Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

26.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої злочином. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що В провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області знаходилась кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 121 КК України, який полягав у заподіянні [PERSON] умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до шести років позбавлення волі. Злочином їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у перенесеному нею сильному фізичному болю, пережитому страху за своє життя та здоровя, у душевних стражданнях, яких вона зазнала і продовжує зазнавати у звязку з протиправними діями відповідача. З вини відповідача вона на тривалий час змушена була змінити звичний спосіб життя, через хворобливий стан отримала ІІІ групу інвалідності, не може працювати, оскільки фізична праця викликає біль у серці. Заподіяну їй моральну шкоду [PERSON] оцінює у 20\~000 грн., які просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Просила стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює в 20000 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо стягнення з нього на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 20000 гривень. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за якою його засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років. [PERSON] засуджений за те, що він 10 вересня 2014 року біля 18 години, перебуваючи за місцем свого проживання у [INFO], під час сварки з дружиною [PERSON], що вникла у приміщенні літньої кухні, на ґрунті неприязних подружніх стосунків, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав потерпілій один удар кухонним ножем, спричинивши їй тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини з пошкодженням перикарду, тампонади серцевої сорочки та геморагічного шоку ІІІ ступеня, яке згідно висновку експерта № 311/87 від 12.09.2014 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя на час його утворення. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження №152/1789/14-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оглянутими в судовому засіданні. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ст.ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Факт заподіяння відповідачем [PERSON] тілесних ушкоджень позивачеві [PERSON] підтверджується вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2014 року, який набрав законної сили 06.02.2015 року (а.с.12 -13). Моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] неправомірними діями [PERSON], полягає у перенесеному нею сильному фізичному болю, пережитому страху за своє життя та здоровя, у душевних стражданнях, яких вона зазнала і продовжує зазнавати у звязку з протиправними діями відповідача. З вини відповідача вона на тривалий час змушена була змінити звичний спосіб життя, через хворобливий стан отримала ІІІ групу інвалідності, не може працювати, оскільки фізична праця викликає біль у серці. Вказані обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем. Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що під час розгляду справи в суді цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався і не вирішувався. Добровільно відповідач [PERSON] моральну шкоду [PERSON] не відшкодував. Відповідно до вимог частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються ст. 55 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема п. 9 визначено такі способи, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У п.3 Постанови ПВС України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з подальшими змінами і доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При розгляді даного цивільно правового спору судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: дії [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною [PERSON] моральною шкодою є безпосередній причинний звязок і вина відповідача, що є підставою для цивільно правової відповідальності відповідача [PERSON] З огляду на те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні не довів, що шкоду [PERSON] завдано не з його вини, суд приходить до висновку, що право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порушено і підлягає судовому захисту. Позивач [PERSON] надала суду належні та допустимі докази про заподіяння їй відповідачем [PERSON] моральних страждань, внаслідок яких вона була змушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення свого здоровя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням. Моральна шкода позивачем оцінена у 20000 (двадцять тисяч) гривень. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] перенесеним нею сильним фізичним болем, завданим [PERSON], суд враховує моральні переживання [PERSON] у звязку пережитим страхом за своє життя та здоровя, душевними стражданнями, яких вона зазнала і продовжує зазнавати у звязку з протиправними діями відповідача, зміною звичного способу життя, ступінь порушення нормальних життєвих звязків потерпілої через хворобливий стан, пов'язаний з болем у серці, внаслідок чого вона отримала ІІІ групу інвалідності, не може працювати, а тому вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 20000 гривень. Відповідно до вимог чч. 1,3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 640,00 грн., відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved