Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи: Могилівська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер його дід - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 01.02.1996 року). На день смерті він був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: - право на земельну частку (пай), із земель колишнього КСП «Зоря» Царичанського району Дніпропетровської області, розташована на території Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлому на підставі Сертифіката серії [NUMBER] , зареєстрований 30.01.1997 року за №0897. [INFO] померла його бабуся та дружина діда [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Могилівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області 09.02.1988 року). [INFO] помер його рідний брат - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.02.2003 року). [INFO] помер його батько та син діда [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 16.08.2004 року), який на день смерті проживав зі своєю дружиною [PERSON] (його мати та відповідач в даній справі) та з ним за адресою: [ADDRESS] . Він проживав з батьками без реєстрації, оскільки допомагав матері доглядати батька. Таким чином, він постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Отже, він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті діда [PERSON] . Звернувшись в серпні 2019 року до Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна №486-НД/486-Н від 31.08.2000 року його батько [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] спадщину прийняв, про що свідчить той факт, що житловий будинок в [ADDRESS] , належав йому на час укладення договору купівлі-продажу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №72 від 28.01.1997 року, посвідченого нотаріусом Канівець О.М. Царичанської держконтори Дніпропетровської області та зареєстрованого в БТІ смт Царичанка №125 від 14.08.2000 року. Згідно з довідкою Царичанської райдержадміністрації від 20.09.2018 року №01-72-1959/0/384-18 у книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» Царичанського району Дніпропетровської області на ім`я [PERSON] значиться Сертифікат серії ДП №042897, зареєстрований 30.01.1997 року №0897, не був виданий на руки власнику та знаходиться на зберіганні в секторі правового забезпечення Царичанської райдержадміністрації. Видати оригінал сертифікату йому райдержадміністрація не має можливості, оскільки ним не надано документів, які б посвідчували за ним визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування або у судовому порядку. Відповідно до довідки відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12.08.2019 року №324/418-19, [PERSON] внесений до списку Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП «Зоря» Зорянської сільської ради під №896, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Зоря» серія І-ДП №000152, зареєстрований 30.11.1995 року. За життя його батько [PERSON] оформити свої спадкові права на належну [PERSON] земельну частку (пай) не мав можливості, оскільки про наявність такого спадкового майна йому не було відомо. Після смерті батька [PERSON] він спадщину прийняв спільним проживанням на день смерті зі спадкодавцем, про що свідчить довідка виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1258, 1266, 1276 ЦК України, прохає суд встановити факт його проживання однією сім`єю більше п`яти років разом зі спадкодавцем - [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві прохав розглянути справу за участю його представника за довіреністю [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в підготовче засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - Сінчук Л.М. в підготовче засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] помер дід позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 01.02.1996 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: - право на земельну частку (пай), із земель колишнього КСП «Зоря» Царичанського району Дніпропетровської області, розташована на території Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлому на підставі Сертифіката серії [NUMBER] , зареєстрований 30.01.1997 року за №0897. [INFO] померла бабуся позивача та дружина його діда [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Могилівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області 09.02.1988 року). [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.02.2003 року). [INFO] помер батько позивач та син його діда [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 16.08.2004 року), який на день смерті проживав зі своєю дружиною [PERSON] (мати позивача та відповідач в даній справі) та з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач проживав з батьками без реєстрації, оскільки допомагав матері доглядати батька (а.с.19). Таким чином, позивач постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті діда [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Позивач, звернувшись в серпні 2019 року до Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав постанову державного нотаріуса від 06 серпня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.26). Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна №486-НД/486-Н від 31.08.2000 року батько позивача [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] спадщину прийняв, про що свідчить той факт, що житловий будинок в [ADDRESS] , належав йому на час укладення договору купівлі-продажу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №72 від 28.01.1997 року, посвідченого нотаріусом Канівець О.М. Царичанської держконтори Дніпропетровської області та зареєстрованого в БТІ смт Царичанка №125 від 14.08.2000 року (а.с.14, 15). Згідно з довідкою Царичанської райдержадміністрації від 20.09.2018 року №01-72-1959/0/384-18 у книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» Царичанського району Дніпропетровської області на ім`я [PERSON] значиться Сертифікат серії ДП №042897, зареєстрований 30.01.1997 року №0897, не був виданий на руки власнику та знаходиться на зберіганні в секторі правового забезпечення Царичанської райдержадміністрації. Видати оригінал сертифікату позивачу райдержадміністрація не має можливості, оскільки ним не надано документів, які б посвідчували за ним визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування або у судовому порядку (а.с.22). Відповідно до довідки відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12.08.2019 року №324/418-19, [PERSON] внесений до списку Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП «Зоря» Зорянської сільської ради під №896, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Зоря» серія І-ДП №000152, зареєстрований 30.11.1995 року (а.с.23). За життя батько позивача [PERSON] оформити свої спадкові права на належну [PERSON] земельну частку (пай) не мав можливості, оскільки про наявність такого спадкового майна йому не було відомо. Позивач після смерті батька [PERSON] спадщину прийняв спільним проживанням на день смерті зі спадкодавцем, про що свідчить довідка виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради (а.с.19). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст.1268 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, виходячи з наведеного, встановлення факту постійного проживання [PERSON] та спадкодавця [PERSON] породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права, іншої можливості встановити цей факт позивач не має. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який просить встановити позивач, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст.1266 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за Законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved