Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] Обґрунтувавши вимоги тим, що відповідач в 2008 році перебував у трудових відносинах з [PERSON], та був власником автомобіля ВАЗ -2107, державний номерний знак [NUMBER] який [PERSON] використовував як таксі. Внаслідлок порушення правил дорожнього руху з боку [PERSON], останній допустив зіткнення з мотоциклом Ява, держаний номерний знак [NUMBER], яким керував позивач, в результаті чого отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновками експертизи відносяться до категорії тяжких як небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №149729 йому безтерміново встановлено третю групу інвалідності. Вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2009 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням ст.69 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст..75 КК Ураїни [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробувальним строком на три роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст.76 КК України. На користь позивача з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 7629,27 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн. Однак, 13.10.2011 ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області за апеляцією прокурора на вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області, вирок суду відносно [PERSON] скасовано, а провадження по справі закрито на підставі ст.376 КПК України, у зв'язку зі смертю засудженого, яка настала 18.08.2011 року. Вважає, що оскільки нічого не отримав в рахунок відшкодування шкоди заподіяної [PERSON], має право на відшкодування [PERSON], який на час скоєння злочину був роботодавцем [PERSON], і саме керуючи його автомобілем останній завдав шкоду його здоров'ю. Рахує, що матеріальна шкода заподіяна йому в результаті злочину складає 7269,27 грн., а моральна 50000,00 грн., всього бажає отримати 57269,27 грн. Представник позивача у судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, оглянувши матеріали кримінальної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року близько 16.00 години [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2107, державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Героїв Сталінграда в м. Знам'янка, в порушення п.9.4 Правил дорожнього руху України, почав виконувати поворот ліворуч, з порушенням меж включення сигналу, включаючи покажчик повороту за 20 метрів до самого повороту, що призвело до того, що інші учасники дорожнього руху заздалегідь не були попереджені про його наміри, і в подальшому, в порушення вимог п.10.1 вказаних Правил, виконуючи безпосередньо маневр повороту, не переконавшись, що його дії будуть безпечними та не створять перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, почав його виконувати. Діючи з порушенням Правил дорожнього руху України, [PERSON] сам, з власної ініціативи, без будь-якої на причини, припинив свій подальший рух. Не закінчивши поворот та в момент повної зупинки його автомобіль на середині проїзної частини допустив зіткнення з мотоциклом «Ява», під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку. В результаті даного зіткнення, останній отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Як наслідок від отриманих травм, позивачу з 14.04.2009 року безтерміново встановлено третю групу інвалідності. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, власником є відповідач, який є суб'єктом підприємницької діяльності, та здійснює послуги перевезення. Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, укладеного 23.09.2008 року між [PERSON] та відповідачем, та подорожнього листа службового легкового автомобіля 26.09.2008 року, [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] 26.09.2008 року, тобто в день коли сталася ДТП, виконував перевезення. Статтями 1166, 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, за якими така шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, спірні правовідносини, крім зазначених норм, також регулюються ст. 1172 ЦК України. Згідно з якою відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових обов'язків покладається на юридичну або фізичну особу, з якою цей працівник перебуває в трудових правовідносинах. Тобто, при доведеності вини працівника у заподіяній шкоди під час виконання ним трудових обов'язків, відповідальність несе його роботодавець. Положення вказаної норми закону стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Оскільки автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], належний на праві власності [PERSON], використовувався ним як приватним підприємцем на відповідній правовій підставі для надання послуг з перевезення пасажирів, і під час ДТП водій [PERSON] керував цим автомобілем на підставі трудового договору, укладеного з [PERSON], то за змістом зазначених правових норм за шкоду, заподіяну з вини водія [PERSON] має відповідати його роботодавець. Також судом встановлено, що вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.10.2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням сь.69 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст..75 КК Ураїни [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробувальним строком на три роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст.76 КК України. На користь позивача з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 7629,27 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн. 13.10.2011 ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області за апеляцією прокурора на вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області, вирок суду відносно [PERSON] скасовано, а провадження по справі закрито на підставі ст.376 КПК України, у зв'язку зі смертю засудженого, яка настала 18.08.2011 року. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" /зі змінами/, покладаючи на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об'єднанні спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. Але заявляючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7269.27 грн. позивач обґрунтовує її тим, що вона складається з витрат на лікування в розмірі 4079,27 грн., на відвідування лікарні в м. Кіровограді 1390,00 грн. та 1800,00 грн. на надання йому правової допомоги. Отже, вимога про відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки в матеріалах маються тільки розписки про отримання коштів у батьків позивача для проїзду, а не квитки. Отже проїзд до лікарні та витрати на правову допомогу не являються матеріальною шкодою заподіяною безпосередньо в результаті злочину. Тобто на користь позивача підлягають стягненню витрати на лікування, сума яких складає 4079,27 грн. Таким чином позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню. В частині позову, щодо відшкодування моральної шкоди, суд також дійшов дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, оскільки розмір моральної шкоди, відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з відповідними змінами і доповненнями має бути позивачем доведеним та обмотивованим. При цьому, суд дійшов висновку щодо заподіяння моральної шкоди позивачу, яка виявилася в нанесенні фізичних, нервових, психологічних страждань та стресів позивачу та членам його сім'ї, необхідності докладання додаткових фізичних та моральних зусиль для організації свого життя. Але розмір моральної шкоди, суд вважає завищеним та за встановлених обставин доведеним в розмірі 14000 грн. На підставі викладеного, Конституції України, ст.1166, ст.1167, ст.1187 ЦК України та

Outcome: partial