Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

20 березня 2018 року [PERSON] ., [PERSON] звернулись до суду з позовом до Річківської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Річки Білопільського району померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Річківське», розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 03 лютого 1997 року, виданого на ім`я « [PERSON] » на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11. За життя [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , а також земельний пай, розміром 2,97 умовних кадастрових гектар, який належав їй на підставі сертифікату серії [NUMBER] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину на майно спадкодавця за заповітом прийняв [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, оформити спадкове майно на вказану вище земельну частку (пай) за життя [PERSON] не встиг, оскільки помер [INFO] в с. Річки Білопільського району. При цьому, заповітного розпорядження [PERSON] не складав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на земельну частку (пай), право на яку посвідчено за [PERSON] . В установленому порядку позивачі успадкували частину спадкового майна, зокрема земельну ділянку площею 2,5333 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом у визначених частках за кожним. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай), яка належала [PERSON] , позивачі звернулись до державного нотаріуса, але у видачі вказаного свідоцтва їм було відмовлено у зв`язку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також маються розбіжності у прізвищі спадкодавця. На даний час позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном, оскільки правовстановлюючий документ втрачений, а тому звернулись до суду із захистом своїх спадкових прав, як спадкоємці після смерті [PERSON] Посилаючись на викладені вище обставини, позивачі просять визнати за ними у порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , право власності за [PERSON] на 1/3 частину та за [PERSON] на 2/3 частини земельної частки (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Річківське», розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 03 лютого 1997 року, виданого на ім`я « [PERSON] », яка померла [INFO] . Ухвалою від 21 березня 2019 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом. У підготовче засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] та законний представник останнього - [PERSON] не з`явились, надали до суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 63-65). Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з`явився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 62). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області у підготовче засідання також не з`явився. Державний нотаріус Ковальова Л.Б. надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 39). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Стосовно визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 16). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 11 квітня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 178, [PERSON] все своє майно заповіла - [PERSON] (а. с. 22). Заповітом, посвідченого 12 березня 1998 року секретарем Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області [PERSON] заповіла [PERSON] у власність земельний пай у розмірі 2,97 умовних кадастрових гектарів, який належить їй згідно сертифікату серії [NUMBER] (а. с. 21). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 30 травня 2018 року № 649/162-18 вбачається, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах на території Річківської сільської ради, АПТЗТ «Річківське», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 03 лютого 1997 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11. Оригінал сертифікату одержаний на руки, про що свідчить підпис у Книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 27). З інформаційної довідки, виданої відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 18 вересня 2018 року за № 86/132-18 вбачається, що станом на 2018 рік оціночна вартість об`єкта оцінки - земельної частки (паю), розміром 2,97 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 57 749 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Річківської сільської ради (бувше АПТЗТ «Річківське») на а. с. 26. За даними виконкому Річківської сільської ради від 28 квітня 2017 року № 1574 встановлено, що [PERSON] яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] разом із [PERSON] та онуками [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . Заповіти від імені померлої [PERSON] виконкомом сільської ради посвідчено 11 квітня 1995 року за № 133, реєстраційний номер 44140264 та 12 березня 1998 року за № 362, реєстраційний номер 44241831 , як не змінювались і не відмінялись. Спадкоємець на майно [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] , шляхом проживання у будинку разом із спадкодавцем, розпоряджалась її особистими речами, здійснювала схоронність документів та цінних паперів (а. с. 29). Після [PERSON] , який померла [INFO] заведена спадкова справа № 109/1999, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а. с. 42). Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. В силу ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рiвних частках, дiти (у тому числi усиновленi), дружина i батьки (усиновителi) померлого. До числа спадкоємцiв першої черги належить також дитина померлого, яка народилася пiсля його смертi. Онуки i правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час вiдкриття спадщини немає в живих того з їх батькiв, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порiвну в тiй частцi, яка належала б при спадкоємствi за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області (а. с. 17). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, сформованого 05 грудня 2018 року вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які одружились 05 квітня 1976 року, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а. с. 18-19). В свою чергу, [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 20). Зокрема, за змістом ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Враховуючи, що на день смерті батька, позивач [PERSON] , [INFO] , був неповнолітній та не подав нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв її. Наведене вище свідчить про родинні відносини між [PERSON] , який є батьком [PERSON] та сином [PERSON] . Останні є спадкоємцями померлого [PERSON] та частково прийняли спадщину виходячи з наступного. Після [PERSON] , який помер [INFO] заведена спадкова справа № 503/2007, про що свідчить Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а. с. 23). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області Ковальовою Л .Б. від 23 листопада 2017 року спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати - [PERSON] та його син [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із 1/3 частки за [PERSON] та 2/3 частки за [PERSON] земельної ділянки площею 2,5333 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Річківської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а. с. 24). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 23 листопада 2017 року вбачається, що земельна ділянка в розмірі 1/3 частки з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 2,5333 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області зареєстрована на праві спільної часткової приватної власності за [PERSON] (а. с. 25). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б . від 25 вересня 2018 року вбачається, що оформлення спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , не вдається можливим, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Крім того, нотаріус зазначає, що видача свідоцтва на спадщину унеможливлюється, оскільки маються розбіжності щодо написання прізвища спадкодавця [PERSON] (а. с. 28). Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі після [PERSON] , який помер [INFO], заведена спадкова справа № 503/2007 (а. с. 40-41). З витребуваної копії спадкової справи № 503/2007 вбачається, що після смерті спадкодавця видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна померлого та на 2/3 частки майна за [PERSON] . Спадщина , на яку видані ці свідоцтва складається із: -житлового будинку з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами по [ADDRESS] ; -земельної ділянки площею 2,5333 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Річківської сільської ради; -земельної ділянки площею 0,2482 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Річківської сільської ради (а. с. 43-48). Крім того, із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі після [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа № 109/1999 (а. с. 42). Із витребуваної копії зазначеної спадкової справи № 109/1999 вбачається, що після смерті [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , а саме на: - житловий будинок з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а. с. 57-58). При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Зокрема, відповідно до ст. 11, ч. 1 ст. 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки, Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено розгляд судом справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце, час і народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами і доповненнями, суд може встановлювати також факти належності особі правовстановлюючих документів. Позивачі позбавлені можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв`язку з тим, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай), в якому маються розбіжності щодо написання прізвища спадкодавця, втрачений. При цьому видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та встановити факт, що має юридичне значення, а також визнати право власності на 1/3 частки за [PERSON] та 2/3 частки за [PERSON] на вищевказану земельну частку (пай), розміром 2,97 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , право на яке посвідчено на ім`я « [PERSON] », померлої [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved