Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

09.02.2016 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамік-Плюс» (надалі - відповідач) про виплату працівникові заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який мотивовано тим, що позивач 09.01.2014 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду завантажувача-розвантажувача сушарки. 28.01.2016 року позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу №7 від 28.01.2016 року. В порушення ч.1 ст.47, ст.110 та ст. 116 КЗпП України, відповідач з позивачем не провів остаточного розрахунку при звільненні та не повідомив позивача про належні до виплати суми з розшифровкою за видами виплат, розмірами і підставами нарахувань та утримань. Для врегулювання спору в позасудовому порядку 02.02.2016 року позивач рекомендованим листом направив на адресу відповідача заяву з проханням видати: довідку про заробітну плату та інші отримані доходи за останні 6 місяців, які передували його звільненню, довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, лікарняні, премії тощо з урахуванням індексації та негайно виплатити всі належні йому при звільненні з урахуванням індексацій та компенсацій, передбачених Законом України «Про оплату праці». Проте жодної відповіді на дане звернення від відповідача позивач не отримав, розрахунок з позивачем відповідачем не проведено. Бухгалтер ТОВ «Керамік - Плюс» позивачу усно повідомила про те, що заборгованість відповідача перед ним складає 8\~160 гривень. Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача 8\~160 гривень заборгованості по заробітній платі та на підставі ст. 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 8\~660,48 гривень та 1\~576,12 гривень компенсації за затримку розрахунку при звільненні згідно ст.117 КЗпП України. Змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала у повному обсязі. Надала суду довідку про заробітну плату [PERSON], нараховану за 6 місяців перед звільненням, за період з серпня 2015 року по січень 2016 року. Просила суд прийняти до уваги довідку про розмір заборгованості перед [PERSON] станом на час звільнення, з визначенням середньоденного заробітку, просила прийняти до уваги надані документи, що стосуються досліджуваних судом обставин справи. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] 09 січня 2014 року прийнятий на роботу завантажувачем-вивантажувачем сушарки в ТОВ «Керамік-Плюс», що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача (запис №15). 28.01.2016 року позивач звільнений з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (наказ №7 від 28 січня 2016 року) (а.с. 3). Відповідно дост. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем в день звільнення з позивачем не проведено розрахунок, вказана обставина в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Для врегулювання спору в позасудовому порядку 02.02.2016 року позивач рекомендованим листом направив на адресу відповідача заяву з проханням видати: довідку про заробітну плату та інші отримані доходи за останні 6 місяців, які передували його звільненню, довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, лікарняні, премії тощо з урахуванням індексації та негайно виплатити всі належні йому при звільненні з урахуванням індексацій та компенсацій, передбачених Законом України «Про оплату праці» (а.с.4-5). Проте жодної відповіді на дане звернення від відповідача позивач не отримав, розрахунок з позивачем відповідачем проведено не було. З довідки ТОВ "Керамік-Плюс" від 11.03.2016 №19 кінцевий розрахунок перед [PERSON] на дату звільнення складав 8\~660,48 грн (а.с. 17). Відповідно до п.п. 20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п.п.2,3 зазначеної постанови, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата; при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно із п. п. 5, 8 вищевказаної постанови, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 56,29 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "Керамік-Плюс" про середню заробітну плату, а тому розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати (по день ухвалення рішення, включно) становить 1\~576,12 грн. (56,29 грн. Х 28 робочих днів, з яких 21 робочий день за лютий 2016 року, 7 робочих днів за березень 2016 року по день ухвалення рішення включно) (а.с.18). При проведенні розрахунків середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні суд враховує правову позицію наведену в Постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, визнання відповідачем позову не суперечить нормам законодавства, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на корись позивача в примусовому порядку заборгованості по заробітній платі в розмірі 8\~660,48 грн., та середнього заробітку за весь час затримки виплати в розмірі 1\~576,12 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд проводить розподіл судових витрат. Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, судовий збір в розмірі 551,20 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved