Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

14.12.2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 18.07.2014 року вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18.11.2016 року шлюб між ними розірвано, але фактичні шлюбні відносини між ними було припинено ще 10.04.2016 року. З 10.04.2016 року вони з [PERSON] проживають окремо, син проживає разом із нею. Спорів щодо місця проживання дитини не було. З моменту народження сина - [INFO] року, вона та її син постійно проживають з її батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], до 10.04.2016 року відповідач [PERSON], також, проживав з ними за вказаною адресою. Відповідач пішов від неї та сина, коли останньому було всього 9 місяців. Після цього відповідач бачив сина всього один раз - у травні 2016 року. З того часу по сьогоднішній день відповідач життям сина не цікавиться взагалі, не телефонував, не виявляв будь-яким чином бажання бачитись з сином, не забезпечував матеріально, не брав участі у його вихованні. Син його взагалі батька не знає, для сина відповідач є чужою людиною, так як останній раз [PERSON] бачив його в 10 місяців і до свого більш як трирічного віку він не бачив його жодного разу і не знає хто це. Відповідач покинув її з сином у той час, коли вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Будь-яких засобів для життя відповідач їм не залишив, не поцікавився і його не хвилювало, що буде їсти син, що він буде вдягати, не говорячи вже і про неї. Він легковажно і безвідповідально поставився до виконання своїх обов'язків як батька, чоловіка, розраховуючи, що її і сина будуть утримувати її батьки, хоча вони не зобов'язані цього робити, так як у дитини є батьки. Лише завдяки підтримці її батьків вона та її син забезпечені всім необхідним, також, віддаючи їм належне, вони допомагали і допомагають по сьогоднішній день виховувати [PERSON]. У зв'язку із її матеріальним становищем вона вийшла на роботу з «декретної» відпустки, коли [PERSON] було 1 рік і 1 місяць. Фактично дідусь став для [PERSON] батьком, а бабуся - другою мамою. У ті періоди часу, коли син хворів, уночі вона контролювала його стан здоров'я, та, не спавши, йшла на роботу, так як перебуваючи на лікарняному, втрачала б у заробітній платі, а [PERSON] навіть ніколи не цікавився станом здоров'я сина. Нагляд за станом здоров'я сина з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснюю вона, та її мати - [PERSON] Батько участі у цій сфері життя дитини не приймав і не приймає. Усі питання щодо виховання, лікування сина вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Загалом, дитина забезпечена гідними умовами життя та гармонійною сферою оточення. Між нею, дитиною та її батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному розвитку, світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина забезпечена всім необхідним, гармонійно розвивається, дитині забезпечений доступ до культурних цінностей, дитина постійно розширює свій кругозір. Органом опіки та піклування в особі Фурсівської сільської ради проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає малолітній [PERSON], перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. У зв'язку з тим, що відповідач зник з їхнього життя, вона не може оздоровити дитину за кордоном і показати дитині світ, так як на це потрібен дозвіл батька. Починаючи з літа 2017 року і по сьогоднішній день вона не можу зв'язатись з відповідачем для надання дозволу на виїзд дитини за кордон, так як він заблокував її номер, а інших шляхів зв'язатись з ним вона не має. Таким чином, він свідомо, умисно перешкоджає [PERSON] мати належний рівень життя, відпочинку, розвитку, мати можливість бачити світ. Це свідчить про те, що відповідач свідомо порушує права та свободи сина на вільне пересування. На даний час у червні 2018 року дитині вже виповнилося три роки. За цей час жодних подарунків, грошей, їжі, одягу відповідач дитині не надавав, не говорячи про культурні, моральні цінності та духовний розвиток, жодного разу не поцікавився як дитина себе почуває. Останній раз він подарував синові гроші на День народження в сумі 1000 грн., коли йому виповнився 1 рік, перевівши їх на картку. З того часу на жодне свято, у т.ч. День народження, він сина не вітав, навіть не телефонував. За весь час з боку відповідача не було жодної спроби спілкування з сином, що свідчить про його глибоке небажання взагалі усвідомлювати, що ця маленька людина - його син, не говорячи вже про матеріальний бік його батьківських обов'язків. Він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Крім того, наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і правової точки зору. Так, це може негативно вплинути на майновий стан сина, так як на даний час вона та її батьки стараються, щоб у майбутньому [PERSON] повністю був забезпечений нерухомістю, автомобілем і т.п. Покладаючи всі зусилля, щоб її син ні в чому не мав потреби, вона не хочу, щоб на її праці та праці її батьків наживалися чужі люди, яким є [PERSON] Адже, не вкладаючи в [PERSON] ні копійки грошей і ні секундочки свого часу, вона не хочу, щоб в майбутньому син мав проблеми у відносинах права власності, а також сплачував аліменти на утримання батька, який не цікавиться долею сина. На даний час вона не можу оформити на сина будь-яке майно, так як [PERSON] де-юре є батьком [PERSON], а вона не бажаю, щоб плодами її праці користувалися чужі люди. Крім того, рішенням опікунської ради №10 від 26.09.2018 вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], оскільки останній самоусунувся від виховання та належного утримання дитини. Також, [PERSON] на засідання опікунської ради не з'явився, просив його не викликати на засідання, що свідчить про його не бажання брати участь у вихованні сина, взагалі знати будь-що про нього, не говорячи вже про фінансову складову утримання сина. Також, з моменту прийняття рішення опікунською радою щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] - 26.09.2018, по сьогоднішній день він також жодного разу не поцікавився життям сина, що ще раз підтверджує його вперте не бажання усвідомлювати і нести відповідальність як батько. Отже, відповідач, нехтуючи інтересами дитини, шляхом абсолютно безвідповідального ставлення до виконання батьківських обов'язків та повною бездіяльністю відносно сина, свідомо самоусунувся від участі у вихованні та утриманні сина. Для її сина [PERSON] - чужа людина. Він не знає хто такий «папа», у нього вже сформувались усталені звички, режим дня, вподобання, авторитети в сім'ї, її син вже усвідомлює себе як окрему особистість і вона не хочу, щоб в подальшому в її сина була психологічна травма, пов'язана з появою чужої для нього людини в його житті і нав'язуванням своїх поглядів. Крім того, зазначає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав [PERSON] не призведе до психологічної травми у її сина та не погіршить його матеріальне становище, оскільки відповідач не проживає із сином із його дев'ятимісячного віку та до сьогоднішнього дня його не бачив та не намагався бачити, не забезпечував матеріально, тому відсутність такого батька у житті сина ніяким чином не впливає на його нормальний та гармонійний розвиток, оскільки [PERSON] забезпечений всім необхідним. Тому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 15.01.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила позов задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судової влади України, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. Третя особа - Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, до суду подано клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника та прийняття рішення, яке забезпечить дотримання як найкращих інтересів малолітньої дитини. На підставі ст. 280 ЦПК України та суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] з 18.07.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18.11.2016 року шлюб між ними розірвано (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) батьками [PERSON], [INFO], є сторони у справі [PERSON] та [PERSON]. З довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про місце проживання та склад сім'ї №2000 від 14.03.2019 року (а.с.40) вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 25.05.2011 року, також, за вказаною адресою з 03.07.2015 року зареєстрований та проживає [PERSON], [INFO]. З акту обстеження умов проживання (а.с. 67) вбачається, що на підставі заяви з метою обстеження умов проживання комісією у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS]. Житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з 4 кімнат. Умови проживання у будинку дотримуються санітарно-гігієнічні норми. Умови проживання в будинку задовільні. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є власна кімната, створені всі умови для розвитку. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та фактично проживають, але не зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сім'я дотримується традицій. Атмосфера в сім'ї хороша. Разом проводять дозвілля. Із довідки Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №309/02-14 від 06.03.2019 року (а.с.37) вбачається, що батько дитини [PERSON] з квітня 2016 року не приймає участі у вихованні та не забезпечує матеріально свого сина [PERSON], [INFO], який проживає за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області №16463 від 19.03.2019 року (а.с.41) станом на 19.03.2019 року, на виконанні у відділі виконавчих проваджень про стягнення аліментів на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) не перебуває. Як вбачається з довідки Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області №109 від 19.03.2019 року (а.с.42) станом на 20.03.2019 року на примусове виконання до відділу не пред'являвся виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. З листа Укрпошти №155 від 18.03.2019 року (а.с.38,39) вбачається, що перевіркою виробничої документації, які обслуговуються відділеннями поштового зв'язку Біла Церква-13 та відділення поштового зв'язку Трушки Центру поштового зв'язку №7 Київської міської дирекції АТ «Укрпошта», на ім'я [PERSON] за період з 01.03.2018 року по 01.03.2019 року грошових поштових переказів від [PERSON] адресованих на адреси ([ADDRESS]) не надходило. Згідно наказу №399н Прокуратури Київської області від 27.07.2016 року (а.с.52) прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури юрист 2 класу [PERSON] приступила до виконання своїх службових обов'язків у зв'язку з достроковим припиненням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.08.2016 року. Як вбачається з довідки Прокуратури Київської області №18ф-44 від 12.03.2019 року (а.с.36) [PERSON] дійсно працює в органах прокуратури Київської області з 28.08.2012 року на посаді прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури і її заробіток з січня 2018 року по лютий 2019 року складає 448 556,23 грн. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов'язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. 26.09.2018 року опікунська рада Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області надала витяг з рішення №10 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] на його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.12), з якого вбачається, що Опікунська рада при Фурсівській сільській раді прийняла до уваги заяву [PERSON] та підтримали її позов щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] на його малолітнього сина - [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] самоусунувся від виховання та належного утримання дитини, ухиляється від сплати аліментів в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з позивачем ходила разом у школу, дружили. Відповідача бачила лише на фото, особисто з ним не знайома. Вона у позивача буває часто, два рази на місць. Позивач проживає з батьками та з дитиною. Відповідача в них дома вона не бачила. Відповідач є батько [PERSON], з дитиною не бачиться, на свята не приходить, і не вітає сина навіть з Днем народження. Відповідач жодного разу не гуляв з сином, не приділяв дитині увагу, не надавав йому допомогу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідач колишній чоловік позивача, батько [PERSON]. Відповідача бачила останній раз в 2016 році, він не приходить до сина та взагалі самоусунувся від його виховання, навіть не вітає його на День народження. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідач це колишній чоловік позивача, батько [PERSON]. 10.04.2016 року останній раз вона бачила відповідача, він приїхав з роботи, зібрав свої речі та виїхав, де він зараз їй не відомо. Відповідач жодного разу до дитини не приїздив, з дитиною не спілкується та не утримує сина. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивача знає 10 років. Відповідача бачив один раз коли він ще до весілля зустрічався з позивачем. Він хрещений батько [PERSON], відповідач навіть на свята до дитини не приходить, не спілкується із сином, не допомагає дитині. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовувати доводи позивача. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи з як найкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO], щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в бездіяльності відповідача вбачається свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків в обсязі необхідному для повноцінного розвитку сина, розвитку його особистості та уявлення про навколишній світ, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та нормального самоусвідомлення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн. ( а.с. 1), та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved