Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона та відповідач по справі [PERSON] почали спільно проживати від 2006 року, однак шлюб між ними так і зареєстровано не було. Вони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] Від 2011 року вони фактично припинили спільно проживати, на даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Їй відомо, що аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків він немає. Дитині має бути забезпечено належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому вважає батько дитини, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти в твердій грошові сумі в розмірі 1000 грн., однак добровільно це не робить. Нею не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Просить стягувати з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Судове рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді від 25.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. Запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву. Учасникам справи роз'яснено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторонам роз'яснено також, що за клопотанням однієї зі сторін розгляд справи може проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке може бути подане відповідачем в строк для подання відзиву, а позивачем - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. Справу призначено до розгляду по суті на 01.06.2018 року. Згідно зворотних поштових повідомлень про вручення поштових відправлень ухвалу судді від 25.04.2018 року позивач отримала 08.05.2018 року, поштові конверти з ухвалою про відкриття провадження та копією документів на ім'я відповідача направлені за місцем його реєстрації та повернуті до суду з відміткою про неможливість вручення за 21.05.2018 року, 17.07.2018 року, оскільки адресат не розшуканий, за даною адресою не проживає. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 8 ч. 4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Виходячи з положень ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи. Відзиву на позов відповідачем не подано. Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило. За вказаних обставин, суд, за правилами ст.279 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася дочка - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.2). Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою про склад сім'ї № 230 від 14.03.2018 року (а.с.4) та актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 14.03.2018 року (а.с.3). Відповідно до ст. 180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком обох батьків. Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на даний час становить 1944 гривні в місяць, з 1 грудня - 2027 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач працездатний, молодого віку. Доказів про наявність інших утриманців суду не надано. За наведених обставин, визначення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень є обґрунтованим. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка від сплати судового збору у даній справі звільнена. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору.

Outcome: approved