Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період його навчання. У позовній заяві зазначено, що позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. За час спільного проживання в шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який досяг повноліття. Однак син продовжує навчання, є студентом ІУ курсу денної форми навчання Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». Самостійного заробітку в сина немає, а тому він потребує матеріальної допомоги від батька. Крім того, син хворіє, потребує коштів на лікування. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно до досягнення сином 23- річного віку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що вона на даний час не працює, хворіє, самостійно неспроможна утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, отримує значні доходи, а тому спроможний надавати утримання повнолітньому синові, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги від батька. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не прибув і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про день час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, зі згоди позивачки по справі, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивачки, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 07 квітня 1994 року Рогатинським відділом реєстрації актів громадянського стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області [PERSON] народився [INFO] в м.Рогатині. Його батьки - [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] навчається в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут», є студентом ІУ курсу денної форми навчання, що підтверджується довідкою №3015, виданою 16.04.2015 року національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» факультетом біомедичної інженерії (а.с.22). За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти нездатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. За частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.182 Сімейного кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд відповідно до вимог ст.184 СК України за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до роз'яснень, даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України - стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають значення для справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для визначення твердої щомісячної суми на утримання дитини, а саме - матеріальне становище сторін по справі, стан здоров'я сторін по справі, ту обставину, що позивачка самостійно не може забезпечити дитині прожитковий мінімум, не працює, з 07.04.2015 року числиться на обліку в Рогатинському РЦЗ, хворіє, що підтверджується довідкою, виданою Рогатинським РЦЗ, копією картки амбулаторного хворого (а.с.24-26). За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved