Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чаплинського районного суду Херсонської області із заявою у якій просила суд встановити факт припинення трудових відносин з 11.06.2015 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. В обґрунтування своїх вимог вказувала на те, що з 01 грудня 2011 року була прийнята на посаду продавця за трудовим договором до фізичної особи -підприємця [PERSON] в м. Алчевська Луганської області. Трудовий договір був зареєстрований в центрі зайнятості населення м. Алчевськ Луганської області 05.12.2011 року за №12021100852. Працюючи у фізичної особи - підприємця [PERSON] , заявник постійно проживала за місцем своєї реєстрації, а саме: м. Алчевськ Луганської області. У зв`язку із проведенням антитерористичної операції на території м. Алчевськ Луганської області вона, будучи у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, була вимушена переїхати до смт. Чаплинка Херсонської області де зареєструвала своє місце проживання. При виїзді з м. Алчевськ Луганської області заявник свою трудову книжку не забрала, не змогла звільнитись в установленому законом порядку, оскільки ФОП [PERSON] продовжував свою діяльність на території не підконтрольній Україні. Більше до своїх трудових обов`язків в у фізичної особи - підприємця [PERSON] заявник не приступала та після закінчення соціальної відпустки роботу за трудовим договором не продовжила. На даний час у неї постала потреба реєстрації як безробітної в службі зайнятості та подальшого працевлаштування, для чого необхідним є встановити факт припинення трудових відносин з фізичною особою-підприємцем [PERSON] з дати, закінчення соціальної відпустки по догляду за дитиною. З цією метою [PERSON] звернулася до Херсонського обласного центру зайнятості щодо роз`яснення можливості надання статусу безробітної. Наказом від 13.07.2020 року №НТ200713 [PERSON] відмовлено у наданні статусу безробітного з тих підстав, що в реєстрах служби зайнятості трудовий договір між нею та ФОП [PERSON] на даний час значиться як діючий. Також заявнику роз`яснено, що реєстрація її як безробітної в службі зайнятості можлива лише після припинення трудових відносин з фізичною особою-підприємцем [PERSON] шляхом внесення відповідного запису до трудової книжки або подання нотаріально посвідченої письмової заяви про припинення трудових відносин з роботодавцем, або подання відповідного рішення суду - у разі припинення трудових відносин у судовому порядку. Таким чином, для реалізації у подальшому особистих немайнових прав заявниці необхідно встановити факт припинення трудових відносин, у зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду. У судове засідання заявник, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила заяву задовольнити. Представник Херсонського обласного центру зайнятості в особі директора Чаплинської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості Богачова В.В. в судове засідання також не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечувала проти вимог заявника, викладених у заяві про встановлення факту припинення трудових відносин. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. Згідно ч. 11 ст.128 ЦПК України, останній викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. [PERSON] повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з 01 грудня 2011 року була прийнята на посаду продавця за трудовим договором до фізичної особи -підприємця [PERSON] в м. Алчевськ Луганської області. Трудовий договір був зареєстрований в центрі зайнятості населення м. Алчевськ Луганської області 05.12.2011 року за №12021100852. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки від 03.08.2011 року, заповненої на ім`я останньої та відомостями Херсонського обласного центру зайнятості. Працюючи у фізичної особи -підприємця [PERSON] , [PERSON] постійно проживала за місцем своєї реєстрації, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями щодо місця реєстрації особи, вказаними у паспорті громадянина України [NUMBER] . У зв`язку із проведенням антитерористичної операції на території Луганської області [PERSON] була вимушена переїхати до смт. Чаплинка, де була 22.07.2014 року зареєструвала своє місце проживання що також підтверджується відомостями щодо місця реєстрації особи зазначеними у паспорті громадянина України заявника. На даний час також зареєстрована на території смт. Чаплинка Херсонської області При виїзді з м. Алчевськ Луганської області [PERSON] не забрала свою трудову книжку, та не змогла звільнитись в установленому законом порядку, оскільки на той час перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, а ФОП [PERSON] продовжив свою діяльність на непідконтрольній території. Після закінчення соціальної відпустки та досягнення дитиною трирічного віку до своїх трудових обов`язків з вказаних вище підстав не приступила. Наразі для неї постала потреба реєстрації як безробітної в службі зайнятості та подальшого працевлаштування, з метою чого остання звернулася до Херсонського обласного центру зайнятості для надання статусу безробітної. Відповідно до витягу з наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] від 14.07.2020 року, наказом від 13.07.2020 року №НТ200713 їй відмовлено у наданні статусу безробітного, так як нею не припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду. Так з матеріалів справи вбачається, що трудові відносини між сторонами виникли на підставі трудового договору укладеного 01.12.2011 року та зареєстрованого в центрі зайнятості м. Алчевськ Луганської області 05.12.2011 року за №12021100852. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівників у певних умовах. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Але, у зв`язку з загостренням суспільно-політичної ситуації на території Донецької та Луганської областей, проведенням бойових дій в зоні АТО, підвищення ризику виникнення загрози життю та здоров`ю працівникам поштового зв`язку, блокуванням шляхів проїзду до м. Донецьк і м. Луганськ незаконними озброєними угрупуваннями, зупинено приймання до пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів, які є непідконтрольними державній владі України. Постановою КМУ №1053 від 30.10.2014 р. було визначено перелік населених пунктів, на яких тимчасово не діє українська влада. В цьому переліку зазначено м. Алчевськ Луганської області. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не має реальної можливості подати заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються. Відповідно до статей 3, 221, 231 КЗпП України в порядку передбаченому главою ХV цього Кодексу, підглядають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об`єднань, членів кооперативних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. У статі 232 КЗпП України визначено, що трудові спори безпосередньо розглядаються в судових інстанціях. Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Алчевськ знаходиться на території, де органи державної влади не здійснюються на даний час свої повноваження, в тому числі і поштові служби. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996р. (ратифікована Україною 14.09.2006р.). При таких обставинах, враховуючи те, що місце роботодавця - [PERSON] знаходиться на непідконтрольній Україні території, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб окрім звернення до суду, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами дослідженими в судовому засіданні, враховуючи, що заявник з об`єктивних причин не може підтвердити у позасудовому порядку факт припинення нею трудових відносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту припинення трудових відносин в певний час. На підставі викладеного, ст.ст.76-81, 141, 263-265, 268, 280-282, 293, 315 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved