Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на роботі на посаді директора ТОВ "Глобал Дентал", стягнути заборгованість по заробітній платі, та суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. Вимоги позову мотивовані тим, що позивач з 03.11.2014 р. працював на посаді директора ТОВ "Глобал Дентал". 16.04.2015 р. його було звільнено на підставі п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відповідно до наказу. Однак, позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що суперечить вимогам трудового законодавства та Конституції України, оскільки звільненя відбулось без видачі позивачу копії наказу, розрахунку не проведено, трудова книжка не оформлена. Вказані незаконні дії з боку відповідача призвели до моральних переживань, втрачено душевний спокій. Тому позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Позивача надав в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з обставин ивкладених у позові. Представник відповідач ТОВ «Глобал Дентал» в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити, зазначаючи що на підставі рішення загальних зборів учасників № 7 від 14.04.2015 року, наказу про звільнення № 2 від 16.04.2015 р., з яким був ознайомлений позивач під підпис, та повідомлення про належні виплати у зв»язку із звільненням також, а у зв»язку зі тим, що доступ до рахунку підприємства був лише у позивача, [PERSON] у березні 2015 року звернувся до банку із заявою про блокування електронного підпису та печатки підприємства, що призвело до блокування банківського рахунку. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та письмові заперечення відповідача приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2014 р. позивача було прийнято на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Дентал». На підставі наказу № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Дентал» [PERSON] від 16.04.2015 р. було звільнено з посади директора ТОВ «Глобал Дентал» у зв»язку з припиненням повноважень посадової особи п. 5 ч. 1 ст .41 КЗпП України, та на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Голобал Дентал» № 7 від 14.04.2015 року. Під час Загальних зборів учасників Товариства 14 квітня 2015 року учасниками Товариства було прийнято рішення про припинення повноважень посадової особи як директора Товариства [PERSON] та, у зв'язку з цим, звільненняйого з посади директора Товариства з 16 квітня 2015 року. В цей же час вирішено виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку та інші суми, що належать йому від товариства (компенсацію за невикористану щорічну відпустку). Вимогами ст. 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно ч.2 ст.47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Так, у відповідності до вищеназваної норми законодавства про працю 21.04. 2015 [PERSON] був ознайомлений із наказом 2 від 16.04.2015 року про звільнення. За вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи з положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивачу станом на момент звільнення не було сплачено заробітну плату за березень місяць 2015 р., а також компенсацію за чотири дні невикористаної відпустки. Згідно наданих стороною відповідача розрахункових відомостей по зарплаті за березень - квітень 2015 р., дійсність та достовірність яких сторонами під сумнів не ставилась, [PERSON] станом на 15.04.2015 р., належало до виплати 2200,00 грн. за березень 2015 року, та 1152 грн. 38 коп. за квітень 2015 року. З розрахунку середньої заробітної плати, яка складає 77 грн. 96 коп. за день затримки розрахунку. Здійснюючи розрахунок компенсації за час затримки належних до виплати сум працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд виходить із тривалості такого строку, який становить період часу з дня, наступного за звільненням - 17 квітня 2015р. по день постановлення рішення - 09 листопада 2015 р., тобто така сума складає 10 758 грн. 48 коп. Згідно положень ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З наданих стороною позивача доказів та пояснень суд не вбачає наявності обставин, визначених наведеними положеннями ст. 237-1 КЗпП України, виходячи з чого заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що припинення повноважень [PERSON] як директора Товариства, так само як і його подальше звільнення були проведені у відповідності до закону. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення суми заборгованості за час затримки розрахунку по день винесення рішення. Судові витрати піддягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial