Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

12 березня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 09 січня 2014 року він уклав договір-заяву №305835 /152/370-14 про банківський строковий вклад «Пенсійний» у сумі 19199 доларів США на 370 днів з Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника начальника відділення Бах Н.Р. Підписанням цього договору-заяви він розмістив вклад у сумі 19199 доларів США на вкладний рахунок [NUMBER] на строк з 09 січня 2014 року по 14 січня 2015 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного договором, банк зобов'язаний нараховувати та виплачувати проценти за ставкою 10,10 процентів річних. Згідно договору після закінчення строку договору, визначеного пунктом 1 договору-заяви, вклад повинен бути поверненим в порядку, строки та на умовах, передбачених положенням п.5.2 основних умов. Після закінчення строку договору він звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу. Йому було повернено 400 американських доларів, а залишок не повертається. Він звернувся до відповідача з заявою про роз'яснення причини відмови повернути вклад. Ним отримано відповідь про Постанову правління НБУ від 03 грудня 2014 року про обмеження видачі готівкових коштів. Посилається на те, що вказаний лист не є нормативним документом, так як не відповідає вимогам закону та суперечить умовам договору. Вважає незаконною відмову банку видати грошові кошти, тому що при цьому порушуються його конституційні, цивільні та майнові права. Договором передбачено повернення грошового вкладу в разі закінчення строку договору. Грошові кошти йому потрібні для лікування, так як він є інвалідом 2-ї групи. Крім того вказує, що незаконними діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, так як у нього погіршився стан здоров'я, піднявся тиск, змінився звичний спосіб життя. Він змушений ходити до відповідача з проханням виконати умови договору та повернути гроші, що його принижує. Моральна шкода, спричинена відповідачем оцінена в 20000 гривень. На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та стягнути з відповідача на його користь грошовий вклад у розмірі 18799 доларів США, та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. В подальшому, з урахуванням наданої відповідачем довідки про залишок грошових коштів на депозитному рахунку, позивачем було уточнено позовні вимоги, в яких він просив стягнути з відповідача на його користь грошовий вклад у розмірі 18441,44 доларів США, та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Присутній у судовому засіданні позивач надав пояснення по суті справи, підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі з тих підстав, що дійсно, між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином України, [PERSON] було укладено договір-заяву №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 09 січня 2014 року на строк з 09 січня 2014року по 14 січня 2015 року. Відповідно до п. 1 Депозитного договору, Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті у порядку та на умовах, визначених в Депозитному договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит». Пунктом 9 Депозитного договору визначено, що Вкладник підписанням цього договору усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з Депозитним договором складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Договорів, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Згідно ст.55 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду за діяльністю банків в межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно ст.56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для банків. На момент звернення Позивача до Банку з вимогою повернення суми вкладу (09 січня 2015 року), діяла Постанова НБУ №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Відповідно до підпункту 9 пункту 6 даної Постанови, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. При цьому мінімальний розмір щоденних виплат не встановлено. Відповідно до п.2 ч.1 ст.66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах: адміністративне регулювання: встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Таким чином, дана Постанова була видана в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, та була обов'язковою для виконання усіма банками, яким вона адресована. Тобто, на період звернення Позивача до Банку, діяв вищенаведений нормативний акт Національного банку України, який є обов'язковим для виконання Банками. Згідно із ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до п.7.4. Основних умов, Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором у випадку виникнення обставин непереборної сили, до яких, зокрема, відносяться: вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором. При цьому строк виконання зобов'язань відкладається на весь строк дії таких обставин». Як вже зазначалося вище, під час підписання Договорів Вкладник погодився з положеннями Основних умов у повному обсязі, відтак погодився і з умовами п.7.4 Основних умов щодо умов та випадків звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за Договором. Відповідно до п.5.2 Основних умов, У випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. Вказану письмову вимогу Вкладник зобов'язаний надати Банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається Банком, а другий - повертається Вкладнику з відміткою Банку про отримання письмової вимоги. У зазначеній письмовій заяві Вкладник обов'язково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказівкою у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування). До матеріалів справи долучена заява [PERSON] від 09 січня 2015 року про повернення вкладу після закінчення строку його розміщення. Проте у вказаній заяві Позивач не зазначив спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказівкою у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування). Враховуючи той факт, що у заяві про повернення вкладу Позивачем не був зазначений спосіб отримання грошових коштів, вважає, що Вкладник не скористався наданим йому правом отримання у готівковій формі затребуваної суми вкладу, відтак прострочення виконання зобов'язань Банком не сталося, а звернення до суду з позовом є передчасним. Вимоги Позивача щодо відшкодування моральної шкоди вважає безпідставними і такими, що суперечать положенням ст.23 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації особи. Позивач не довів наявності вказаних обставин, а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними, не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами справи. На підставі вищевикладеного просив суд у задоволенні уточнених позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд дійшов висновку, що заявлені уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Так судом встановлено, що між позивачем [PERSON] (а.с.16, 17) та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву від 09 січня 2014 року №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 19199,00 доларів США під проценти за ставкою 10,10 % річних (а.с.2). Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Факт вкладу підтверджується квитанцією №2039 від 09 січня 2014 року (а.с.3, 3а). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ст.1061 ЦК України, п.1.7 Постанови НБУ від 03 грудня 2003 року №516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. З огляду на положення зазначених норм, проценти на банківський вклад - це істотна умова договору банківського вкладу і вона випливає із оплатного характеру даного договору. Згідно договору-заяви від 09 січня 2014 року №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» було передбачено, що вклад здійснюється на 370 днів, тобто з 09 січня 2014 року по 14 січня 2015 року. Виконуючи вимоги п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.4-6) позивач [PERSON] 09 січня 2014 року при укладенні депозитного договору також повідомив банк заявою від 09 січня 2014 року про небажання продовжувати договір строкового банківського вкладу по строку його закінчення - 14 січня 2015 року (а.с.7). 05 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся з повторними заявами про повернення грошового вкладу за договором-заявою №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад «пенсійний» до керуючого КФ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та керуючого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.8, 10-11). Відповіддю керуючого КФ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Кобзєва І.С. №499 від 18 лютого 2015 року, позивачу було повідомлено, що відповідно до Постанови правління НБУ №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 грудня 2014 року, передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквівалентів за офіційним курсом НБУ. Тобто НБУ прямо або побічно заборонено або обмежено можливість належного виконання банком умов договору депозиту (а.с.9), аналогічна відповідь вбачається і від директора центру роздрібного бізнесу Руднєва О.М. №9-037120/3274 від 02 березня 2015 року (а.с.33), та заступника директора Генерального департаменту банківського нагляду Раєвського К.Є. №47-606/22655 від 03 квітня 2015 року (а.с.34-35), крім того у відповіді НБУ зазначено, що позивач має право на повернення свого вкладу, а термін дії Постанови правління НБУ №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 грудня 2014 року, сплинув 03 червня 2015 року. Повернення грошового вкладу позивачем [PERSON] обґрунтовано тим, що кошти йому потрібні на лікування. Так з матеріалів справи судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, також йому присвоєна 2-га група інвалідності (а.с.14, 15). З довідки, завіреної заступником начальника відділення №1 Бах Н.Р. №2609 від 09 червня 2015 року вбачається, що залишок грошових коштів за договором-заявою №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 09 січня 2014 року на відкритому рахунку [NUMBER], складає 18441,44 долар США (а.с.40). Жодних доказів, що вкладені кошти та нараховані проценти були повернуті позивачеві по закінченню строку договору-заяви №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 09 січня 2014 року представником відповідача суду не надано. Відповідно до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Стаття 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім того, відмова банку він виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк, є не тільки неналежним виконанням зобов'язання, порушенням ст.ст.530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Першого протоколу до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна». З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача за договором-заявою №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 09 січня 2014 року, вкладу у розмірі 18441,44 долари США підлягає задоволенню. Строк дії договору закінчився до винесення судового рішення, а отже питання про його дострокове припинення судом не вирішується. Що стосується позовної вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає виходячи із наступного. Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач хоча і не зазначив цього, однак підтвердив, що звернувся до суду в порядку захисту прав споживачів. Відповідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного суду України від №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Аналіз викладених норм Закону та роз'яснення, надані Верховним судом України надають підстави для висновку про те, що чинним законодавством встановлено, що моральна шкода, спричинена порушенням прав споживача може бути відшкодована лише у випадку, якщо таке порушення призвело до пошкодження здоров'я споживача або його смерті чи каліцтва. За таких обставин позовні вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди суд вважає не доведеними, а тому вони не підлягають задоволенню. Крім того, можливість відшкодування моральної шкоди в даному випадку не передбачена і самим договором-заявою №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 09 січня 2014 року. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial