Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ТОВ «Аверс компани», і вточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 18961,80 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з 15.03.2010р. працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Аверс компани», на посаді головного бухгалтера, відповідно до Наказу № 1К від 15.03.2010р. Починаючи з 01.10.2013р. заробітна плата позивачу не виплачувалась, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, у період з 01.10.2013 по червень 2014 року, в сумі 18961,80 грн. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року позовні вимоги задоволені, з ТОВ «Аверс компани» на користь [PERSON] стягнено у рахунок заборгованості по заробітній платі 18961,80 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. ТОВ «Аверс компани» звернулося з апеляційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким зменшити розмір заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду - зміни в частині розміру стягненої заборгованості по заробітній платі з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON], згідно наказу відповідача № 1К від 15.03.2010 року, перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Аверс компани» з 15.03.2010 року, де займає посаду головного бухгалтера. /а. с. 4/. Відповідно до довідки від 16.05.2014 року, наданої ТОВ «Аверс компани», що з 01.10.2013 року заробітна плата [PERSON] не виплачувалась / а. с. 6/. За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи середній заробіток позивача, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 18961,80 грн. З такими висновками суду, в повній мірі, погодитися не можна з наступних підстав. Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін. При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. 1, 24 Закону України "Про оплату праці", ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції помилково розрахував заборгованість, враховуючи середній заробіток, оскільки, в даному випадку, відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно довідки відповідача, позивачу на вказаний період заробітну плату не виплачували /а.с. 6/. Представник відповідача в суді першої інстанції визнав позовні вимоги. Згідно наданої інформації Пенсійного фонду України, [PERSON] за період з 01.10.20013 року по 01.06.2014 року нарахована заробітна плата в загальному розмірі 18400 грн. (2300 грн. х 8 міс. = 18400 грн.) /а.с. 110-111/. Отже, колегія судів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру заборгованості по заробітній платі, яка складає 18400 грн. Посилання апелянта на те, що відповідач не володіє інформацією про розмір виплаченої позивачу заробітної плати, та періоди за які не виплачена заробітна плата, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Проте, будь-які докази, які б підтверджували відсутність заборгованості по заробітній платі та спростовували надані позивачем докази щодо періоду заборгованості по заробітній платі, відповідачем не надані. Посилання відповідача на наявність корпоративного конфлікту між учасниками товариства, не може бути підставою, для відмови у позові про стягнення заборгованості по заробітній платі, враховуючи ту обставину, що представник відповідача, який приймав участь в суді першої інстанції, визнав позовні вимоги [PERSON] Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду змінити в частині розміру стягненої заборгованості по заробітній платі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Outcome: approved