Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суду з позовом до [PERSON], в позові просила здійснити реальний поділ житлового будинку по [ADDRESS], шляхом виділення їй у особисту приватну власність підвального приміщення позначеного в поверховому плані II 2 площею 12,5 кв.м., кухні, що знаходиться на першому поверсі будинку позначеної в поверховому плані 1-4 площею 14,2 кв.м., житлової кімнати, що знаходиться на першому поверсі будинку позначеної в поверховому плані 2-2 площею 19,2 кв.м., туалету, що знаходиться на першому поверсі будинку позначений в поверховому плані 1-2 площею 1,6 кв.м., ванну, що знаходиться на першому поверсі будинку позначеної в поверховому плані 2-6 площею 4,6 кв.м., житлової кімнати, що знаходиться на другому поверсі будинку позначеної в поверховому плані 1-7, сходову клітку позначену в поверховому плані 1-1, 1-5 залишити у спільному користуванні сторін. Всі інші житлові і нежитлові приміщення в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] просила виділити [PERSON] Також просила визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] між нею та відповідачкою - [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] покликалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 № 2-4175 оформленого державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори та реєстраційного посвідчення від 07.02.2000 оформленого ЛОДК «БТІ та ЕО» за № 4683 вона набула право власності на 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS], від так є співвласником даного житлового будинку без визначення конкретного складу частки. Приводом звернення до суду визначає відмову [PERSON] від укладення договору про поділ спірного будинку згідно із запропонованим нею варіантом поділу(відповідає прохальній частині її позовної заяви), наголошує, що бездіяльність відповідача порушує її право власності. Правовою підставою своїх вимог визначає приписи ст.ст. 317, 319, ч. 1 356, ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України. [PERSON] звернулась в суд із зустрічним позовом до [PERSON], П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, який в процесі розгляду справи уточнила - просила визнати недійсним, з часу оформлення, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 № 2-4175 оформлене державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори щодо набуття [PERSON] права власності на 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS] і реєстраційне посвідчення від 07.02.2000 оформлене ЛОДК «БТІ та ЕО» за № 4683 про реєстрацію за [PERSON] на праві особистої власності 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS], а також визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], що становить 3/5 частин будинку і до складу якої входять: підвальні приміщення під інд. I площею 7, 2 кв.м., під інд. III площею 10,7 кв.м., під інд. IV площею 13,2 кв.м., приміщення першого поверху під інд. 1-1 площею 8,9 кв.м.(сходова клітка), під інд. 1-2 площею 1,6 кв.м.(коридор), під інд. 1-3 площею 1,0 кв.м.(вбиральня), під інд. 1-4 площею 14,2 кв.м.(кухня), приміщення другого поверху під інд. 1-5 площею 8,9 кв.м.(сходова клітка), під інд. 1-6 площею 5,7 кв.м.(коридор), під інд. 1-7 площею 15,0 кв.м.(житлова кімната), під інд. 1-8 площею 19,7 кв.м.(житлова кімната), під інд. 1-9 площею 13,9 кв.м.(житлова кімната), під інд. 1-10 площею 1,0 кв.м.(вбиральня) та під інд. 1-11 площею 4,7 кв.м.(ванна). В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] покликалася на те, що спірний будинок по [ADDRESS] з моменту завершення будівництва був поділений на дві квартири, власником обох квартир, отже і будинку в цілому, був [PERSON], який згодом відчужив частину будинку [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.1964. Умовами згаданого договору передбачалося, що [PERSON] купив частину спірного будинку, яка складається з конкретних приміщень, що знаходилися на першому поверсі будинку, а саме: дві житлові кімнати під літ. 1-4, площею 19, 2 м.кв. і під літ. 1-5. площею 13, 5 м.кв., кладову під літ. 1-7, площею 4,6 м.кв., приміщення коридору під літ. 1-2 до цегляної перегородки, що згідно з даним договором мала бути встановлена покупцем для ізоляції придбаних приміщень, а також підвал під літ. ІІ, площею 12,5 м.кв.(нумерація придбаних [PERSON] приміщень вказана у договорі згідно з поверховим планом на будинок від 10.07.1959). Також покликалася на те, що в укладеному договорі сторони умовно визначили, що вказані приміщення становлять 2/5 частин спірного будинку, а фактично придбана [PERSON] частина будинку (квартира) була відокремлена від іншої частини будинку цегляною перегородкою в коридорі піл літ. 1-2, обладнана окремим входом, що відображено на поверхових планах від 18.10.1983 - 04.04.1986 років і технічному паспорті на будинок від 13.05.1988, таким чином житловий будинок був реально поділений між співвласниками на дві окремі частини (квартири), з яких квартира № 1 належала [PERSON], а квартира № 1«а»(2) - [PERSON] Згодом, після смерті [PERSON], придбані ним приміщення(квартира) у спірного будинку була успадкована [PERSON] Також [PERSON] покликалася на те, що 01.08.1968 [PERSON] продав належну йому частину житлового будинку(квартиру), яку він умовно визначив як 3/5 від цілого будинку, [PERSON]. Оскільки в договорі купівлі-продажу від 01.08.1968 не визначено конкретних приміщень, які придбавались [PERSON], він набув у власність ту частину спірного будинку, яка залишилась після продажу окремих приміщень [PERSON] Згодом - 08.12.1972 [PERSON] подарував вказану частину будинку [PERSON], яка, своєю чергою, 15.06.1988 подарувала цю частину будинку їй, [PERSON] В подальшому нумерація приміщень в спірному будинку була неодноразово змінена і на даний час належні [PERSON] приміщення позначені в технічному паспорті на будинок від 22.02.2013 під літ. 2-1, площею 19, 2 м.кв., 2-2, площею 13, 5 м.кв., 2-3, площею 4,6 м.кв., 2-4, площею 1.0 м.кв. та 2-5, площею 2, 5 м.кв., нумерація підвального приміщення залишилася незмінною, а приміщення, які просить виділити собі в судовому порядку [PERSON] фактично належать [PERSON] ( входять до складу квартири № 1) Приводом звернення до суду визначала неправомірні, на її думку, вимоги [PERSON] щодо розподілу будинку, невизнання [PERSON] факту поділу будинку на дві відокремлених частини (квартири), також наполягала на незаконності оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 № 2-4175 проведеного державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори щодо набуття [PERSON] права власності на 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS] і реєстраційного посвідчення від 07.02.2000 оформленого ЛОДК «БТІ та ЕО» за № 4683 про реєстрацію за [PERSON] на праві особистої власності 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Вказувала, що оформлення цих документів порушує її право власності, оскільки в оспрюваному свідоцтві про право на спадщину, як успадковані [PERSON], перелічені приміщення, які фактично належать [PERSON], пояснвала цю невідповідність зміною нумераціфї приміщень, яка відбулася в період після 1968 року. Правовою підставою своїх вимог визначала приписи ст.ст. 86, 101, 128 ЦК України(в редакції 1963 року), ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України(в чинній редакції). В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позові, крім того наголосили, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.04.2014, вказівки якої є обов'язковими у даній справі, констатовано факт відсутності реального поділу спірного будинку між сторонами спору, наголошено на необхідності проведення такого поділу на вимогу співвласника. Також [PERSON] наголосив на відсутності в будинку відокремлених інженерних комунікацій з газо -електро -водопостачання і водовідведення, що на його думку свідчить про відсутність реального поділу на квартири і на відсутності правовстановлюючого документу з приводу перебування у власності [PERSON] саме квартири [ADDRESS]. Просили позов [PERSON] задоволити, проти зустрічного позову [PERSON] заперечили, в тому числі у зв'язку із спливом, на їх думку, строків позовної давності щодо вимог [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.1999 № 2-4175 і реєстраційного посвідчення від 07.02.2000 оформленого ЛОДК «БТІ та ЕО» за № 4683. Подали заперечення на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні представники відповідачки [PERSON] - [PERSON], [PERSON] проти позову [PERSON] заперечили, а позовні вимоги [PERSON] підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним в позові, також наголосили, що окрім даних інвентаризаційної справи на будинок по [ADDRESS] факт його поділу на дві відокремлені частини (квартири) був встановлений судовими рішеннями, що набрали законної сили, ухваленими в період: 2010 - 2015 роки у інших цивільних справах за участю [PERSON] і [PERSON], а тому в силу приписів ст. 61 ЦПК вказані обставини не підлягають повторному доказуванню і повинні прийматися судом при розгляді даної справи, як безспірні докази. Просили уточнений позов [PERSON] задовольнити, проти первісного позову [PERSON] заперечили, подали письмові пояснення в обгрунтування позовних вимог. Відповідач - П'ята Львівська державна нотаріальна контора в судове засідання повноважного представника не направила, подала до суду заяву від 03.10.2014 у якій просила справу слухати у за відсутності її представника. Відповідач - Обласне комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" та Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судовому засіданні щодо вирішення спору поклались на розсуд суду. Представник третьої особи - Франківської районної адміністрації в судовому засіданні пояснив, що будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі місцевих рад, проте у відповідності до наявних в розпорядження ФРА документів вбачається, що такий розподілено у 1964 році на дві відокремлених частини (квартири), якими на даний час користуються [PERSON] і [PERSON] При дослідженні наявних в матеріалах справи документів судом встановлено наступне. На підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від одної до п'яти від 15.10.1956 гр. [PERSON] надано земельну діялянку площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Спірний будинок [ADDRESS] збудовано у 1959 році і прийнято в експлуатацію на підставі Акту про завершення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 01.08.1959. Власником будинку був [PERSON] Відповідно до договору купівлі - продажу від 01.12.1964 [PERSON] купив у [PERSON] дві п'ятих ідеальних частин житлового будинку по [ADDRESS]( п. 1 договору). В п. 2 вказаного договору зазначається, що в постійне користування [PERSON] відходять конкретні приміщення: «дві житлових кімнати, кладова та коридор до перегородки, яка має бути поставлена покупцем у відповідності до домовлення, що знаходяться на першому поверсі будинку та позначені на поетажному плані під №№ 1-4, 1-5, 1-7 та 1-2, а також приміщення в підвалі позначене на поетажному плані під літ. ІІ, площею 12,5 м.кв.». Питання про порядок користування земельною ділянкою на якій розташований даний будинок у договорі від 01.12.1964 не визначалися, проте були вирішені шляхом укладення окремого договору між сторонами від 25.11.1964, а також в судовому порядку - ухвалою народного суду Залізничного району м. Львова від 20.05.1968 по справі № 2-915/1968 було затверджено мирову угоду між [PERSON] і [PERSON], якою встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою, дана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили 30.05.1968 /т.1 а.с. 103/. Також предметом судового спору була належна [PERSON] частина будинку - рішенням Радянського районного народного суду м. Львова від 09.02.1990 по справі № 2-50/90 (набрало законної сили 19.03.1990) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування квартирою по [ADDRESS] і зустрічним позовом [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні даним житлом відмовлено у позові [PERSON] і задоволено позов [PERSON], яку вселено до квартири [ADDRESS]. По смерті [PERSON] придбані ним приміщення успадкувала [PERSON] - відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 виданого П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою і реєстраційного посвідчення від 07.02.2000р. за № 4683 оформленим ОКП «БТІ та ЕО», за нею на праві власності було визначено 2/5 частин спірного будинку. Перелік приміщень вказаних у свідоцтві про право на спадщину співпадає з переліком приміщень, вказаних у договорі купівлі-продажу від 01.12.1964, проте у реєстраційному посвідченні перелік приміщень відсутній. Згідно із договором купівлі-продажу від 01.08.1968 посвідченим державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, [PERSON] продав належну йому частину спірного будинку [PERSON] В подальшому на підставі договору дарування від 08.12.1972 посвідченого державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарував належну йому частину спірного будинку [PERSON], яка згідно з договором дарування від 15.06.1988, посвідченим державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, подарувала цю ж частину спірного будинку [PERSON] Перелік приміщень, що переходять до набувачів за вищезазначеними правочинами у договорах не наводився, порядок користування земельною ділянкою не визначався. За заявою [PERSON] Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції для неї оформлено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2761617 від 22.04.2013, у якому містяться відомості про склад(перелік приміщень) належної [PERSON] частини у спірному будинку. Представником [PERSON] - [PERSON] долучено до справи копії документів, щодо користування [PERSON] і [PERSON] комунальними послугами у спірному будинку, копію рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.05.2014 з приводу оскарження технічних умов на водопостачання, копії постанови Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2013 по справі № 813/4014/13-а, ухвали Львівського адміністративного апеляційного суду від 10.02.2015 у справі № 876/612/14 з приводу оскарження [PERSON] правомірності оформлення витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2761617 від 22.04.2013, визнав протиправними та скасував рішення державного реєстратора [PERSON] про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2013 за № 1814296. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2013 визнано протиправними дії державного реєстратора з приводу внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2013 за № 1814296 та скасовано рішення державного реєстратора про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2013 за № 1814296, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Ухвалою колегії суддів Львівського адміністративного апеляційного суду від 10.02.2015 у справі № 876/612/14 вказана постанова була залишено без змін. Питання про склад належних [PERSON] і [PERSON] часток у спірному будинку, належність їм на праві власності окремих приміщень, наявність квартирного поділу у будинку досліджувалася та встановлювалася при ухваленні судових рішень по цивільних справах № 2-219/10, № 2/465/490/14 за участі зазначених осіб, рішення у яких в даний час набрали законної сили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а позов [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних мотивів. З Акту про завершення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 01.08.1959 вбачається, що будинок [ADDRESS] у м. Львові на момент прийняття в експлуатацію державною комісією становив двоповерховий особняк, що складався з двох квартир обладнаних кухнями і вбиральнями, отже квартири були повноцінними. Вказана обставина представниками сторін не оспорювалася, отже її слід вважати встановленою згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Рішенням Радянського районного народного суду м. Львова від 09.02.1990 по справі № 2-50/90 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування квартирою по [ADDRESS] і зустрічним позовом [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні даним житлом було встановлено, що придбана [PERSON] частина будинку по [ADDRESS] є квартирою № 1-а і складається із двох суміжних кімнат площею 32,9 кв.м. Вказана квартира придбана [PERSON] і [PERSON] під час перебування у шлюбі за спільні кошти, від так сторони спору є співввласниками цього майна, з цих підстав відмовлено у позові [PERSON] і задоволено позов [PERSON], яку вселено до квартири [ADDRESS]. Отже з 01.12.1964 [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала ? частина квартири [ADDRESS]. Факт відсутності державної реєстрації права власності не свідчить про об'єктивну відсутність у [PERSON] права власності на нерухоме майно, оскільки представники позивача не заперечили, що вона проживала у придбаній квартирі - фактично користувалася майном. Франківським районним судом м. Львова у рішенні від 28.10.2010 по справі № 2-219/10, яке набрало законної сили 23.12.2010(т.1 а.с.105-107), сторонами у справі були [PERSON] і [PERSON], встановлено, що [PERSON] є власником 2/5 частин будинку по [ADDRESS], дану частину будинку, яка становить квартиру № 1а, вона успадкувала по смерті її батька. Також Франківським районним судом м. Львова у рішенні від 13.08.2014 по справі № 2/465/490/14 (набрало законної сили 14.05.2015), сторонами у справі були [PERSON] і [PERSON], встановлено, що в будинку по [ADDRESS] є дві квартири - № 1, яка належить [PERSON] та № 1а, яка належить [PERSON] [PERSON] згідно із договором дарування від 15.06.1988 є власником 3/5 частин житлового будинку по [ADDRESS], до складу цієї квартири входять наступні приміщення: підвальні приміщення: під інд. I площею 7, 2 кв.м., під інд. III площею 10,7 кв.м., під інд. IV площею 13,2 кв.м., приміщення першого поверху: під інд. 1-1 площею 8,9 кв.м.(сходова клітка), під інд. 1-2 площею 1,6 кв.м.(коридор), під інд. 1-3 площею 1,0 кв.м.(вбиральня), під інд. 1-4 площею 14,2 кв.м.(кухня), приміщення другого поверху: під інд. 1-5 площею 8,9 кв.м.(сходова клітка), під інд. 1-6 площею 5,7 кв.м.(коридор), під інд. 1-7 площею 15,0 кв.м.(житлова кімната), під інд. 1-8 площею 19,7 кв.м.(житлова кімната), під інд. 1-9 площею 13,9 кв.м.(житлова кімната), під інд. 1-10 площею 1,0 кв.м.(вбиральня) та під інд. 1-11 площею 4,7 кв.м.(ванна). [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 за № 2-4175 оформленого державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори є власником 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS], які становлять окрему ізольовану квартиру № 1«а»(2) житловою площею 32,7 кв.м., загальною площею 53,4 кв.м. з окремим входом, до складу цієї квартири входять: підвальне приміщення під інд. II площею 12,5 кв.м. та приміщень першого поверху під індексами: 2-1 площею 19,2 кв.м., 2-2 площею 13,5 кв.м., 2-3 площею 4,6 кв.м. 2-4 площею 1,1 кв.м.та 2-5 площею 2,5 кв.м.; Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, отже суд не вправі відкинути обставини встановлені судовими рішеннями і приймає їх, як належні та допустимі докази. Відповідно до акту від 04.07.2013 складеного працівниками ЛМКП «Львіводоканал» та довідки від 11.11.20014 наданої ПАТ «Львівгаз» в будинку по [ADDRESS] обліковується дві квартири: № 1 за [PERSON], № 1а за [PERSON], облік водо- та газопостачання здійснюється на підставі показів окремих для кожної з квартир лічильників. Згідно із довідкою ЛКП «Затишне» від 11.06.2014 № 357 за даними картотеки, яка була передана з ЛКП «Сонячне» в ЛКП «Листопадове», в подальшому передана в ЛКП «Затишне» в будинку по [ADDRESS] рахується дві квартири: 1 та 1а. Відповідно до довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 12.06.2014 за № 2755 на підставі акту від 30.05.1965 в будинку по [ADDRESS] зафіксовано біжучі зміни - встановлення перегородок в приміщенні 1-2 та між приміщеннями підвалу № 1 та № II, замуровано дверний прохід між приміщеннями першого поверху 1-4 та 1-3, приміщення підвалу № II облаштовано окремим входом, внаслідок вказаного перепланування утворилося дві ізольованих квартири з окремими входами. Облікується квартира № 1 - власник [PERSON] загальна площа 125,7 кв.м., житлова 48,6 кв.м., підвал 31,1 кв.м., квартира № 2 - власник [PERSON] загальна площа 53,4 кв.м., житлова 32.7 кв.м., підвал 12,5 кв.м. Згідно з ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. З огляду на положення Закону та встановлені фактичні обставини суд вважає обгрунтованими твердження [PERSON] про наявність у спірному будинку квартирного поділу та належність [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS]. Доводи [PERSON] на обгрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи - спростовуються обставинами встановленими у судових рішеннях по цивільних справах № 2-219/10, № 2/465/490/14 за участі [PERSON], зазначеними матеріалами інвентаризаційної справи. Заперечення представників [PERSON] в частині відсутності у [PERSON] правстановлюючого документу на квартиру суд відкидає, оскільки такі спростовуються судовими рішеннями, що набрали законної сили, які узгоджуються із іншими доказами встановленими по справі. Також суд не приймає до уваги заперечення представників позивача в частині відсутності у спірному будинку відокремлених інженерних мереж, оскільки чинне законодавство не визначає такий, як невід'ємну ознаку квартирного поділу, отже дана обставина не має доказового значення. Судом встановлено, що при співставленні даних технічної інвентаризації будинку по [ADDRESS] на час укладення договору між [PERSON] та [PERSON] (01.12.1964) і на час оформлення [PERSON] свідоцтва про право на спадщину ( 29.11.1999) під номерами приміщень вказаними у договорі від 01.12.1964 (№№ 1-4, 1-5, 1-7 та 1-2) станом на 29.11.1999 знаходяться інші приміщення: на поверховому плані за 1959 рік приміщення під № 1-4 є житловою кімнатою і має площу 19,2 кв.м., а за даними технічного паспорта від 13.05.1988 приміщення під № 1-4 є кухнею та має площу 14,2 кв.м., на поверховому плані за 1959 рік приміщення під № 1-5 є житловою кімнатою і має площу 13,5 кв.м., а за даними технічного паспорта від 13.05.1988 приміщення під № 1-5 є сходовою кліткою і має площу 8,9 кв.м., на поверховому плані за 1959 рік приміщення під № 1-7 є допоміжним приміщенням площею 4,6 кв.м. і розташовано на першому поверсі, а за даними технічного паспорта від 13.05.1988 приміщення під № 1-7 є житловою кімнатою площею 15 кв.м. і розташовано на другому поверсі будинку. Таким чином доводи [PERSON] про зміну нумерації приміщень у спірному будинку та невідповідність нумерації фактично належних [PERSON] приміщень тій нумерації, що зазначена в договору купівлі - продажу від 01.12.1964 і у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 об'єктивно підтверджені письмовими доказами. Щодо позовної вимог [PERSON] про визнання недійсним, з часу оформлення, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 № 2-4175 оформленого державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори щодо набуття [PERSON] права власності на 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS] та реєстраційного посвідчення від 07.02.2000 оформленого ЛОДК «БТІ та ЕО» за № 4683 про реєстрацію за [PERSON] на права власності. Фактом оформлення зазначеного свідоцтва про спадщину та реєстраційного посвідчення [PERSON] підтверджує свої позовні вимоги та заперечує проти позовних вимог [PERSON], що безпосередньо впливає на обсяг майнових прав відповідача - зачіпає його права та інтереси, тому суд погоджується, що обставини правомірності оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.1999 № 2-4175 і реєстраційного посвідчення від 07.02.2000 за № 4683 є предметом спору в даній справі, оскільки стосуються інтересів кожної з сторін. Також суд вважає зазначені вимоги [PERSON] обгрунтуваними, оскільки з огляду на обсяг майнових прав [PERSON] - внаслідок придбання майна під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя в силу ст. 22 КЗпШС УРСР йому належала половина від придбаних 2/5 частин будинку, іншим співласником з моменту укладення договору - 01.12.1964 була [PERSON]( в даний час [PERSON]). Ці обставини встановлені рішенням Радянського районного народного суду м. Львова від 09.02.1990 по справі № 2-50/90, сторонами по справі не оспорюються. Із оглянутих судом матеріалів спадкової справи № 2-4175/99 по смерті [PERSON] встановлено, що при оформленні оскаржуваного свідоцтва про спадщину [PERSON] не повідомила нотаріуса про факт придбання спадкодавцем майна під час перебування у зареєстрованому шлюбі та факт вирішення в судовому порядку спору щодо майна( про існування судового спору [PERSON] було достименно відомо, оскільки вона давала покази у суді в якості свідка) , внаслідок чого нотаріусом оформлено свідоцтво про спадщину на всю частину будинку- як належну померлому так і належну [PERSON], а ЛОДК «БТІ та ЕО» проведено державну реєстрацію такого свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] є живою в даний час- копія її паспорта громадянина України долучена до матеріалів справи представником [PERSON] Доводи представників позивача про відсутність звернення [PERSON] з приводу порушення своїх прав, а від так наявності її мовчазної згоди на дії [PERSON] з оформлення виключно за собою права власності на частину будинку судом до уваги не приймаються, оскільки виходячи із принципу непорушності права власності закріпленого у ст. 41 Конституції України, суд зобов'язаний дати правову оцінку зазначеним обставинам. Щодо вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS], суд вважає, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного. На підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 868 від 25.07.1956 [PERSON] була надана в безстрокове користування земельна ділянка по [ADDRESS] площею 600 м.кв. для обслуговування житлового будинку. Після відчуження частини будинку на користь [PERSON] порядок користування земельною ділянкою між співвласниками було визначено ухвалою народного суду Залізничного району м. Львова від 20.05.1968 по справі № 2-915/1968, положення якої були обов'язкові для співвласників. Після переходу права власності на частини житлового будинку до інших власників, до них також перейшло право користування цією земельною ділянкою (для [PERSON] згідно з ст. 90 ЗК УРСР 1970р, для [PERSON] - ст. 30 ЗК України 1992р.) на умовах визначених ухвалою суду від 20.05.1968. Доказів відступлення з боку [PERSON] від порядку користування земельною ділянкою, визначеного для попередніх власників, стороною позивача суду не надано, стороною відповідача на про такі не зазначено. Представником відповідача зазначено, що станом на теперішній час [PERSON] фактично користується саме такою частиною земельної ділянки, а тому, з урахуванням положень ст. 377 ЦК України з приводу правонаступництва права користуванняч частиною земельної ділянки для кожної із сторін: для [PERSON] - після [PERSON], для [PERSON] - після [PERSON] суд приходить до висновку про відсутність доказів порушення прав позивача при користуванні прибудинковою земельною ділянкою. Також суд не вправі визначати порядок користування земельною ділянкою за наявності судового рішення з цього приводу, яке набрало законної сили та є обов'язковим для сторін. В матеріалах справи міститься висновок судової будівельно - технічної експертизи № 1338/1339 від 07.08.2012 проведеної за клопотанням сторін. У відповідності до ст.ст. 147, 212 ЦПК України суд не погоджується із висновками експерта, оскільки такі не узгоджуються із іншими доказами по справі - обставинами встановленими судовими рішеннями по цивільних справах № 2-915/1968, № 2-219/10, № 2/465/490/14, матеріалами інвентаризаційної справи. Щодо заяви представника [PERSON] про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже визначальним для перебігу позовної давності є не час, в який мала місце та чи інша подія, а час коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доказів обізнаності безпосередньо [PERSON] із обставинами, які свідчили про порушення її прав в строк, що перевищує загальний термін позовної давності стороною позивача суду не надано. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у Постанові № 5 від 07.02.2014 зазначає: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Outcome: dismissed