваги, оскільки як вже зазначалося вище єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) є сертифікат Торгово-промислової палати України. Щодо визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд зазначає наступне. Позивач був звільнений 08.04.2015 року, тобто в день, коли він знаходився на роботі, у звязку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача. 08.04.2015 року було останнім робочим днем позивача, а тому затримка розрахунку при звільненні почалася на наступний день після звільнення позивача, в той час як 08.04.2015 року оплачувалося позивачу в якості робочого дня. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 09.04.2015 року по 19.10.2017 року (день ухвалення цього рішення суду). Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктами 5, 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс134. Так, середньоденна заробітна плата позивача складає 152,49 грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 1219,90 грн. (610 грн. за грудень 2014 року + 609,9 грн. за січень 2015 року) ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 8 днів (згідно довідки № 9 від 08.04.2015 року). Середньомісячне число робочих днів позивача складає 20 робочих днів (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства на 2015 рік, тобто за січень та лютий 2015 року із урахуванням святкових та вихідних днів, в кількості 40 дні ділиться на 2). Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 09.04.2015 року по 19.10.2017, тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає 30 повних місяців (період з 09 квітня 2015 року по 09 жовтня 2017 року включно). Тобто загальне середньомісячне число робочих днів за період невиплати тривалістю 30 повних місяців складає 600 робочих днів (30 місяців х 20 робочих днів), до яких має бути додано 9 робочих днів з 09.10.2017 року по 19.10.2017 року включно. Тобто затримка розрахунку відповідача перед позивачем складає 609 робочих днів. Таким чином, 609 робочих днів затримки слід помножити на 152,49 грн. середньоденної заробітної плати позивача, в результаті чого отримуємо суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні 92866,41 грн. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки по день винесення цього рішення судом, визначену без утримання податків й інших обовязкових платежів, в розмірі 92866,41 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 928,66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved