Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

20 грудня 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, уточнивши який остаточно просили, визнати за кожним з них по 1/ 4 частині земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], та за [PERSON] також інші 1/ 2 частину вказаної земельної ділянки як власника ? частини житлового будинку за цією ж адресою. В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] - [PERSON] залишилося спадкове майно у виді ? частини вищевказаної земельної ділянки та житловий будинок за цією ж адресою. [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на 1/ 2 частину вищевказаного житлового будинку як спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу. За умовами земельного законодавства до неї перейшло відповідно право відносно ? частини земельної ділянки під вищевказаним житловим будинком. Однак зі зміною законодавчих норм нині вона позбавлена можливості одержати правовстановлюючий документ відносно цієї частини земельної ділянки, що порушує її права як власника. Крім того, позивачі вказують про неможливість одержання свідоцтва про право на спадщину відносно іншої частини земельної ділянки, належної їм в рівних частках, у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу щодо цього майно. За вказаного, за захистом своїх прав вони звернулися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій заявлені нею позовні вимоги про визнання за нею ? частини земельної ділянки по [ADDRESS] як власниці ? частини житлового будинку за цією ж адресою, а також про визнання за нею права власності щодо ? частини з цієї ж земельної ділянки як спадкоємця майна після смерті її чоловіка [PERSON], підтримала та просила справу розглянути у її відсутність. Позивач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути у його відсутність та підтримав свої позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на 1/ 4 частину вищевказаної земельної ділянки як спадкоємця майна після смерті батька [PERSON] Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій просила справу розглянути у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши надані письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що М-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 02 від 05.01.1999 року (а.с. 17). Згідно копії Державного акту на право власності на землю, виданого 16 березня 1993 року на підставі рішення М-Погорілівської сільської ради народних депутатів від 02.02.1993 року № 3, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,1080 га, що розташована в с. М-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області та була надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 12-13). За даними спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 03.11.1999 року, спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 37-52). Крім того, [PERSON] на підставі ст. 22 КпШС як власника майна, набутого у шлюбі, 03.11.1999 року було видане свідоцтво про право власності щодо 1/ 2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 0,1080 га згідно державного акту, виданого Мішково-Погорілівською сільською радою 16.03.1993 року (а.с. 50). Також 3 листопада 1999 року на ім'я позивачів було видане свідоцтво про право на спадщину щодо ? частини вищевказаного житлового будинку (а.с.51). Підстави, з яких позивачі були змушені звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса від 28.10.2013 року № 1302/01-16, яким позивачам було роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів щодо прав спадкодавця на вказане спадкове майно (а.с. 28). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наданих позивачами доказів слідує, що на час смерті [PERSON] належала вищевказана земельна ділянка, однак оригінал правовстановлюючого документу щодо неї було втрачено, що перешкоджає нотаріальному оформленню їх спадкових прав відносно ? частини вказаної земельної ділянки. Щодо вимог позивачки про визнання за нею права власності на іншу 1/ 2 частину цієї земельної ділянки, то відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції, що діяла на час одержання [PERSON] свідоцтва про право власності на ? частину житлового будинку, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. За положеннями ст. 23 ЗК України, у редакції, що діяла на час набуття [PERSON] прав відносно ? частини вказаної земельної ділянки - Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст.126 нині діючого Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. За положеннями ст.23 ЗК України, в редакції 1990 року, на підтвердження права власності щодо вказаної частини земельної ділянки позивачкою має бути надано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, за період з часу отримання свідоцтва про право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку і переході до позивачки у зв'язку з цим прав відносно ? частини земельної ділянки за цією ж адресою відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року, та до 1 січня 2013 року позивачка не отримала на своє ім'я правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року не передбачена. За вказаного позивачка позбавлена можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведеного, встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], проте через вищевказані обставини позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права, а також встановивши належне [PERSON] право відносно ? частини вказаної земельної ділянки відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 р. та неможливість одержання правовстановлюючого документу відносно цього майна у зв'язку зі зміною законодавчих норм, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне право позивачів підлягає захисту судом шляхом визнання за [PERSON] права власності на ? частину вищевказаної земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності щодо ? частини житлового будинку за цією ж адресою, а також шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках права власності на ? частину вищевказаної земельної ділянки як спадкоємців майна після смерті [PERSON]

Outcome: approved