Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її матір'ю [PERSON], яка була власником будинку [ADDRESS], в 2003р. була приватизована земельна ділянка за вказаною адресою та виданий державний акт про право власності на земельну ділянку, площею 0,08га. У 2006р. мати померла. Після її смерті позивачка в порядку спадкування стала власником вказаного будинку та земельної ділянки. На земельну ділянку по [ADDRESS] вона отримана новий державний акт серії ЯЕ №143495 від 22.10.2007р., площею земельної ділянки 0,08га. У 2013р. у зв'язку з необхідністю перебудови будинку були проведені обміри земельної ділянки та встановлено, що фактичний її розмір складає 0,0929га, тобто на 0,0129га більше ніж зазначено у державному акті. Вказала, що її мати була похилого віку, страждала на хворобу очей і після обмірів земельної ділянки нічого не перевіряла. Позивачка також вважала, що всі обміри зроблені вірно і лише в грудні 2013р. вона дізналась, що фактичні розміри земельної ділянки (0,0929га) не відповідають тим розмірам, що вказані в державному акті (0,08га). У зв'язку з цим позивачка звернулась до суду та просить: 1) визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №143495 від 22.10.2007р. частково недійсним в частині розміру земельної ділянки; 2) визнати [PERSON] власником земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,0929га; 3) зобов'язати Управління Держземагенства у Черкаському районі внести відповідні зміни до державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно ухвали суду від 12.02.2014р. по даній справі судом за клопотанням позивачки замінено неналежного відповідача: виконком Черкаської районної ради на належного відповідача: Червонослобідську сільську раду Черкаського району. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Третя особа [PERSON] щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач Червонослобідська сільська рада Черкаського району в судове засідання не з'явилась, однак надіслала до суду письмову заяву від 21.02.2014р. про розгляд справи без участі їх представника та щодо задоволення позову сільська рада не заперечує. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, надіславши до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі та щодо задоволення позову вони не заперечують. Треті особи Управління Держземагенства у Черкаському районі та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, неповідомивши про причину неявки. Позивачка [PERSON] не заперечувала щодо розгляду справи без участі тих учасників процесу, які не з'явились до суду. Заслухавши пояснення позивачки та третьої особи, дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON], яка була власником будинку [ADDRESS], в 2003р. приватизувала земельну ділянку за вказаною адресою та отримала державний акт про право власності на земельну ділянку, площею 0,08га. У 2006р. [PERSON] померла. Після її смерті позивачка оформила та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.07.2007р. №1-2014, на підставі якого 22.10.2007р. отримала державний акт серії ЯЕ №143495 на право власності на земельну ділянку, площею 0,08га, що розташована по [ADDRESS]. У 2013р. у зв'язку з необхідністю перебудови будинку, на замовлення позивачки, інженером-землевпорядником [PERSON] були проведені обміри вказаної земельної ділянки та встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки по [ADDRESS] складає 0,0929га, тобто на 0,0129га більше ніж зазначено у державному акті. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд констатує, що позивачкою ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не вказано та не доведено в чому саме згідно ст.ст.203, 215 ЦК України полягає недійсність державного акту на право власності на землю від 22.10.2007р. Крім цього, згідно судової практики вищих судів, в т.ч. згідно Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, тому визнання недійсним лише державного акта на право приватної власності на землю без визнання недійсним рішення, на підставі якого видано цей державний акт, є порушенням норм закону. Позивачка не заявляла вимог про визнання недійсними документів, на підставі яких був виданий державний акт на право власності на землю (свідоцтво про право на спадщину та рішення Червонослобідської сільської ради). Тому, заявлення позовних вимог про визнання недійсним лише державного акту на право власності на землю, суд вважає безпідставним. Суд також враховує, що земельна ділянка по [ADDRESS] була виділена Червонослобідською сільською радою матері позивачки ще в 2003р. Мати позивачки: [PERSON] оформила право власності на вказану земельну ділянку, площею 0,08га. І лише потім, після смерті матері, позивачка переоформила згідно свідоцтва про право на спадщину вказану земельну ділянку на своє ім'я, на ту ж саме площу 0,08га. Тому, суд вважає, що позивачка [PERSON], як спадкоємець, після прийняття вказаної земельної ділянки у спадщину і оформивши документи на землю, не може оспорювати площу земельної ділянки, яку оформила померла [PERSON] чи оспорювати правомірність набуття [PERSON] права власності на майно. Позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0929га, є безпідставними, необґрунтованими і недоведеними, суперечать діючому законодавству щодо підстав визнання права власності на землю та порядку оформлення прав на землю. Згідно вимог ст.12 Земельного кодексу України до виключної компетенції сільських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Земельна ділянка, про яку вказує позивачка, відносяться до земель комунальної власності та належить територіальній громаді села Червона Слобода Черкаського району, яка і має право через сільську раду володіти, користуватися і розпоряджатися землями комунальної власності у повному обсязі, встановленому для суб'єктів права власності Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про основи містобудування". Згідно ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до вимог ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Суд вважає, що для належного вирішення даного питання, позивачка повинна в загальному порядку, встановленого Земельним кодексом України, звернутись до Червонослобідської сільської ради Черкаського району для отримання погодження на відведення у власність тієї частини земельної ділянки, яка не охоплена державним актом на право власності на землю від 22.10.2007р. та яка перебуває у фактичному користуванні позивачки (згідно матеріалів справи це земельна ділянка площею 0,0129га). Суд враховує, що відповідач Червонослобідська сільська рада та треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо задоволення позову не заперечували, однак дана обставина не зобов'язує суд задовольняти позовні вимоги, оскільки рішення суду має ґрунтуватись на нормах закону, не суперечити діючому законодавству та не порушувати прав, свобод і інтересів інших осіб. Таким чином, існує порядок і процедура оформлення прав на землю, яких позивачка повинна дотримуватись, і суд не має права по даному спору визнавати право власності на земельну ділянку за позивачкою, оскільки це буде суперечити закону. Що стосується позовної вимоги зобов'язати Управління Держземагенства у Черкаському районі внести відповідні зміни до державного акту на право власності на земельну ділянку, суд вважає, що дані вимоги є також необґрунтовані і недоведені. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено повністю, так як вказані вимоги є безпідставними, недоведеними і не ґрунтуються на законі.

Outcome: dismissed