Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ « СК» Альфа Страхування», [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, страхового відшкодування та моральної шкоди, в якій просить стягнути з ПРАТ « СК « Альфа Страхування на його користь страхове відшкодування в сумі 4205 гривень 95 копійок; стягнути на свою користь з [PERSON] франшизу в розмірі 1000 гривень та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та стягнути солідарно з [PERSON] та ПРАТ «СК « Альфа Страхування» судовий збір в розмірі 250 гривень. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, так як вважає його безпідставним. Представник відповідача ПАТ « СК» Альфа Страхування», у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, надіслали до суду заперечення, які долучені до матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2013 року 07 червня 2013 року в м. Харкові, на перехресті вул. Блюхера та Ак. Павлова сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано шкоди автомобілям Daewoo Lanos д.н. [NUMBER] та автомобілю Chrysler -300с д.н. [NUMBER] . На підставі постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.01.2014 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ст.. 124 КпАП України було закрито у зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення. Цивільна відповідальність водія автомобілю Chrysler -300с д.н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПРАТ « СК» Альфа Страхування» на підставі полісу АЕ/2207575 від 16.02.2014 року. На підставі заяви [PERSON] та страхового акту № 1768.609.13.01.01 від 27.01.2014 року страхове відшкодування було виплачено на користь [PERSON] сумі 3205,95 гривень, що не заперечується сторонами. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.01.2014 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито у зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, жодний їз водіїв не був визнаний винним в скоєні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та до адміністративної відповідальності не притягувалися. За таких, обставин суд оцінює дії кожного з водіїв з точки зору дотримання Правил дорожнього руху та визнає ступень вини дії кожного з водіїв у спричиненій шкоди. А вина може бути підтверджена чи спростована іншими належними і допустимими доказами, передбаченимист.57 ЦПК України, зокрема висновками авто технічної експертизи, письмовими доказами тощо. Так згідно висновку автотехнічної та транспортно - трасологічної експертиз № 9032/11733 від 10.12.2013 року, складеною судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса - Кошкаровим А.Д. в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «Daewoo Lanos» №? [NUMBER] [PERSON] визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України,для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля «Daewoo Lanos» №? [NUMBER] [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «Chrysler» [NUMBER] [PERSON] визначалася шляхом виконання ним вимог п. 14.6 а) Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля «Chrysler» [NUMBER] [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п. 14.6 а) Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вид та тяжкість порушень вимог ПДР, допущених водіями [PERSON] та [PERSON], та знаходження їх у причинному зв'язку з пригодою, а також враховуючи обставини пригоди, що мають істотне значення, визначає ступінь вини [PERSON] в 50% та ступінь вини [PERSON] - 50 %. Оскільки у ДТП винні обидва водія, тому відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1188 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, розмір відшкодування визначається і відповідній частці, залежно від обставин, що мають істотне значення. Пункт 3 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснює, що при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного. Згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування здійснюється страховиком, який при настанні страхового випадку виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до ст.12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Саме тому, ПАТ « СК» Альфа Страхування» повинно було сплатити матеріальний збиток [PERSON] у розмірі 3205 грн. 95 копійок., тобто половина від суми страхового відшкодування (8411 грн. 90 коп. /2=4205 грн. 95 коп.) з вирахуванням франшизи у розмірі 1000 гривень, яке і було сплачено ПАТ « СК» Альфа Страхування» на користь [PERSON]. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно ч.9 ЗУ «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до Узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11.11.2011 року, якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п.37.5 ст. 37 Закону № 1961-06 компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа відповідальність якої застрахована. Правильними є практика судів, коли різницю між сумою відшкодування, визначеною цим Законом та фактичним розміром збитків, які підтверджуються належними та допустимими доказами у справі, суди постановляють стягнути з особи, винної у заподіянні збитків, яка також притягується до участі у розгляді справи як співвідповідач. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами під час керування автомобілем Chrysler -300с д.н. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована, за завдану з його вини шкоду, то розмір франшизи в сумі 1000 грн., слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно вимог ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач в судовому засіданні не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної йому відповідачем [PERSON] моральної шкоди, та доказів, що підтверджують глибину фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів СК «Глобус» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 грн., в зв'язку з її не доведеністю. Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.. На підставі викладеного,

Outcome: partial