Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

12.07.2018 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача на її користь 20 9673 грн. 38 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2012 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого надала у борг відповідачці грошові кошти в сумі 8000 доларів США, що в еквіваленті становить 209673 грн. 38 коп., які зобов`язувалася повернути до кінця 2012 року. У визначений строк борг не повернула та написала розписку 07.10.2014 року про те, що зобов`язується віддати позичені гроші за півтора року, тобто до 07.04.2016 року, однак так і не повернула борг. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 20.08.2020 справу прийнято до провадження, поновлено провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 06.10.2020 постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.12.2020 залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання представник позивача - адвокат Сенюга І.М. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, в судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву не подала. Конверт повернувся із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, судом дотримано вимоги щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, а з урахуванням, що адресат відсутній за вказаною адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, а інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає, то така вважається врученою. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 28.04.2021 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням позовних вимог, згідно яких зокрема позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 03.04.2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичила в [PERSON] гроші в сумі 8000 доларів США, які зобов`язалась повернути до кінця 2012 року, про що особисто розписалась. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи. 07.10.2014 року [PERSON] написала розписку про те, що зобов`язується повернути позичені кошти через півтора року, а 13.03.2015 написала розписку про повернення коштів ще через пів року. Згідно з актовим записом про смерть №07 від 07.08.2019, складеним виконавчим комітетом Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області [PERSON] померла [INFO] . Згідно повідомлення Турківської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на [INFO] не заводилася. Відповідно до довідки Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області від 25.09.2020 № 466, [PERSON] , яка померла [INFO] на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала та була зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO]. Добровільно заборгованість за договором позики неповернута, а тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України, Книгою 6 "Спадкове право". Так, відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України. Частина 2 ст.1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст.1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. З дослідженого безпосередньо в судовому засіданні оригіналу боргової розписки видно, що відповідач [PERSON] 03.04.2012 отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до кінця 2012 року. Загалом, зі змісту вказаної боргової розписки видно наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики, встановлений факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також зазначено про зобов`язання позичальника повернути борг у визначений строк. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. У ході розгляду справи суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть №07 від 07.08.2019, складений виконавчим комітетом Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області. Згідно повідомлення Турківської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на [INFO] не заводилася. Відповідно до довідки Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області від 25.09.2020 № 466, [PERSON] , яка померла [INFO] на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживала та була зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO]. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною третьою ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, [PERSON] в силу положень ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , до складу якої увійшов і обов`язок щодо повернення коштів за договором позики, який був укладений між позивачем та її померлою матір`ю, невиконаний нею на день смерті. Відтак, суд встановив, що між [PERSON] та померлою [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] , був укладений договір позики на суму 8000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 209673 грн. 38 коп. (офіційний курс НБУ станом на 11.07.2018 року становить 26,21 гривень за один долар США), що підтверджено розпискою, яка в свою чергу як документ підтверджує укладення самого договору, його умови та засвідчує отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником Враховуючи те, що відповідач не виконала зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики в сумі 8000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 209673 грн. 38 коп., тому вимога позивача до її правонаступника є підставною і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2096,73 грн. за подання позовної заяви. Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У матеріалах справи є квитанція адвоката Сенюги І.М. про отримання від [PERSON] за підготовку та складання позовної заяви 600 грн. та договір про надання праввої допомоги, однак позивачем не долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами понесені ним витрати на правничу допомогу, а тому такі стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved