Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав батька дитини - [PERSON], та зміну прізвища дитини мотивуючи позов тим, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач зовсім не приділяє належної уваги дитині, протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на його утримання не надає, має заборгованість щодо сплати аліментів на сина, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства просить задовольнити позов. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Суд прийняв рішення про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, причини неявки суду не повідомивши. Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що батьком [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтв про народження, (а.с. 11) записаний [PERSON]. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з статтею 155 цього ж Закону здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164, 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадку ухилення від виконання батьками своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманію, експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва. За змістом ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини; ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України; кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджується в судовому засіданні матеріалами справи, розрахунками заборгованості щодо сплати аліментів, батько у вихованні дитини участі не приймає. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в якому наголошено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні даного позову судом враховуються вищезазначені обставини, особу відповідача та його ставлення до дитини, а тому суд вважає, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, обґрунтовані доказами і підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини, згідно вимог ст. 148 СК України. Позивач зазначає, що відповідач не виконує своїх обов'язків щодо дитини, оскільки не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та ухилявся від сплати аліментів, не піклується про дитину, при вирішенні справи суд керується інтересами дитини. В матеріалах справи відсутні докази того, що без зміни прізвища будуть порушені права дитини та відбудуться зміни, які можуть вплинути на її якість життя. Суд вважає, що перебування дитини на іншому прізвищі створює певні незручності самій позивачці, які жодним чином не зачіпають права та інтереси дитини. Більше того, прізвище матері може змінитись після реєстрації іншого шлюбу з іншим чоловіком, що також завдасть позивачу певних незручностей. На думку суду, вказані незручності більшою мірою пов'язані з відносинами між батьками дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зміни прізвища позивачем не доведені та не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок відповідача, тому з нього на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного і Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 180, Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial