Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] подала до суду позов до АТ "ОТП Банк", [PERSON] про скасування договору та відшкодування шкоди завданої злочином, у якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №1002169023 від 16.06.2012 року та стягнути з ПАТ «ОТП Банк» сплачені за кредитним договором кошти у розмірі 2868 гривень. В обґрунтування своїх вимог у позові позивач зазначив про те, що 16.06.2012 р. [PERSON] використовуючи невстановлених слідством найманих працівників, яким не було відомо про протиправні наміри останнього, які перебували у офісному приміщенні по [ADDRESS], діючи від імені ФОП [PERSON] уклали із нею договір індивідуального замовлення, впевнивши, що ФОП [PERSON] будуть виконані умови договору та буде наданий товар - металопластикові вікна, хоча [PERSON] не мав наміру та можливості виконати покладені на себе обов'язки. Замовник у свою чергу повинен оплатити кошти у сумі 6 575 гривень. Вона за направленням вищевказаних осіб шляхом укладання договору про надання споживчого кредиту № 1002169023 на суму 6 575 грн., оплатила пошти у сумі 1 500 гривень як початковий внесок, а 11.07.2012 внесла платіж у розмірі 684 грн., а також 13.08.2012 внесла платіж у сумі 684 грн. згідно вказаного договору. Свої, зобов'язання як сторона у вказаному договорі [PERSON] не виконав. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року визнано винним та засуджено [PERSON] за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник ПАТ "ОТП Банк" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення про виклик до суду розміщене в № 99 (2933) від 03.12.2014 року в газеті «Свобода» Тернопільської обласної ради та Тернопільської районної державної адміністрації, про поважні причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору про надання споживчого кредиту №1002169023 від 16.06.2012 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] на суму 6 575 грн., остання отримала зазначені кошти на придбання товарів та послуг. Згідно договору індивідуального замовлення №1 від 16.06.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON], виконавець зобов'язався надати послуги індивідуального замовлення та передати замовнику товар, згідно додатку №1 до цього договору, а замовник зобов'язався оплатити товарна умовах встановлених цим договором. Замовник на момент підписання договору оплачує завдаток у розмірі 1500 грн.. Відповідно до квитанції №9216388, [PERSON] 11 липня 2012 року оплатила 684,00 грн. на користь АТ «ОТП Бак». Згідно квитанції №9487900, [PERSON] 13 серпня 2012 року оплатила 684,00 грн. на користь АТ «ОТП Бак». Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року визнано винним та засуджено [PERSON] за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки 16.06.2012 р. [PERSON] використовуючи невстановлених слідством найманих працівників, яким не було відомо про протиправні наміри останнього, які перебували у офісному приміщенні по [ADDRESS], діючи від імені ФОП [PERSON] уклали із [PERSON] договір індивідуального замовлення, впевнивши, що ФОП [PERSON] будуть виконані умови договору та буде наданий товар - металопластикові вікна, хоча [PERSON] не мав наміру та можливості виконати покладені на себе обов'язки. Замовник у свою чергу повинен оплатити кошти у сумі 6 575 гривень У відповідності до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Статтею 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до вищенаведених обставин справи та норм законодавства, договір про надання споживчого кредиту №1002169023 від 16.06.2012 року слід визнати недійсним, а кошти внесені позивачем на виконання умов договору підлягають поверненню. На підставі наведеного та

Outcome: approved