Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS]. У вказаному будинку також зареєстрована відповідач, яка там фактично не проживає протягом останніх трьох років. Самостійно скасувати реєстрацію відповідач не бажає. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вимогами про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, за місцем реєстрації. Будь-яких заяв чи повідомлень, в тому числі про розгляд справи за її відсутності, відповідач суду не надала. Враховуючи зазначені обставини, за згодою позивача суд, ухвалив провести заочний розгляд справи, за наявними в ній доказами. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, враховуючи наступне. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.04.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Могилів - Подільського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], та зареєстрованого в Могилів-Подільському БТІ за реєстровим номером 3100669 від 23.07.2011 укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], продавець передав у власність, а покупець набула у власність житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], Договір зареєстровано 28.04.2011, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів. Право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна зареєстровано позивачем 23.07.2011, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.6,7,8). Тобто, згідно положень п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності [PERSON] на зазначений об'єкт нерухомого майна було припинено. В судовому засіданні позивач зазначила, що в придбаному нею жилому приміщенні залишилася зареєстрованою відповідач яка є невісткою колишньою власника даного будинку. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача підтверджується записами Домової книги для (реєстрації) прописки громадян, які проживають в [ADDRESS] та даними адресної довідки (а.с.9,10,16). 16.05.2014 комісією в складі: В.о. сільського голови Власика С.М. депутата сільської ради Косіянчук Ю.В., члена виконкому [PERSON] складено акт обстеження №2 в будинку [ADDRESS] в якому зазначено, що в даний будинок належить [PERSON] останні три роки [PERSON] за вказаною адресою не проживає (а.с.11). В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] зазначив, що він проживає [ADDRESS] та є сусідом позивача. Підтвердив той факт, що відповідач разом з своїм чоловіком з 2004 року не проживають за адресою [ADDRESS] оскільки вони вибули до [ADDRESS] де і проживають на даний час. Права власника житлового будинку визначені 150 ЖК Української СРС та ст. 383 ЦК України, відповідно до яких власника має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Враховуючи той факт, що право власності [PERSON] на зазначений об'єкт нерухомого майна було припинено, то [PERSON] також втратила право на користування даним житлом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлені обставини та положення зазначених вище норм свідчать про законність вимог позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved