Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Адвокат Дудчик О.М. в інтересах [PERSON] 06.12.2018 року (згідно дати поштового відправлення) звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом із вимогами стягнення на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] боргу за договором позики в сумі 228429,39 грн. У позовній заяві викладена наступна позиція. 09.05.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, на підтвердження укладення якого 07.05.2015 року відповідачем було написано та надано позивачу розписку. Відповідно до умов договору позики позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 7000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 30.10.2015 року. 07.12.2015 року відповідач повернув позивачу частину грошових коштів в сумі 1500 доларів США, а залишок грошових коштів в сумі 5500 доларів США зобов`язався повернути до кінця грудня 2015 року. Проте, станом на грудень 2018 року отримані у позику грошові кошти в сумі 5500 доларів США, відповідач не повернув, про причини невиконання зобов`язань не повідомив. Вважає, що тим самим відповідач ухиляється від взятих не себе зобов`язань відповідно до договору позики, що призводить до порушення майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Станом на 07.12.2018 заборгованість відповідача за договором позики складає 229599,19 грн, з яких: 154950,06 грн - заборгованість за позикою, наданою в сумі 5500 доларів США, 11633,64 грн - 3% річних за позикою, наданою в сумі 5500 доларів США, 63015,49 грн - проценти за користування позикою в сумі 5500 доларів США згідно ст.1048 ЦК України (а.с.2-7). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 20.12.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справ. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.01.2019 року подальший розгляд справи визначений у формі загального провадження. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 21.02.2019 року за клопотанням сторони відповідача у даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, до отримання висновку якої судове провадження зупинено. 22.04.2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи головуючим суддею у даній справі визначено суддю Верніка В.М. 31.05.2019 року до Жмеринського міськрайонного суду повернуто без виконання вказану ухвалу про призначення судової експертизи з підстав непроведення її оплати. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 03.06.2019 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 15.08.2019 року за клопотанням представника відповідача призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 13.11.2019 року до Жмеринського міськрайонного суду повернуто без виконання вказану ухвалу про призначення судової експертизи з підстав непроведення її оплати. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 15.11.2019 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 17.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено по даній справі судове засідання на 22.01.2020 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з викладених у ньому обґрунтувань. Вказав, що вимоги позивача [PERSON] випливають із зобов`язань відповідача [PERSON] згідно наданої останнім 09.05.2015 року письмової розписки про отримання ним у борг грошових коштів в сумі 7000 доларів США, отримання яких ним відображено у даній розписці, яка написана ним власноруч без будь-якого психічного або фізичного примусу. В обумовлений сторонами строк до 30.10.2015 року відповідач не повернув позичені кошти. 07.12.2015 року відповідач повернув позивачу частину грошових коштів в сумі 1500 доларів США. Подальші вимоги щодо повернення боргу в сумі 5500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до кінця грудня 2015 року останнім були фактично проігноровані. Вважає безпідставними вимоги сторони відповідча щодо застосування до спірних правовідносин загальної трирічної позовної давності, оскільки за фактом вказаного часткового виконання відповідачем власних боргових зобов`язань 07.12.2015 року відбулось переривання позовної давності, з урахуванням чого подання даного позову до суду здійснено упродовж строку позовної давності. У зв`язку з цим відповідно до заявлених позовних вимог просив, окрім стягнення еквіваленту залишку неповернутої суми основного боргу в сумі 154950,06 грн, стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування позиченими коштами в сумі 63015,49 грн з розрахунку облікової ставки Нацбанку України через невизначення певного розміру відсотків заздалегідь у договорі позики, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] згідно вимог ст.625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми боргу, що становить 11633,64 грн, за невиконання ним грошових зобов`язань. Просив суд задоволити позов, а також вирішити питаня про відшкодування позивачу [PERSON] судових витрат, включаючи витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Відповідач [PERSON] за його належним та завчасним викликом в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив та клопотань про відкладення судового розгляду з поважних причин не подав, що не перешкоджає розгляду справи у відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Чоловський О.М. у поданому ним до суду 18.01.2019 року відзиві зазначив, що відповідач повернув позичені кошти в сумі 7000 доларів США позивачу [PERSON] до 30.10.2015 року, а доповнення та підпис у розписці, які датовані 07.12.2015 року, про отримання від [PERSON] грошей в сумі 1500 доларів США, та що [PERSON] має повернути залишок коштів, а саме 5500 доларів США до кінця грудня 2015 року виконаний не власноруч відповідачем [PERSON] , який про наявність вказаного допису дізнався лише під час ознайомлення із позовною заявою. У задоволенні позовних вимог просив відмовити, а також стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.60-63). Додатково адвокатом Чоловським О.М. 18.01.2019 року було подано до суду клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин сторін, на підставі чого просив відмовити у позові, посилаючись на обставини визначення згідно розписки від 05.05.2015 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , кінцевого терміну повернення позики 30.10.2015 року, з якого починається відлік трирічного строку можливості звернення до суду за захистом порушених прав. Вважає, що строк позовної давності сплив 30.10.2018 року, проте позивач звернувся до суду лише 06.12.2018 року (а.с.69-70). Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі змісту розписки від 09.05.2015 року вбачається, що 05.05.2015 відповідач [PERSON] отримав в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30.10.2015 року. Також даній розписці додатково зазначено, що розписка написана власноручно, без будь-якого фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб. 07.12.2015 року відповідач [PERSON] повернув позивачу частину грошових коштів у сумі 1500 доларів США. Залишок грошових коштів у сумі 5500 доларів США відповідач [PERSON] зобов`язався повернути до кінця грудня 2015 року. Вказаний рукописний допис від 07.12.2015 року містить також підпис навпроти ідентифікуючих особу даних прізвища та імені " [PERSON] " (а.с.11, оригінал - а.с.76). Офіційний курс гривні щодо долара США станом на день звернення з цим позовом до суду 06.12.2018 року 2797,5656 грн. за 100 доларів США (а.с.12), станом на 07.12.2015 року - 2364,8624 грн. за 100 доларів США (а.с.13), станом на 31.12.2015 року - 2400,0667 грн. за 100 доларів США (а.с.14). Згідно представленого позивачем розрахунку, за користування позиченими коштами у виді залишку боргу в сумі 5500 доларів США, що складає в еквіваленті 132036,68 грн. станом на 01.06.2016 року в період з 01.01.2016 року до 06.12.2018 року, а загалом за 1701 день визначено суму 3% річних в розмірі 11611,93 грн (а.с.15); також за користування позиченими коштами залишку боргу в сумі 5500 доларів США, що складає в еквіваленті 130067,43 грн. станом на 07.12.2015 року в строк з 07.12.2015 року до 06.12.2018 року, з розрахунку чинної у відповідні періоди облікової ставки Нацбанку України, визначено суму процентів за вказаним договором позики в розмірі 62951,35 грн (а.с.16-17). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким із сторін не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог. У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно положень ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до змісту ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до змісту п.14 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позивач, як позикодавець, вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики згідно статті 1048 ЦК України, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, позивач [PERSON] підставою своїх позовних вимог вказав обставини того, що його права позикодавця були порушені невиконанням відповідачем [PERSON] особистих зобов`язань за договором позики, укладеного шляхом написання розписки від 09.05.2015 року. В судовому засіданні на підставі представлених позивачем доказів, які не спростовано у встановленому порядку стороною відповідача, судом встановлено, що відповідач [PERSON] прострочив власний обов`язок щодо повернення позивачу [PERSON] отриманих за договором позики від 09.05.2015 року коштів із залишку боргу в розмірі 5500 доларів США, який виник з вини позичальника, так як заявлена до стягнення сума не суперечить вимогам закону та узгоджується з умовами договору позики згідно письмової розписки. Еквівалент вказаної суми у національній валюті за офіційним курсом валют на день ухвалення рішення суду становить 133422,30 грн. (5500 доларів США х 24,2586 грн / 100). Ці обставини не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб за непредставлення ним належних та допустимих доказів повного чи часткового розрахунку із позивачем за даним правочином, або щодо внесення відповідних коштів на депозит нотаріуса, тобто всупереч власного обов`язку не доведено відсутність вини особи, яка не виконала зобов`язання, а тому вказана прострочена сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 133422,30 грн. а тому у цій частині вимог позов підлягає до часткового задоволення. Також судом визнаються аргументованими вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування коштами в сумі 63015,49 грн. саме на рівні облікової ставки НБУ з огляду на те, що за договором позики від 09.05.2015 року сторонами не встановлений певний розмір процентів, а також щодо стягнення 3% річних від суми основного боргу в сумі 11633,64 грн., оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, та жодними доказами не спростував представлені позивачем розрахунки даних сум заборгованості, а тому у цій частині вимог позов підлягає задоволенню. При цьому суд належно враховує, що стороною відповідача двічі упродовж розгляду даної справи подавалось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи оригіналу розписки на предмет дослідження обставин чи виконувався доповнення та підпис [PERSON] або з наслідуванням почерку (підпису) останнього, які послідовно були задоволені судом. Так, ухвалою суду від 21.02.2019 року було призначено судову почеркознавчу експертизу з вказаних питань, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.98-99). 31.05.2019 року на адресу суду надійшло повідомлення керівника вказаної експертної установи про повернення без виконання ухвали суду від 21.02.2019 року про призначення судової почеркознавчої експертизи з підстав непроведення її оплати (а.с.130). Ухвалою суду від 15.08.2019 року призначалась судова почеркознавча експертиза з аналогічних вказаних питань, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.156-157). 31.05.2019 року судом вчергове отримано повідомлення завідувача Вінницького відділення КНДІСЕ про повернення без виконання ухвали від 15.08.2019 року про призначення судової почеркознавчої експертизи з підстав непроведення її оплати. У обидвох вказаних судових рішеннях оплата за проведення експертиз покладалась судом на відповідача [PERSON] та належно доводилось до його відома включно із розміром оплати, як на сторону у справі, якою індивідуально ініціювались ці експертні дослідження. Однак, ці вимог із оплати зазначених експертиз відповідачем [PERSON] не були виконані двічі поспіль, жодних поважних причин, що перешкодили йому це зробити, стороною відповідача суду не повідомлено. Згідно вимог ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Із урахуванням наведеного, на підставі вказаних положень цивільного процесуального закону, з огляду на безпідставне та систематичне ухилення відповідача від участі в експертизі шляхом нездійснення оплати екпертного дослідження, до вчинення чого його було зобов`язано судом, що унеможливило початок проведення вказаних вище судових почеркознавчих експертиз, суд визнає факт того, що кінцевий погоджувальний підпис від 07.12.2015 року на розписці виконано відповідачем [PERSON] . З цих підстав суд визнає безпідставними заперечення сторони відповідача щодо повернення [PERSON] [PERSON] усієї суми коштів в межах первісно погодженого сторонами строку до 30.10.2015 року, обставини чого ні в який спосіб не доведені відповідачем та не визнані стороною позивача, а також спростовуються додатково погодженими умовами договору позики, викладеними в розписці 07.12.2015 року, що підписані відповідачем [PERSON] , а також самим фактом перебування до теперішнього часу у розпорядженні позивача [PERSON] оригіналу даної розписки, яка за стверджуваних представником обставин повного повернення позичених коштів підлягала б поверненню позичальнику [PERSON] або знищенню. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тож з урахуванням встановлених обставин особистого підтвердження у розписці відповідачем [PERSON] власним підписом від 07.12.2015 року умов договору позики щодо залишку неповернутої суми в розмірі 5500 доларів США та зобов`язання її повернення до кінця грудня 2015 року, тобто визнання ним залишку свого боргу та іншого обов`язку щодо збільшеного строку виконання зобов`язання, судом визнається неаргументованим клопотання сторони відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин, оскільки такі дії позичальника [PERSON] з визначених законом підстав визначають переривання перебігу позовної давності, а тому з огляду на його початок заново подання даного позову на пошту 06.12.2018 року, що є датою звернення з ним до суду, перебуває в межах трирічного загального строку позовної давності та не становить його порушення позивачем. Відтак судом не встановлено підстав для відмови у задоволенні позову за клопотанням позивача про застосування позовної давності щодо даного цивільного спору. Таким чином, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеним позивачем та його представником у позовній заяві та в судовому засіданні, аргументам та клопотанням сторони відповідача, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наведеної вище сукупності підстав щодо невиконання відповідачем [PERSON] взятого на себе зобов`язання, а отже, недоведення ним відсутності своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Пропорційно задоволеним позовним вимогам у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати у загальній сумі 12284,29 грн. щодо сплати судового збору в розмірі 2284,29 грн. відповідно ціни позову (а.с.1), а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн., сплачених позивачем [PERSON] згідно довідки адвоката Дудчика О.М. від 10.01.2019 року №10-01/19, у відповідності до умов та способу, узгоджених договором про надання правової допомоги від 29.08.2017 року та додатку №1 до нього, відповідно до представленого розрахунку, а надто з урахуванням також участі адвоката Дудчика О.М. у численних судових засіданнях в даній справі (а.с.41-42,43,44). Враховуючи викладене,

Outcome: approved