Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

21.03.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача КП «СЕЗ» м. Зугреса, який в подальшому вточнила та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7414,81грн., вихідне пособіє в сумі 2119,12грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по дату винесення рішення та моральну шкоду в сумі 10000грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 12 червня 2012 року вона працювала в КП «СЕЗ» м. Зугреса на посаді секретарі підприємства. У зв»язку з реорганізацією підприємства та скороченням штату вона була звільнена 10.03.2014р. з підприємства за ст. 40ч.1 КЗоТ. Станом на 11.03.2014р. заборгованість по заробітній платі складає 7414,81грн, в тому числі вихідне пособіє за березень місяць 2014 року в сумі 2119,12грн. Добровільно відповідач виплатити їй заробітну плату та розрахуватися з нею не бажає. Діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 10000 грн., бо вона страждала матер1ально, був порушений нормальний спос1б її життя, вона перенесла нервово-емоційні переживання. Просить стягнути з КП «СЕЗ» м. Зугреса на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7414,81грн., вихідне пособіє в сумі 2119,12грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по дату винесення рішення та моральну шкоду в сумі 10000грн. Позивач в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву з проханням справу розглядати в її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву з проханням справу розглядати в їх відсутність, в заяві вказав, що позовні вимоги [PERSON] в частині невиплаченої заробітної плати та компенсації за час затримки заробітної плати визнають, в частині стягнення моральної шкоди просить відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що позивач у період з 12.06.2012р. по 10.03.2014 року працювала секретарем в КП «СЕЗ» м. Зугреса, що підтверджується наказом №41к від 12.06.2012р. про прийом на роботу, наказом №105к від 10.03.2014р. про звільнення у зв»язку з скороченням штату на підставі ст. 40ч.1 КЗоТ та копією трудової книжки позивача. Згідно довідки КП «СЕЗ» м. Зугреса № 456 від 21.03.2014р. позивачу станом на 11.03.2014р. нарахована заробітна плата в сумі 7414,81грн., у тому числі за листопад 2013р. - 626,00грн., за грудень 2013р. - 1313,00грн, за січень 2014р. - 1184,63грн., за лютий 2014р. - 1296,00грн., за березень 2014р. 2995,18грн. В тому числі нараховане вихідне пособіє за березень місяць 2014р. в сумі 2119,12грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу , що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд встановив, що позивач виконував професійні обов"язкі, але відповідач, в порушення статті 21 КЗпП України, оплату праці не здійснив. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організацій, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З урахуванням довідок, виданих відповідачем, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка станом на 11.03.2014р. складає 7417,81грн. Представником відповідача не було доведене відсутність його вини з приводу несвоєчасної виплати заробітної позивачу. Визначаючи розмір вихідного пособія, суд враховує довідку, яка була надана відповідачем, в якої вказана, що [PERSON] нараховане вихідне пособіє за березень 2014р. в сумі 2119,12грн., яка підлягає стягненню в повному обсязі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999) року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Згідно правових позицій, які викладені Верховним Судом України в постановах від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс 13. від 27 березня 2013 року у справі № 6-15цс 13, від 16 січня 2012 року у справі № 6-54цс11. від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, що відповідно до сг. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування всіма судами України, і які прийняті за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме, норм ст. 117 КЗпП України, передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Можливість зменшення судом таких сум може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звільненні працівника та часткового задоволенням вимог працівника про стягнення заборгованості із заробітної плати. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, суд керується вимогами розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно з якими середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки КП «СЕЗ» м. Зугреса складає суму в розмірі 116,13 гривень Враховуючи графік роботи позивачки, за період з 10.03.2014 року по дату винесення рішення - 25.04.2014 року, період затримки виплати заробітної плати складає 33 дні. враховуючи наступні дані по періодам: Березень 2014 року - 15 робочих днів; по з 01 квітня 2014р. по 25 квітня 2014року - 18 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на дату винесення рішення по даній справі складає суму в розмірі 3832,29 гривень, виходячи з такого розрахунку: 116,13грн. (середньоденна заробітна плата [PERSON]) х 33 (дні затримки) = 3832,29грн. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають для нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналізуючи обставини справи, суд вважає, не обґрунтованою позицію позивача в тому що відповідачем спричинено їй моральну шкоду внаслідок не сплати їй відповідних сум при звільненні з підприємства, у зв»язку з тим, що позивач сам не використав свого законного права на звернення до відповідача з вимогою здійснити розрахунок. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати в розмірі 243,60 грн. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8- рл 2013 положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей і, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти гак. що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Outcome: partial