Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

18 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. В обґрунтування позову вказує, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 05.05.2000, квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] (матері позивача) та позивачу і була приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", її загальна площа становить 47,2 кв.м, житлова площа - 29,3 кв.м. [INFO] матір позивача - [PERSON] померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на 1/2 частки вказаної квартири (спадкова справа № 396/2019), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2020 спадкоємцями майна є син померлої - позивач та його рідна сестра - [PERSON] , обоє мають право на 1/2 частки майна. Таким чином, у власності позивача на сьогоднішній день знаходиться 3/4 частки вказаної квартири, а у відповідачки - 1/4 частки. Просить припинити право відповідачки на частку у спільному майні, оскільки спільне володіння та користування вказаною квартирою є неможливим. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.12.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 02.02.2021. Представник позивача - адвокат Цуняк І.Й. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити. Представник відповідача - [PERSON] ще до початку судового засідання подала заяву про визнання позовних вимог, у якій повідомила, що згідно з довіреністю серії НОЕ № 360638 від 30.01.2020, вона, як представниця [PERSON] , отримала від [PERSON] в якості компенсації вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS] грошові кошти у розмірі 153 175,00 грн., до заяви додана розписка від 26.01.2021 про отримання грошових коштів у розмірі 5 500,00 дол. США. В підготовчому судовому засіданні [PERSON] підтримала заяву про визнання позовних вимог. Вислухавши позиції представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 24.09.2019, [PERSON] померла [INFO] . Копія свідоцтва про право власності на житло від 05.05.2000 свідчить про те, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2020, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Пуховою Н.Ю., після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частки квартири [ADDRESS] , свідоцтво про право на спадщину 1/4 частки квартири [ADDRESS] після смерті спадкодавиці видане на ім`я [PERSON] , на іншу 1/4 частки цієї квартири свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З технічного паспорту вбачається, що спірна квартира є двокімнатною та розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , житлові кімнати - площею 12,0 кв.м. та 17,3 кв.м. Відповідно до повідомлення № 2024/02-14 від 10.12.2020 державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори Пухової Н.Ю., відповідачці [PERSON] було роз`яснено порядок прийняття спадщини. Як вбачається з позовної заяви, предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача по справі на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставістатті 365 ЦК України. Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд виносить рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК Україниза умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі «Андрій Руденко проти України» №35041/05 установив наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, а саме: незаконне позбавлення [PERSON] майна у зв`язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Р.А.І., оскільки вимога попереднього платежу є не технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи №6-68цс14, відповідно до норми статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При неможливості виділу частки із спільного майна в натурі або встановлення порядку користування нею, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В пункті а) частини 12 Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 "Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності" вказано, що вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Суд приходить до висновку, що сторони узгодили вартість спадкового майна, оскільки ціна квартири вказана позивачем в позовній заяві, а від представника відповідачки є заява про визнання позовних вимог та розписка про отримання грошової компенсації. Позивачем вказано, що станом на сьогоднішній день вартість спірної квартири становить 612 700,00 грн., а відповідно, вартість 1/4 частки в ній - 153 175,00 грн. Згідно з розпискою від 26.01.2021, предстаник відповідачки отримала від позивача грошові кошти на користь своєї довірительки у розмірі 5 500,00 дол. США, що еквівалентно 153 175,00 гривень. Таким чином, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються саме ст. 365 ЦК України та відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за наявності підстав, передбачених пунктами 1-4 частини першої вказаної статті. Судом встановлено, що відповідачка у спірній квартирі не проживає та не зареєстрована, вона переїхала на постійне місце проживання за кордон до Литовської Республіки, де проживає тривалий час, а позивач проживає у спірній квартирі. Суд вважає встановленим, що частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі; розподілити вказану квартиру неможливо; спільне володіння і користування сторонами спірною квартирою є неможливим, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, оскільки відповідачка не проживає в даній квартирі. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved