Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] 02 червня\~2020\~року звернувся до суду з позовом до КП «Райводоканал» Новомосковського району, в якому згідно з уточненою позовною заявою просив поновити його на посаді головного інженера, а також поновити строк для подання позовної заяви. В обґрунтування позову посилався на те, що 05 листопада 2018 року він прийнятий на роботу до відповідача на посаду головного інженера. У період з 07 жовтня 2019 року по 04\~листопада 2019 року, з 04 листопада 2019 року по 19 листопада 2019 року та з 08 січня 2020 року по 15 січня 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Після лікування та виходу на роботу йому було повідомлено, що він звільнений у зв`язку із станом здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи. Наказом відповідача від 23 березня 2020 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення його з роботи незаконним, оскільки невідповідність його за станом здоров`я виконувати роботу не було підтверджено у встановленому законом порядку, медичний огляд для встановлення відповідності займаній посаді взагалі не проводився, заключний акт не складався. Крім того, більш легку роботу позивачу запропоновано не було, роботодавцем не погоджено звільнення з профспілкою. Також позивач зазначає, що ним було пропущено встановлений законом строк звернення до суду з цим позовом з поважних причин, оскільки у період з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020\~року на території України діяли карантинні обмеження, тому просить поновити строк для подання позовної заяви. Ухвалою суду від 05 червня 2020 року було залишено позовну заяву буз руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 16-20). 15 червня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с. 22-25). Ухвалою суду від 19 червня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін (а.с.\~38-39). У судове засідання позивач та його представник адвокат Іванов\~М.\~М. не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як установлено ст.\~43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом установлено, що 05 листопада 2018 року позивача було прийнято на посаду головного інженера КП «Райводоканал» Новомосковського району на підставі наказу №\~87к від 02\~листопада\~2018 року, що підтверджується записом у трудовій книжці, наданій у завіреній позивачем копії (а.с. 30). Як убачається з листків непрацездатності, наданих позивачем у засвідченій ним копії, без зазначення у них діагнозу позивача, що відповідає вимогам п. 3.2 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03\~листопада\~2004\~року №\~532/274/136-ос/1406, позивач з 07 жовтня 2019 року по 04\~листопада 2019 року, з 04\~листопада 2019 року по 19\~листопада 2019 року та з 08 січня 2020 року по 15 січня 2020\~року перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах (а.с.\~26, 29). Наказом відповідача №\~60к від 23 березня 2020 року позивача було звільнено з посади головного інженера, у наказі зазначено причину звільнення стан здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи, ст.\~40 п.\~2 КЗпП України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не подано суду жодного доказу того, що позивач за станом свого здоров`я постійно не може працювати на посаді головного інженера КП «Райводоканал» Новомосковського району, оскільки невідповідність останнього займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я може бути підставою для звільнення за наявності повної або часткової постійної втрати працездатності, факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні про таке не свідчить. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що у відношенні позивача проводився відповідний медичний огляд, встановлювався факт втрати працездатності чи йому пропонувалася інша робота на підприємстві відповідача. У той же час, у відповідності до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Наведене вище свідчить, що [PERSON] був звільнений без законних підстав, а тому його вимоги про поновлення на роботі підлягають задоволенню. Стосовно строку звернення з позовом суд вважає за необхідне зауважити наступне. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п.1 Перехідних положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки на час звільнення позивача та на момент звернення до суду з позовом на всій території України діє карантин, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", суд вважає, що строк звернення з цим позовом позивачем не пропущено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір у розмірі 840,80\~грн., оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат при зверненні до суду із даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved