Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, шляхом направлення 12.09.2019 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 17.09.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2011 між ними зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №141. Спільних дітей сторони не мають. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, між ними постійно виникають сварки, що негативно впливає на їх емоційний стан та стан здоров`я. Позивач зазначив, що їх подружнє життя не склалося через розбіжності з усіх питань сімейного життя, між ними відсутні спільні інтереси та почуття любові та взаєморозуміння, як жінка та чоловік віддалилися один від одного. Ведення спільного господарства та подружні відносини між ними припинено з грудня 2018 року, вони проживають окремо та перестали спілкуватися. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що примирення неможливе. Позивач зазначив, що шлюб носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносити, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 23.09.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 18 жовтня 2019 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Зазначив, що разом не проживають з відповідачем з листопада 2018 року, на примирення не згоден, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується відміткою від 24.10.2019 на конверті про невручення з причин " інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення ", який направлявся з судовою повісткою рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 32), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавала. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №141, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09.09.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7). Сторони спільних дітей не мають. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, спільних дітей не мають, разом не проживають. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не надала суду заяву про залишення або відновлення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанції №0.0.1462036273.1 від 12.09.2019 (а.с. 1), останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved