Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

29.06.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з відповідачем вона уклала шлюб. Однак сімейне життя не склалося, і наразі вони разом не проживають. Вони з відповідачем є батьками двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча є здоровою працездатною особою та систематично виїжджає за кордон. Посилаючись на викладене просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожнужитину до досягнення ними повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. У відзиві на позов відповідач [PERSON] просить стягувати з нього аліменти на дітей у розмірі по 1100 та 1255 грн. відповідно та на утримання дружини у розмірі 1000 грн. Відзив обґрунтовано тим, що він надає допомогу на утримання дітей. Заперечує твердження позивачки, що він виїжджає на заробітки, оскільки вже більше 4 років він нікуди не виїжджав. Вважає, що повинен сплачувати аліменти на дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Визнає, що в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, позовна заява містить клопотання про розгляд справи у її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду. З огляду на викладене суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2014 року між сторонами укладено шлюб (а.с.5). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.7), [PERSON] , [INFO] (а.с.6), які проживають разом з матір`ю та знаходять на її утриманні (а.с.8, 9). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановленопрожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 1921 грн. та для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2395 грн. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час неповнолітні діти постійно проживають разом з позивачем , суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дітей, який повинен виконувати свій обов`язок щодо їх утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем у відзиві на позов не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. При цьому твердження відповідача про те, що він надає допомогу дитині не має якогось самостійного правового значення, оскільки в інтересах дитини є отримання саме постійного, стабільного утримання, а не періодичних платежів, які залежать виключно від волі відповідача. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також враховує стан здоров`я відповідача, який є молодим працездатним чоловіком, таспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини . Суд визначає розмір аліментів у сумі 2300 грн. щомісячно накожну дитину до досягнення ними повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст. 184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитинуі відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі.Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2300 грн. відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу даної норми слідує, що наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти є обов`язковою умовою для їх стягнення. Суд констатує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на дружину. Разом з тим, у відзив відповідач [PERSON] частково визнає таку позовну вимогу та вказує, що в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 1000 грн., а тому суд вважає за можливе частково задовольнити таку вимогу на вказану суму. Відтак позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: partial