Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

22 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. З [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2005 року по 16 березня 2010 року. Фактично перебували у шлюбних відносинах з серпня 2004 року. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації шлюбу по листопад 2008 року вони мешкали в м.Москва Російської Федерації, а з листопада 2008 року по травень 2009 року в м.Слов'янську. В травні 2009 року їх сім'я розпалася, оскільки [PERSON] в останній час постійно вчиняв сварки та скандали, в присутності сина висловлювався брудною лайкою. Крім того його не цікавили проблеми сім'ї, він ніде не працював та нічим не займався. [PERSON] не допомагав їй по догляду та вихованню сина. [INFO] року у них народилася донька хвора на «синдром Дауна». Одразу після її народження [PERSON] відмовився від допомоги по вихованню та утриманню доньки, а в травні 2009 року взагалі виїхав з м.Слов'янськ Донецької області в м.Домодедово Московської області Російської Федерації на постійне місце проживання. Відтоді [PERSON] жодного разу не спілкувався дітьми, ніколи не приймав участі в їх вихованні, не проявляв до них батьківського піклування. Він ніколи не телефонує ні дітям, ні їй та абсолютно не цікавиться ними та їхнім життям, навіть не вітає їх з днем народження. Крім того [PERSON] ні в добровільному порядку, ні в примусовому не бере участі в матеріальному забезпеченні дітей, ухиляється від сплати аліментів на її користь на утримання дітей. На теперішній час вона звернулася в правоохоронні органи з заявою про ухилення [PERSON] від сплати аліментів, на даний момент питання не вирішено. Їй відомо, що батько її дітей не працює, зловживає алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя. У зв'язку з викладеним вважає, що він має бути позбавлений батьківських прав. Між нею та дітьми склалися теплі, щирі стосунки, сповнені поваги, взаєморозуміння та любові. Стан її здоров'я дозволяє в повному обсязі займатися доглядом за дітьми та їх вихованням. Вона постійно займається їх фізичним та духовним розвитком. Діти постійно зареєстровані та мешкають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Діти мешкають у належним чином упорядкованій квартирі та мають все необхідне для навчання, життя та розвитку, мають власну дитячу кімнату. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнути з нього понесені нею судові витрати - сплата судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. та надання їй юридичної допомоги - 500 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові, додатково зазначила, що коли вони мешкали спільно з [PERSON], він зловживав алкогольними напоями, соромився доньки, її хвороби та вимагав віддати її до дитячого будинку, після чого вона вигнала його та їх спільне життя припинилося. Вона також має сина від першого шлюбу. Аліменти на утримання їх спільних дітей з [PERSON] за рішенням суду мають стягуватися з 2010 року, добровільно дітям він не допомагає, в останнє телефонував 10-11 липня 2014 року, а до цього часу не телефонував взагалі. Вона немає його номеру телефону та не спілкується з ним, лише іноді розмовляє з його сестрою. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. В порядку судового доручення, у відповідності до умов Мінської Конвенції "Про правову допомогу та правових відносин по цивільним, сімейним та кримінальним справам" від 22 січня 1993 року, 12 серпня 2015 року йому були надіслані документи та повідомлення про розгляд справи, провадження по справі зупинене. На допит компетентним судом Російської Федерації відповідач не з'являвся, хоча був повідомлений про день та час судового засідання, в порядку судового доручення належним чином, шляхом судових повісток (а.с.59, 60, 61). 11 травня 2016 року з Домодедовського міського суду Московської області Російської Федерації на адресу суду надійшли матеріали судового доручення, виконати яке не виявилося можливим, оскільки [PERSON] неодноразово не з'являвся в судові засідання. Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явились, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. (а.с. 63). Надали до суду висновок органу опіку та піклування Слов'янської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його дітей (а.с.41). Відповідно до положень ст.ст.169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до довідки КП ЖЕК №1 м.Слов'янськ про склад сім'ї від 15 червня 2015 року, [PERSON] зареєстрована та мешкає разом з сином - [PERSON] та донькою - [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого ОЗАГС Домодедовского району Головного Управління ЗАГС Московської області, [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16 березня 2010 року (а.с.12). Як вбачається з довідки Управління Федеральної служби судових приставів по Московській області від 30 червня 2015 року, на виконанні в Домодедовському міському відділі судових приставів знаходиться виконавчий лист від 30 вересня 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей (а.с.13). Відповідно до характеристики КП ЖЕК №1 м.Слов'янськ №409 від 20 липня 2015 року, [PERSON] має задовільну характеристику, скарги не неї не надходили (а.с.14). Згідно акту від 16 липня 2015 року, складеного паспортистом КП «ЖЕК №1», в присутності свідків, [PERSON] зареєстрована та мешкає разом з сином - [PERSON] та донькою - [PERSON] з моменту реєстрації та по теперішній час (а.с.15). Як убачається з ухвали Московського обласного суду від 12 серпня 2011 року, ухвалено примусове виконання на території Російської Федерації рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2010 року про стягнення аліментів (а.с.16-17; 18). З заяви про притягнення до кримінальної відповідальності вбачається, що [PERSON] дійсно зверталася до правоохоронних органів Російської Федерації з приводу ухилення [PERSON] від сплати аліментів (а.с.19). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 28 серпня 1998 року та технічного паспорту на квартиру, [PERSON] належить трьохкімнатна квартира загальною площею 61,9 кв.м., жилою площею 39,0 кв.м., що знаходиться у м.Слов'янську (а.с.20; 21-22). Згідно довідки дитячого ясла-садок №16 «Рушничок» №15, [PERSON], [INFO], має діагноз Г-70 та відвідує спеціалізований дитячий садок з 03 вересня 2012 року. Батько дівчинки ніколи не з'являвся в дитячому садку (а.с.23). Як вбачається з медичної довідки Комунального Закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов'янська» №190/9 від 09 липня 2015 року, [PERSON] не працює, має діагноз: гіпертонічна хвороба (а.с.24). Відповідно до повідомлення Комунального Закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов'янська» №01-09/105 від 13 червня 2015 року, [PERSON] перебуває на «Д» обліку з 2012 року з діагнозом: порушення ритму, далекозорий астегматизм; [PERSON] перебуває на «Д» обліку з 2000 року, має статус інваліда з 03 квітня 2009 року, діагноз: синдром Дауна, вроджений порок серця, змішаний астигматизм. Батько дітей їх оздоровленням не займається. (а.с.25). З характеристики Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів №12 на учня 3-А класу [PERSON] вбачається, що його мати [PERSON] бере активну участь у шкільному житті сина, а батько не з'являвся в школі жодного разу (а.с.26). У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є громадянином України, а відповідач громадянином Російської Федерації. Зареєстроване місце проживання відповідача - Російська Федерація, [ADDRESS] (а.с.28). 12 серпня 2015 року в порядку судового доручення, у відповідності до умов Мінської Конвенції "Про правову допомогу та правових відносин по цивільним, сімейним та кримінальним справам" від 22 січня 1993 року, відповідачу були надіслані документи та повідомлення про розгляд справи. 11 травня 2016 року з Домодедовського міського суду Московської області Російської Федерації на адресу суду надійшли матеріали судового доручення, виконати яке не виявилося можливим, оскільки [PERSON] неодноразово не з'являвся в судові засідання. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янської міської ради № 29/01-1184 від 19 жовтня 2015 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], який без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дітей, виходячи з інтересів [PERSON], [PERSON], вважають доцільним позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дітей (а.с.41). У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своїх малолітніх дітей. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON], про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте, в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладення договору про надання правової допомоги з адвокатом, витрати за користування послугами якого позивач понесла. Окрім того, в матеріалах справи відсутня квитанція з зазначеною кількістю часу, який затратив адвокат на надання правової допомоги та вартість однієї години наданих послуг, в зв'язку з чим витрати в загальному розмірі 500 гривень на надання правової допомоги не знайшли свого підтвердження. Крім того, в силу ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати за отримання юридичної консультації та складання позовної заяви не відносяться до витрат які виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною. За такими обставинами витрати у сумі 500 гривень пов'язані з наданням юридичної допомоги не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір 243 грн. 60 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved