Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2007 році на підставі рішення суду було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON]. На сьогоднішній день [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з сином протягом останніх семи років без жодних перешкод з її боку. Відповідач не купує одяг, ліки; не турбується про культурний, інтелектуальний розвиток дитини; не ходить на батьківські збори в школу. Крім того, він не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 32 754 грн., тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що відповідач після звільнення з місць позбавлення волі жодного разу не зателефонував, не цікавиться дитиною, його здоров'ям і при випадковій зустрічі у червні 2014 року навіть не звернув увагу на дитину. Син батька взагалі не пам'ятає. Вона не перешкоджала зустрічам дитини з батьком і хотіла, щоб вони спілкувались. Відповідач у судове засідання не з'явився. У відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України повідомлений про розгляд справи через оголошення у пресі (а.с.34), а також згідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК України був повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування у судовому засіданні надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та просить в інтересах дитини позов задовольнити. Прокурор у судовому засіданні пояснила, що є всі підстави для задоволення позову та позбавлення батьківських прав [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, висновок третьої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.12.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.7). 25.01.2008 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 25.01.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с.9). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30.11.2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 28.09.2007 року і до повноліття дитини до [INFO], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10). Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 01.05.2014 року [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 32 754,53 грн. (а.с.12, 13). Відповідно до довідки №120 від 30.04.2014 року про участь батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] (а.с.8) вихованням хлопця займається мати [PERSON]. Батько з сім'єю не проживає з 2008 року, участі у вихованні дитини не приймає та не цікавиться своїм сином всі роки навчання у школі. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.40) [PERSON] упродовж тривалого часу у вихованні сина участі не бере, фізичним розвитком, навчанням, станом здоров'я сина не цікавиться, матеріально їх не забезпечує, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до положень ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування, прокурора щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання; не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню.

Outcome: approved