Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO]., з нею. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 06.09.2014р. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]., який значиться зареєстрованим за місцем проживання матері [PERSON] [ADDRESS]. 17.10.2017р. рішенням Свалявського районного суду шлюб розірваний. Після розірваня шлюбу дитина проживала та проживає з матір'ю - [PERSON] За час проживання дитини з матір"ю, остання в пошуках заробітку, залишала дитину на бабусю та дідуся, зверталася з позовом про стягненя аліментів з відповідача за зустрічним позовом, що потягло за собою судові тягагнини з приводу визначення місця проживання дитини. В даний час сторони між собою спір щодо місця проживання дитини узгодили, а тому просить визначити місце проживання дитини з позивачем за зустрічним позовом. В судове засідання позивач за зустрічним позовом не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи: представник ООП Свалявської РДА в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника ООП Свалявської РДА на підставі наявних матеріалів у справі. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Свалявського районного суду від від 17.10.2017року (справа №306/1642/17) (а.с.7-8). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України - спір між матір'ю і батьком, які проживають окремо щодо місця проживання дитини може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 160 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ст.11 даного Закону - сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створенняналежних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке розлучення може бути необхідним, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України , так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення. За таких обставин, суд вважає, що поскільки батько під час перебування справи в суді зустрічний позов визнав, згідно заяви просив залишити первісний позов без розгляду, з врахуванням того, що дитина з часу народження та розірвання шлюбу залишилася проживати з матір'ю, а тому не заперечує проти задоволення зустрічного позову, слід визнати місце проживання дитини разом з позивачем - [PERSON] Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька права брати участь у його вихованні, утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з ним. Враховуючи викладене, та визнання відповідечем позову, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, [PERSON] просить стягнути з відповідача судові витрати щодо отримання адвокатських послуг. В матеріалах справи відсутній розрахунок наданий адвокатом щодо адвокатських послуг, що не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України. А тому, в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial