Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ОСББ «Оберіг» про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує на те, що його мати [PERSON] з 1978 року по 1997 рік працювала на Черкаській тютюновій фабриці. В 1992 році їй був виданий ордер на заселення в однокімнатну квартиру [ADDRESS]. У вказану квартиру крім матері заселився і він, оскільки був вписаний у ордер як її син. 25 червня 1992 року його мати зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. 19 жовтня 1994 року мати та [PERSON] знялися з реєстрації у вказаній квартирі та зареєструвалися за іншим місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS], де його мати проживає по теперішній час. Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо ж жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. Після ліквідації підприємства «Хімременерго» та Черкаської тютюнової фабрики, на підставі рішення Черкаської міської ради №2-411 від 21 квітня 2011 року будинок [ADDRESS] був переданий до комунальної власності м. Черкаси, та з метою подальшої його експлуатації цим же рішенням був переданий на баланс ОСББ «Оберіг». 6 червня 2011 року відповідно до вказаного рішення був складений акт приймання-передачі відомчого житлового фонду, а саме будинку [ADDRESS] у комунальну власність міста та на баланс ОСББ «Оберіг». У вересні 2014 року в зв'язку з необхідністю приватизації вказаної квартири він звернувся у відділ приватизації Черкаської міської ради, але отримав відмову, та йому було запропоновано вирішити питання правомірності проживання в суді. Просить суд визнати за ним право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати ОСББ «Оберіг» укласти з ним договір найму квартири [ADDRESS] та відкрити на його ім'я особовий рахунок. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, справу просив розглянути в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Рішенням Черкаської міської ради №2-411 від 21 квітня 2011 року будинок [ADDRESS] був переданий до комунальної власності м. Черкаси, та з метою подальшої його експлуатації, цим же рішенням був переданий на баланс ОСББ «Оберіг». Актом приймання - передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність міста та на баланс ОСББ «Оберіг» від 8 червня 2011 року, на баланс ОСББ «Оберіг» передано житловий будинок [ADDRESS]. Як вбачається з домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований в квартирі №37 вказаного будинку з 9 лютого 1994 року. Вказана обставина підтверджується також ксерокопією паспорта позивача. З довідки ОСББ «Оберіг» від 27 жовтня 2014 року вбачається, що на час прийняття документів на будинок [ADDRESS], документи на квартиру №37 були відсутні. Як вбачається з довідок архівного відділу Черкаської міської ради від 20 лютого та 17 червня 2013 року у рішеннях виконавчого комітету за березень-квітень 1992 року Черкаської міської ради та виконавчого комітету Соснівської районної ради про надання квартири (ордеру на квартиру) [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не виявлено. У рішеннях виконавчого комітету Придніпровської районної ради за 1992 рік, що знаходяться на зберіганні у архівному відділі департаменту управління справами Черкаської міської ради, відомості про надання житла [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не виявлено. Допитана в судовім засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з 7 вересня 1978 року працювала на Черкаській тютюновій фабриці. В 1992 році на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Черкаської тютюнової фабрики вона була визнана потребуючою житлових умов та їй був виданий ордер на заселення в квартиру [ADDRESS]. З 20 листопада 1992 року вона зареєструвалася у вказаній квартирі. ЇЇ син [PERSON], який повернувся з армії також був зареєстрований у вказаній квартирі 9 лютого 1994 року де і проживає по даний час. Іншого житла він не має. 19 жовтня 1994 року вона була знята з реєстрації за вказаною адресою та переїхала на інше постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду аналогічні пояснення. Як вбачається з довідки ОСББ «Оберіг» від 27 жовтня 2014 року, [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] і з січня 1995 року є квартиронаймачем по теперішній час. Заборгованості по квартплаті не має. Розраховується згідно розрахункової книжки. Особистого рахунку в мешканців будинків по квартплаті не має. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 65 ЖК УРСР встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання. Виходячи з положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду УРСР, від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи - є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель, тощо) у відповідному населеному пункті в якому особа проживає постійно, або тимчасово. Враховуючи те, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] з 9 лютого 1994 року, є наймачем вказаної квартири, іншого житла не має, суд вважає за можливе задовольнити позов, визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати ОСББ «Оберіг» укласти з ним договір найму квартири [ADDRESS] та відкрити на його ім'я особовий рахунок. На підставі викладеного, ст.ст. 29, 310 ЦК України, ст.ст. 61,64,65 ЖК України,

Outcome: approved