Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

27 січня 2017 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, мотивуючи заяву необхідністю встановлення належності до громадянства та отримання паспорта громадянина України. Обґрунтовуючи заяву, заявник зазначив, що з 1989 року проживав та був зареєстрований у м. Павлограді Дніпропетровської області, згодом був знятий з реєстрації для виїзду в м. Горлівка Донецької, проте продовжував проживати без реєстрації у м. Павлограді Дніпропетровської області, так з кінця 1990року по 1992рік проживав [ADDRESS],потім знаходився в місцях позбавлення волі, звільнився 16.03.2013року,у довідці про звільнення зазначено, що він є громадянином України. Свій паспорт він загубив. Звернувшись до Павлоградського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задля отримання паспорта, він отримав відмову у видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави. Заявник, представник заявника в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи не заперечував проти задоволення заяви. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що заявник дійсно у період 1990- 1992 років проживав по [ADDRESS], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, перевіривши їх на допустимість, належність, достовірність та достатність, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно із листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон N 2235-III) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.). Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі п.п. 7-9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Outcome: approved