Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] у квітні 2018 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Пирятинська міська рада Полтавської області, про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку № 68-А по вул. Абаканська у м. Пирятині Полтавської області. Також у даному будинку зареєстрована та проживає донька попереднього власника [PERSON], [INFO], яка з часу реєстрації в його будинку не проживала та не проживає. З часу переоформлення будинку відповідач за місцем реєстрації не зявлялася, з реєстраційного обліку з його будинку не знялася. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки позивачу невідоме місце перебування відповідача, ніяких звязків з останньою він не підтримує. Через реєстрацію відповідача в будинку позивача, в останнього виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, тому він просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по вул. вул. Абаканська, 68-А у м. Пирятині Полтавської області та зобовязати Пирятинську міську раду Полтавської області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги викладені у позові його довірителем підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 22 червня 2018 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, письмові пояснення надані свідками [PERSON] та [PERSON], оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №100200269 власником будинку № 68-А по вул. Абаканська у м. Пирятині Полтавської області є [PERSON] (а.с. 8). У вказаному будинку зареєстрована дочка попереднього власника [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Пирятинської міської ради № 6336/05-11 від 29.05.2018 (а.с. 19). Вказана особа не належать до членів сім'ї позивача та була зареєстрована в будинку ще до купівлі позивачем будинку. Відповідно до довідки № 1 від 06.04.2018, виданої квартальним комітетом виконавчого комітету Пирятинської міської ради, [PERSON], [INFO], по вул. Абаканська, 68-А зареєстрована, але фактично не проживає (а.с.11). Вказаний факт підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України в ред. від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач з моменту придбання позивачем будинковолодіння № 68-А по вул. Абаканська у м. Пирятині Полтавської області 22 квітня 2014 року, за вказаною адресою не проживала та не зявлялася. Отже, відмовившись від свого права на користування спірним житлом, відповідач змінили місце свого постійного проживання та більше 4 років у будинку не проживала, за вказаний час витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг не несла, тому суд приходить до висновку, що вона добровільно втратила правовий зв'язок із приміщенням. Оскільки відповідач вільно обрала місцем проживання для себе інше житло, де вона постійно проживає протягом тривалого часу, і останніми ця обставина не заперечується, підстави для реєстрації їх за іншою адресою, а саме у будинку № 68-А по вул. Абаканська у м. Пирятині Полтавської області, відсутні. Таким чином, оскільки відповідач понад чотири роки не проживає у будинку, що належить позивачу, а її реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Виходячи з того, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року "Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.\~7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У зв'язку з цим, позові вимоги щодо зняття із реєстрації відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки рішення про позбавлення права власності або права користування житлом є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, а тому ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідач на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн. Підтвердження позивачем судових витрат на правову допомогу нічим не підтверджено.

Outcome: partial