Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

16.09.2019 року позивач звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.02.2015 року, діти залишилися проживати із батьком. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.12.2015 року за позовом позивача до відповідача [PERSON] було визначено місце проживання дітей разом із батьком. Відповідач ніякої участі в житті дітей не приймала і не приймає до теперішнього часу. Вони знаходились на повному утриманні позивача. За цей час старший син [PERSON] досяг повноліття, але відповідач продовжує надавати йому допомогу. Молодшому сину [PERSON] , 12 років, відповідач в його житті ніякої участі не приймає. Дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим вона має можливість надавати аліменти у зазначеному в позові розмірі. На підставі вищезазначеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивач надала до суду заяву про слухання справи за їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. Судом установлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.02.2015 року, діти залишилися проживати із батьком. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.12.2015 року за позовом позивача до відповідача [PERSON] було визначено місце проживання дітей разом із батьком. Відповідач ніякої участі в житті дітей не приймала і не приймає до теперішнього часу. Вони знаходились на повному утриманні позивача. За цей час старший син [PERSON] досяг повноліття, але відповідач продовжує надавати йому допомогу. Молодшому сину [PERSON] , 12 років, відповідач в його житті ніякої участі не приймає. Дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим вона має можливість надавати аліменти у зазначеному в позові розмірі. Відповідач є працездатною, має нормальний стан здоров`я, інвалідом не являється, не має інших утриманців, отже будь-які обставин, які б обумовлювали невиконання відповідачем обов`язку по прийняттю участі в утриманні неповнолітнього сина, відсутні. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Статтею 183 Сімейного кодексу України чітко встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., в зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: approved