Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» (надалі - третя особа), про стягнення моральної шкоди. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2020 року матеріали справи передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва за місцем знаходження відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Предметом позову є відшкодування моральної шкоди, яку позив оцінив у розмірі 80000,00 грн., за розміщення на сайті відповідача інформації про законність будівництва по [ADDRESS] . Підставою позову є порушення прав позивача внесенням неправдивої інформації на офіційний сайт відповідача про законність будівництва та введення таким чином в оману позивача офіційним державним органом, а також неналежне виконання обов`язків, передбачених п. 14 ч.1 ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» у зв`язку із здійсненням неналежного контролю за будівництвом. Обґрунтовуючи зміст заявлених вимог, позивач зазначає про те, що між позивачем та третьою особою 12.11.2015 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач оплатив повну вартість майнових прав, виконавши свої зобов`язання перед забудовником. Однак, забудовник свої зобов`язання не виконав, допустивши порушення умов договору, будівництво будинку не завершив та не ввів його в експлуатацію протягом четвертого кварталу 2016 року. [INFO] в засобах масової інформації та на офіційному сайті відповідача за посиланням: [INFO], [INFO] та на офіційній сторінці в мережі Фейсбук, за посиланням: [INFO] розміщено інформацію про можливість перевірити наявність необхідних дозвільних документів на будь-яке будівництво в столиці на сайті КМДА. Київський міський голова [PERSON] зазначив, що на сайті КМДА діє сервіс містобудівного кадастру Києва, де кияни можуть з`ясувати, чи має будівництво необхідні дозвільні документи. На вказаній інтерактивній карті відмічені усі будівельні майданчики, які є у м. Києві. Позивач зазначає про те, що перед укладанням договору із забудовником ним на офіційному сайті відповідача було перевірено законність забудови, в [ADDRESS] . Відповідно до отриманої інформації, об`єкт - «Шевченківський квартал» по [ADDRESS] , на офіційній сторінці КМДА зазначався як такий, що будується без порушення та відбувається з усіма необхідними дозвільними документами. На думку позивача, вказане гарантувало законність будівництва. Однак, посилаючись на постанову Київського апеляційного суду у справі №826/4089/16, ще в період з 2014 по 2015 рік Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було встановлено, що будівництво проводилося з істотними порушеннями та без дозвільних документів. Посилаючись на вказане рішення суду, яким встановлено здійснення будівництва з істотними порушеннями та без відповідних документів, позивач зазначає про те, що забудовник, розуміючи протиправність своїх дій, укладав договори купівлі-продажу майнових прав з інвесторами (покупцями), без реального наміру передати їм квартири, усвідомлюючи незаконність власного будівництва. При цьому, відповідач не здійснив жодних дій щодо упередження такої ситуації, а навпаки з 15 вересня 2016 року розмістив інформацію про законність вказаного будівництва. 10 квітня 2019 року фактичному власнику третьої особи - [PERSON] вручено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №12014100100004620, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених с. 28, 197, 366, 191, 364, 358, 209, 382 КК України. В межах вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування встановлюються обставини за якими, відповідно до попередньо-розподілених [PERSON] ролей, починаючи з 30.05.2014 встановлені учасники цієї групи - юристи, менеджери з продажу, керівники відділу продаж, бухгалтер, а згодом директор TOB «ВКФ «Фарби України» [PERSON] , [PERSON] , перебуваючи у відділі продажу по [ADDRESS] , використовуючи розміщену в засобах масової інформацію рекламу будівництва ЖК, інформацію розміщену на сайті КМДА про законність цього будівництва, використовуючи підроблену декларацію про початок будівельних робіт, умисно укриваючи необхідність розміщення на одній земельній ділянці з ЖК гуртожитку, для студентів та житла для викладачів, цільове призначення земельної ділянки, розпочали укладання договорів купівлі-продажу майнових прав в ЖК. Позивач є потерпілим у вказаному кримінальному провадженню та посилається на те, що при розслідуванні органом досудового розслідування встановлено, що потерпілі використали інформацію, розміщену на сайті КМДА про законність будівництва. Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, подавши відзив на позов. Відповідачем зазначено про те, що позивачем не доведено наявності передбачених ст. 23 та 1167 ЦК України підстав відшкодування відповідачем моральної шкоди. Зазначає про те, що вказаний вище об`єкт будівництва віднесено за класом наслідків (відповідальності) до об`єктів із значними наслідками (ССЗ). Відповідно до п. 7, 8 ч.1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», повноваження стосовно державного архітектурно будівельного контролю, дозвільних функцій щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (ССЗ) здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) здійснює повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві та дозвільно-реєстраційних функцій стосовно об`єктів незначного (CCI) та середнього (СС2) класу наслідків (відповідальності) з 12.10.2016. Згідно з актом приймання-передавання документів від 11.10.2016 № 38, складеним відповідно до Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 671 «Деякі питання діяльності органів державного архітектурно-будівельного контролю», Державною архітектурно-будівельною інспекцією України до Департаменту не передавались документи дозвільного та декларативного характеру, які дають право виконувати підготовчі чи будівельні роботи, та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт: «Будівництво житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] ». Наразі Департамент не видавав та не реєстрував документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта: «Будівництво житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] ». Згідно Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала замовникові будівництва, відокремленому структурному підрозділу «Київський індустріальний коледж» Київського національного університету будівництва і архітектури, дозвіл на виконання будівельних робіт: «Будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та гуртожитку для студентів по [ADDRESS] (перша черга будівництва)» № ІУ 115160191255. Крім цього, відповідач окремо звертає увагу суду, що договір купівлі-продажу майнових прав укладено між позивачем та третьою особою ще 12.11.2015. А тому, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц, відповідач зазначає про те, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована продавцем і в тому разі, якщо це прямо і передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право компенсацію моральної шкоди не передбачено. Також звертає увагу суду на те, що укладення договору, яке відбулось 12.11.2015 передувало інформації, на яку посилається позивач (15.09.2016), що не могло впливати на процес волевиявлення щодо укладення цивільно-правового договору. Крім цього, відповідач зазначає про те, що роздруківки позивача зроблено із сайту КП «ЛІК» м. Києва», за посиланням: [INFO] щодо інформації стосовно об`єкта будівництва на [ADDRESS] , яка була внесена та оприлюднена лише у 2019 році. Також, з вказаних вище роздруківок з сайту КП «ЛІК» м. Києва» вбачається, що наявний запис «Статус: самочинне будівництво», у графі «Відповідність проектним рішення» зазначено: «порушення містобудівних вимог», у графі «Введено в експлуатацію» вказано: «об`єкт не введено в експлуатацію», а також міститься інформація про наявність дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 115160191255. При цьому, зазначає, що сайт КП «ЛІК» м. Києва» працює з 2019 року в тестовому режимі. У зв`язку із цим зазначає, що твердження позивача про те, що перед укладанням договору забудовником 12.11.2015, позивач на сторінці відповідача перевірив законність забудови на [ADDRESS] , не відповідає дійсності. Третя особа правом на подання пояснень не скористалась. У судове засідання, яке відбулось 01 березня 2021 року позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу майнових прав від 12.11.2015 №76/3/ШК, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Відповідно до п. 2.2. сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.1., 4.2. договору, в день укладення цього договору вартість майнових прав 1 м2 складає 13500,00 грн., орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього договору складає 532980,00 грн. Пунктом 4.5. договору встановлено, що після повної сплати покупцем вартості майнових прав за об`єкт нерухомості, зазначений в п.2.2. договору, продавець видає йому довідку про повну оплату вартості майнових прав на об`єкт нерухомості згідно цього договору. Пунктом 5.2.5. договору встановлено, що продавець зобов`язаний забезпечити будівництво об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію в терміни, зазначені в п. 2.4. вказаного договору. Відповідно до п. 2.4. договору, запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 4 квартал 2016 року. Пунктом 8.1. статті 8 вказаного договору купівлі-продажу передбачено, що останній набув чинності з моменту його підписання сторонами Відповідно до п. 7.1. договору, у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за даним договором, винна сторона відшкодовує потерпілій стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю) згідно чинного законодавства України. Згідно з п. 5.6. договору сторони, що уклали договір підтверджують, що: не визнані недієздатними чи обмежно дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення щодо укладення та виконання договору є вільним. усвідомленим та відповідає їхній внутрішній волі. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем проведено повну оплату вартості майнових прав відповідно до умов Договору, в розмірі, що склав 601820,00 грн. Проте, довідка забудовника від 22.06.2017 про 100% фінансування за договором №76/3/ШК в матеріалах справи відсутня, хоча вказана обставина не оспорюється. Отже, між позивачем та третьою особою з 12.11.2015 виникли цивільні правовідносини, що спростовує твердження позивача про те, що розміщення інформації на сайті КМДА про законність будівництва могло в будь-який спосіб впливати на процес прийняття рішення про укладення цивільно-правового договору. Суд звертає увагу, що хоча як дата розміщення самої інформації, так і її змісту, а також і власника інтернет ресурсу, хоча і є спірною, проте на висновки суду не впливає, оскільки вказана подія в будь-якому випадку відбулася в часі пізніше, ніж укладення самого договору, а тому суд не може встановити такий елемент цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок, як обов`язкової умови складу цивільного правопорушення. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, в деліктних правовідносинах, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, на підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише виклад обставин, які, на його переконання, свідчать про порушення прав позивача внесенням неправдивої інформації на офіційний сайт відповідача про законність будівництва та введення таким чином в оману позивача офіційним державним органом, а також неналежне виконання обов`язків, передбачених п. 14 ч.1 ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» у зв`язку із здійсненням неналежного контролю за будівництвом Також позивач посилається на те, що є потерпілим у кримінальному провадженні №12014100100004620, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених с. 28, 197, 366, 191, 364, 358, 209, 382 КК України. В межах якого, органом досудового розслідування встановлюються обставини за якими, відповідно до попередньо-розподілених [PERSON] ролей, починаючи з 30.05.2014 встановлені учасники цієї групи - юристи, менеджери з продажу, керівники відділу продаж, бухгалтер, а згодом директор TOB «ВКФ «Фарби України» [PERSON] , [PERSON] , перебуваючи у відділі продажу по [ADDRESS] , використовуючи розміщену в засобах масової інформацію рекламу будівництва ЖК, інформацію розміщену на сайті КМДА про законність цього будівництва, використовуючи підроблену декларацію про початок будівельних робіт, умисно укриваючи необхідність розміщення на одній земельній ділянці з ЖК гуртожитку, для студентів та житла для викладачів, цільове призначення земельної ділянки, розпочали укладання договорів купівлі-продажу майнових прав в ЖК. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Проте, як вбачається із змісту позовної заяви, в межах вказаного кримінального провадження лише повідомлено про підозру, однак станом на момент розгляду справи в суді інформації про наявність вироку в межах вказаного кримінального провадження відсутня. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обґрунтовуючи зміст позовних вимог, позивач посилається на постанову Київського апеляційного суду у справі №826/4089/16, ще в період з 2014 по 2015 рік Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було встановлено, що будівництво проводилося з істотними порушеннями та без дозвільних документів. А тому, на думку позивача, розміщення інформації на сайті відповідача про законність будівництва за адресою: [ADDRESS], є протиправною та порушує права позивача. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано фотокопії інтернет сторінки, з інформацією розміщеною за посиланням: [INFO]. Особливості подання та вимоги до електронних доказів встановлено приписами ст. 100 ЦПК України. Відповідно до частини першої вказаної статті, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Частиною другою встановлено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Частиною третьою встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 100 ЦПК України, учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Оглядом наданих позивачем доказів встановлено, що позивачем подано електронні докази в паперових копіях. Однак, вони не відповідають встановленим вимогам, оскільки їх не посвідчено у порядку, передбаченому законом. Крім цього, позивачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Окрім недотримання вимог позивачем щодо подання електронних доказів в паперових копіях, суд звертає увагу на те, що й обставини, на підтвердження яких їх подано позивачем також не є безспірними. Так, як вбачається із огляду вказаних копій, їх розміщено за посиланням: [INFO], на сторінці Комунального підприємства «ЛІК» м. Києва». Як зазначає відповідач, вказана інформація була розміщена лише у 2019 року. Позивач стверджує про те, що її розміщено 15.09.2016. Проте, оглядом наданих позивачем копій вказана позивачем обставина не знайшла свого підтвердження, оскільки в них є зазначення лише дати різних документів, і жоден із них не датовано 15.09.2016. Разом із цим є дата документа 15.09.2017 (а.с. 26, 27), проте суд ставить під сумнів можливість опублікування інформації 15.09.2016 та відображення у ній документа від 15.09.2017. Тому, на думку суду, більш ймовірно що вказану інформацію все ж було розміщено пізніше у часі, ніж зазначено позивачем. Крім цього, суд також звертає увагу на те, що за посиланням: [INFO] щодо інформації стосовно об`єкта будівництва на [ADDRESS] , зазначено, що наявний запис «Статус: самочинне будівництво», у графі «Відповідність проектним рішення» зазначено: «порушення містобудівних вимог», у графі «Введено в експлуатацію» вказано: «об`єкт не введено в експлуатацію», а також міститься інформація про наявність дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 115160191255. Вказане також спростовує твердження позивача про те, що об`єкт - «Шевченківський квартал» по [ADDRESS] на офіційній сторінці КМДА зазначався як такий, що будується без порушення та відбувається з усіма необхідними дозвільними документами. Отже, судом встановлено, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для задоволення позовних вимог та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed