Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] 1 700 грн. матеріальної шкоди завданої злочином та 3 000 грн. моральної. В обґрунтування позову зазначається, що вироком Рівненського міського суду від 19 листопада 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн. Відповідач, своїми злочинними діями 01 червня 2013 року та 28 червня 2013 року, шляхом шахрайства, заволодів грошовими коштами [PERSON] на загальну суму 3 400 грн. Останній визнаний потерпілим по даному кримінальному провадженню. Обвинувачений під час судового розгляду повністю визнав свою вину, частково відшкодував завдану шкоду у розмірі 1 700 грн., решту коштів обіцяв повернути до кінця 2013 року, проте обіцянки не дотримався. Своїми неправомірними діями, [PERSON] також завдано [PERSON] моральну шкоду, яка виражається у перенесених душевних страждань, необхідністю відшуковувати кошти для утримання сім'ї та задоволення інших життєвих потреб. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. До початку розгляду справи подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги задоволити повністю, у випадку неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. За наведених обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача, та за його згодою, про що зазначено у заяві, у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду від 19 листопада 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн. Згідно зазначеного вироку суду, [PERSON] своїми злочинними діями, 01 червня 2013 року та 28 червня 2013 року, шляхом шахрайства, заволодів грошовими коштами [PERSON] на загальну суму 3 400 грн. В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині. Частково відшкодував [PERSON] завдану шкоду у розмірі 1 700 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права. Таким чином, заподіяна [PERSON] шкода, яка сталася внаслідок протиправних дій [PERSON] за наявності його вини, що встановлено вироком суду, є підставою для задоволення позову, в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме у розмірі 1 700 грн. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вбачається, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась у перенесених душевних страждань, необхідністю відшуковувати кошти для утримання сім'ї та задоволення інших життєвих потреб, суд вважає доведеним. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні. Проте розмір, визначений [PERSON] 3 000 грн., суд вважає явно завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування, що належить до стягнення на користь позивача в сумі 1 000 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved