Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

20 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави Україна про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що Генеральною прокуратурою України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №42015000000001894 від 10 вересня 2015 року за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 23 грудня 2015 року позивачу було оголошено підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 28 грудня 2015 року відносно [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосування електронного браслету, який було продовжено 29 лютого 2016 року та 20 квітня 2016 року. 28 грудня 2015 року [PERSON] було відсторонено від займаної посади заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Хмельницькій області. За весь час відсторонення позивач заробітну плату не отримував. 14 січня 2016 року рішенням Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на Ѕ частину квартири та кладову, що належать [PERSON] 13 січня 2020 року вироком Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.1 ст.364 КК України було виправдано. Зазначений вирок було залишено без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2020 року. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він перебував під слідством та судом 4 роки 7 місяців 6 днів. Відстороненням від займаної посади позивачу було завдано збитки у виді невиплаченої заробітної плати яка склала 512 409 грн 68 коп. Також позивачу незаконним кримінальним переслідуванням завдано моральну шкоду, розмір якої він визначив в сумі 1 500 000 грн. З огляду на викладене, позивач просить його вимоги задовольнити в повному обсязі. 22 грудня 2020 року представником Держави Україна в особі Державної казначейської служби України до суду було подано відзив в якому він проти позову заперечив, зазначив, що Державна казначейська служба є розпорядником бюджетних коштів, а тому належним відповідачем у даній справі бути не може. Вважає, що заявлений розмір шкоди та розмір заявлених витрат на проведення експертного дослідження є необґрунтованими. 15 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позов представника Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, в якому він зазначив, що [PERSON] перебував під слідством та судом 60 місяців, заявлений розмір моральної шкоди 1 500 000 грн нічим не обґрунтований, наданий позивач висновок експерта психолога носить рекомендаційний характер. Щодо відшкодування втраченого заробітку, представник також не погодився із зазначеним розміром, що обґрунтував тим, що грошове забезпечення яке не виплачувалося позивачу може бути стягнуто в межах строку відсторонення його від займаної посади з 28 грудня 2015 року і до моменту звільнення, а не за весь період перебування під слідством та судом. Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладені у позові підтримав в повному обсязі, в подальшому подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що казначейство не може бути відповідачем у даній справі, а вимоги позивача щодо відшкодування моральної та майнової шкоди є необґрунтованими, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні на підставі наказу №47-о від 13 січня 2015 року [PERSON] було призначено на посаду заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Хмельницькій області. 23 грудня 2015 року старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування корупційних злочинів, скоєних службовими особами, які займають відповідальне становище Генеральної прокуратури України [PERSON] було оголошено підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто у отриманні неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище, для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із вимаганням неправомірної вигоди (кримінальна справа №686/10572/16-к, т.3 стор.32-38). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року було надано дозвіл слідчому на проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] з метою відшукання та вилучення грошових коштів одержаних [PERSON] (кримінальна справа №686/10572/16-к, т.5 стор.65). 23 грудня 2015 року за місцем проживання [PERSON] було проведено обшук, під час якого предметів і речей визначених в ухвалі суду виявлено не було. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 23 лютого 2016 року (кримінальна справа №686/10572/16-к, т.3 стор.80-86). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року [PERSON] відсторонено від посади заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Хмельницькій області (кримінальна справа №686/10572/16-к, т.3 стор.152-157). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а також нежитлове приміщення №3, які належали на праві спільної частково власності [PERSON] було накладено арешт. (кримінальна справа №686/10572/16-к, т.3 стор.194-196). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний час доби до 23 квітня 2016 року (кримінальна справа №686/10572/16-к, т.3 стор.242). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року [PERSON] відсторонено від посади заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Хмельницькій області (кримінальна справа №686/10572/16-к, т.3 стор.230). Наказом ГУ ДФС в Хмельницькій області №93-о від 05 квітня 2016 року [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС за п.64 підпунктом г (через скорочення штатів) 1 квітня 2016 року. 4 травня 2016 року прокурором другого відділу процесуального керівництва Генеральної прокуратури України [PERSON] було вручено [PERSON] повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України, а саме закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчиненого за попередньою змовою групою осіб. 13 січня 2020 року вироком Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/10572/16 [PERSON] було виправдано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.1 ст.364 КК України за відсутності в його діянні складу кримінальних правопорушень. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2020 року апеляційне провадження у справі було закрито у зв`язку із відмовою апелянта від апеляційної скарги. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Спеціальним законом, який врегульовує спірні правовідносини є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ч.1 ст.3 цього Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; моральна шкода. П.8 «Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»» затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41 визначено, що згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. п.9 цього Положення передбачено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: 1) для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 ( 100-95-п ) "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.95 р. N 348 ( 348-95-п ) "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100". Згідно п.17 Положення передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону. Якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлюють виключно обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди в такого роду випадках та не містять жодного обмеження його максимального розміру. Згадана норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №686/10572/16 [PERSON] перебував під слідством та судом з 23 грудня 2015 року (день оголошення підозри) по 25 травня 2020 року (дата набрання вироком Хмельницького міськрайонного суду від 13 січня 2020 року законної сили), що становить повних 53 місяці. Суд, приходить до висновку, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його конституційних прав, душевних переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, втручання у його приватне і сімейне життя, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змін в організації його життя, а саме інформація про його незаконні обшук, перебування під домашнім арештом, накладенням арешту на нерухоме майно, що призвело до значних страждань позивача та невідворотних наслідків. При визначенні розміру моральної шкоди судом враховуються положення ст. 23 ЦК України, зокрема характер правопорушення у відношенні позивача, глибину його фізичних і душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, не бере до уваги висновок спеціаліста психолога [PERSON] від 10 вересня 2020 року, згідно якого грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди) спричинених [PERSON] внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності можна визначити в розмірі від 1 500 000 грн, оскільки така сума моральної шкоди є явно необґрунтованою та надмірно завищеною, є виключно науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей позивача і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, та не відповідає встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам. Згідно висновку Верховного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц затримання, застосування міри запобіжного заходу у виді арешту та покладення пов`язаних із ним обмежень, накладення арешту на майно не охоплюються єдиним поняттям завданої позивачу шкоди незаконним перебуванням під слідством і судом, оскільки суперечать самому змісту пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Застосовуючи наведене положення закону та здійснюючи його тлумачення, необхідно виходити з того, як до норми, вжитої у законі, законодавцем застосована юридична техніка. За змістом пункту 1 пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем визначено випадки, за наявності яких особа може вимагати відшкодування моральної шкоди, і такі випадки у наведеній статті закону перелічені через кому. Виходячи із буквального тлумачення норми закону можна дійти висновку, що усі перелічені випадки, як то: незаконне засудження; незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконне взяття і тримання під вартою; незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконне накладення арешту на майно; незаконне відсторонення від роботи (посади); інші процесуальні дій, що обмежують права громадян є самостійними підставами відшкодування моральної шкоди, тобто такими що не охоплюються їх початком, до прикладу - незаконне взяття під варту і їхнім закінченням - винесенням виправдувального вироку за реабілітуючих обставин. Отже, за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду особа може вимагати відшкодування моральної шкоди. У висновку спеціаліста психолога зазначено можливий розмір страждань за завдану моральну шкоду загалом, проте не вказано розміру та ступені тяжкості за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду, яку завдано позивачу. Суд, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості вважає, що моральна шкода має складати 350 000 грн, що буде відповідати обставинам справи та достатньою компенсацією завданих моральних страждань, та перевищує мінімальний розмір моральної шкоди, який в даному випадку не може бути меншим ніж 53 мінімальних заробітних плати, що становить 318 000 грн = 53 х 6000 грн. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), у якій крім цього зроблено висновок про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Що стосується стягнення середнього заробітку у зв`язку із відстороненням від займаної посади [PERSON] , то суд виходить з того, що відповідно до наданих позивачем відомостей його грошове забезпечення за жовтень 2015 року становило 5 420 грн 51 коп. а за листопад 2015 року 7 050 грн 18 коп. Позивачем за ці місяці було відпрацьовано 42 робочих дні. Таким чином середньоденний заробіток становить 296 грн 92 коп. = (5 420 грн 51 коп. + 7 050 грн 18 коп.)/42 робочих дні. Всього ж з 28 грудня 2015 року по 1 квітня 2016 року у зв`язку із відстороненням [PERSON] від займаної посади було 67 робочих днів. Втрачений заробіток за цей час становить 19 893 грн 64 коп.=296 грн 92 коп. х 67 робочих днів, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок державного бюджету з єдиного казначейського рахунку, що обліковується у Державній казначейській службі України. Підстав для стягнення втраченого заробітку за інший період ніж з 2 квітня 2016 року по 25 травня 2020 року суд підстав не вбачає, оскільки з 1 квітня 2016 року позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штатів, тобто з інших підстав які ніяким чином не пов`язані із існуючим на той час кримінальним провадженням, в цій частині вимоги позивача є очевидно необґрунтованими. Всього, на користь позивача підлягає стягненню 369 893 грн 64 коп. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. Суд, не вбачає підстав для стягнення на користь позивача витрат на проведення експертного дослідження в сумі 27 000 грн, оскільки судом вказаний висновок спеціаліста до уваги не береться.

Outcome: partial