Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Братська державна нотаріальна контора Братського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок. В своєму позові позивач зазначає, що вона та відповідач домовились про купівлю-продаж нерухомого майна, а саме: житлового будинку № 25, що знаходиться по вул. Комарова в смт. Братське Братського району Миколаївської області. На основі цієї домовленості позивач купив у відповідача вказану нерухомість за 50000 гривень, про що цього ж дня вони уклали письмовий договір (розписку). Зобов`язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: здійснила з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок позивач дізнався, що вказаний договір купівлі-продажу не оформлений нотаріально та не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість. Однак, нотаріально посвідчити даний договір в нотаріальній конторі, не має можливості, так як [PERSON] даний будинок отримала у спадок за законом після смерті [PERSON], проте, звернувшись до нотаріальної контори у встановлений законом строк, отримати свідоцтво про право на спадщини не мала можливості через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок. В судове засідання з'явилися позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судове засідання з'явився відповідач, позовні вимоги визнав в повному обсязі. До початку розгляду справи представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до суду надав письмову заяву, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки КП "Вознесенське МБТІ" від 25.02.2016 року за № 2 право власності на житловий будинок № 25 по вул. Комарова в смт. Братське Братського району Миколаївської області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 1962 р., посвідченого Арбузинською державною нотаріальною конторою 28.06.1962 р. № 687, що підтверджено актом про закінчення будівництва то вводу в експлуатацію житлового будинку від 19.09.1975 р. (а.с. 27). 23 квітня 2008 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку № 25 з господарським будівлями, розташованого по вул. Комарова в смт. Братське Братського району Миколаївської області. [PERSON] даний будинок отримала у спадок за законом після смерті [PERSON], проте, звернувшись до нотаріальної контори у встановлений законом строк, отримати свідоцтво про право на спадщини не мала можливості через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок (документи знищено через пожежу). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину. 05 травня 2014 року між сторонами було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку. Зобов'язання по договору позивачем було виконано в повному обсязі: вона повністю здійснила розрахунок за купівлю вказаного майна, відповідач передав ключі від будинку. При зверненні в органи для реєстрації права власності на придбане майно позивачу було відмовлено у державній реєстрації, оскільки договір купівлі-продажу не оформлений нотаріально. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За такого, а також враховуючи той факт, що відповідач не мав можливості отримати свідоцтво про право на спадщини через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок, що в свою чергу призводить до неможливості нотаріального посвідчення договору, позивач позбавлений можливості захистити своє право, окрім, як зверненням до суду із зазначеним позовом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягаю задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, залишити за позивачем.

Outcome: approved