Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

09 червня 2021 року позивач [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі - Відповідач, ПРАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, у сумі 216000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 02.09.2004 року по 15.05.2020 року (15 років 8 місяців) працював в умовах впливу шкідливих факторів за спеціальністю гірник очисного забою (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Орджонікідзе» ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», яке з 01.04.2011 року було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», яке з 05.05.2016 року було перейменовано на ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 01.04.2021 року № 680 (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг)), позивачу 01.04.2021 року були встановлені 3 (три) професійні захворювання. Діагноз щодо професійних захворювань наступний: 1) Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна на фоні ретроспондилолістезу тіла L3 1 ст. (4 мм), з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та переферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступення; 3) Нейросенсорна приглухуватість першої ступення (з легким зниженням слуху). Рішенням МСЕК від 08.06.2021 року позивачу первинно з 31.05.2021 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та встановлено 65 % втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК від 08.06.2021 року, позивач також потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями у позивача порушено та надалі порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, неможливість виконувати навіть домашню роботу. Процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, у позивача наявні постійні болі та обмеження рухів у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, утруднена хода, заніміння кінцівок, постійні крутячі, ниючі болі та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, задишка при фізичному навантаженні, періодичний кашель. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року, розгляд справи відкладено на 09 вересня 2021 року. 03 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшли пояснення на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в позові, посилаючись на те, що сума моральної шкоди, яку просить стягнути позивач з відповідача є значно завищеною. Зазначив, що надані позивачем докази підтверджують лише факт виникнення в позивача професійного захворювання і втрату працездатності, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. Крім того вказав, що відповідач не приховував від позивача важкість та шкідливість технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання позивача не вчиняв, і тому не має нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави. Також зазначив, що позивач з власної ініціативи працював у шкідливих умовах. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 02.09.2004 року по 15.05.2020 року (15 років 8 місяців) перебував у трудових відносинах з ВІДКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (яке є правонаступником ВАТ «ЦГЗК» та ПАТ «ЦГЗК») і працював в умовах впливу шкідливих факторів за спеціальністю гірник очисного забою (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Орджонікідзе», та був звільнений з підприємства 15.05.2020 року, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] . Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 01.04.2021 року № 680 (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг)), позивачу 01.04.2021 року були встановлені 3 (три) професійні захворювання. Діагноз щодо професійних захворювань наступний: 1) Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна на фоні ретроспондилолістезу тіла L3 1 ст. (4 мм), з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та переферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступення; 3) Нейросенсорна приглухуватість першої ступення (з легким зниженням слуху). У САНІТАРНО-ГІГІЄНИЧНІЙ ХАРАКТЕРИСТИЦІ УМОВ ПРАЦІ № 412/4.6-11 від 18.05.2020 року зазначено, що умови праці на робочому місці гірник очисного забою (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Орджонікідзе» ПРАТ «ЦГЗК» (ПАТ «ЦГЗК», ВАТ «ЦГЗК») відносяться до 3 класу 3 ступеня (ШКІДЛИВІ умови праці). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.05.2021 року (форма П-4), комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 12, 13, 18, 20 Акту розслідування від 12.05.2021 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 15 років 8 місяців внаслідок професійної діяльності (роботи) позивача на ПРАТ «ЦГЗК» (ПАТ «ЦГЗК», ВАТ «ЦГЗК») на його організм впливали ШКІДЛИВІ виробничі фактори. Внаслідок зазначених вище хронічних професійних захворювань, рішенням МСЕК від 08.06.2021 року позивачу первинно з 31.05.2021 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та встановлено 65 % втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК від 08.06.2021 року, позивач також потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 25% і в подальшому у розмірі 60% безстроково, встановлення третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача порушено та надалі порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, головними болями, запамороченням, неможливістю виконувати навіть домашню роботу. Процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває задишку при мінімальному фізичному навантаженні, іноді у стані спокою, сухий приступоподібний кашель, іноді з виділенням слизового харкотиння, щоденні приступи задухи до 4-5 разів на добу, які знімаються інгалятором симбікорт, періодичний біль у ділянці серця, відчуття частого серцебиття, періодичні перебої у роботі серця, біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у праву ногу, біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта, плечових суглобах. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000,00 грн. Отже, суд враховує період роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів впродовж 15 років 8 місяців на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу за висновком МСЕК безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, позивач також потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, і виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити позивачу розмір моральної шкоди у сумі 155000 гривень, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1550 гривень.

Outcome: partial