Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

29.07.2020 року позивач звернулась до суду з позовом та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти з послідуючою індексацією на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. А також просила допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць. В обґрунтування позову зазначала, що в 2007 році між сторонами було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі мають трьох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Сторони фактично припинили шлюбні відносини та відповідач проживає окремо від сім`ї. Добровільно допомоги на утримання дітей не надає. Позивачу відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак має неофіційні джерела доходу, тобто працює неофіційно в місті Києві та може сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей сторони не досягли, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Сторони в судове засідання не з`явилися. В заяві до суду позивач просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в заяві до суду просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах, судом встановлено наступне. Сторони є батьками неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та повністю перебувають на утриманні матері (а.с. 11-12). Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Одночасно при ухваленні рішення суд зважає на ту обставину, що відповідач є здоровим, працездатним, згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн., щомісячно на кожну дитину, а тому має можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, вимоги закону щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів. Одночасно позивач, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надала доказів, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1500 грн., оскільки не має постійного доходу, тому суд вважає доцільним визначити розмір аліментів в розмірі 1400 грн. на кожну дитину щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує також положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Щодо вимоги позивача про застосування індексації, то порядок її обрахування визначений нормативними актами, зокрема: ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», ЗУ «Про виконавче провадження», тому для індексації сум нарахованих аліментів не потрібно рішення суду, відтак вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, з метою захисту інтересів сторін та їхніх неповнолітніх дітей, а також виходячи з засад виваженості, розумності і справедливості, суд частково задовольняє позовні вимоги. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 29.07.2020 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial