Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

21.02.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. 10.03.2020 року [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 121-126 т.1). Свою позицію обґрунтовувала тим, що 15.10.2015 року [PERSON] зайшла в стані алкогольного сп`яніння на територію її домоволодіння по [ADDRESS] і на ґрунті особистих неприязних стосунків заподіяла їй легкі тілесні ушкодження. 16.10.2015 року вона була доставлена до Піщанської районної лікарні з діагнозом: струс головного мозку. На підставі її заяви 17.10.2015 року слідчим Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області до ЄРДР були внесені відомості за ч. 1 ст. 125 КК України про кримінальне правопорушення № 12015020260000243. Одночасно за заявою [PERSON] було розпочате кримінальне провадження № 12015020260000244 за ч. 1 ст. 125 КК України відносно [PERSON] . Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 19.07.2017 року у справі № 142/1560/15-к [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24.04.2018 року вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 19.07.2017 року у справі № 142/1560/15-к залишений без змін. Таким чином, судом було встановлено, що саме [PERSON] нанесла їй легкі тілесні ушкодження 15.10.2015 року на ґрунті особистих неприязних стосунків. В період з 15.10.2015 року до 04.05.2016 року [PERSON] 11 разів зверталась за медичною допомогою та перебувала на стаціонарному лікуванні. За цей період вона неодноразово зверталась до Бершадської місцевої прокуратури з заявами та скаргами на дії слідчих СВ Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області, Прокуратури Вінницької області оскільки слідчі продовжували вчиняти відносно неї незаконні дії, принижувати честь, гідність, порушувати конституційні права та примушувати надавати докази своєї невинуватості. Проте, незважаючи на вказані обставини, 24.11.2015 року у кримінальному провадженні №12015020260000244 [PERSON] було повідомлено про підозру, а 08.08.2016 року обвинувальний акт про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, спрямовано до суду. В зв`язку з грубими порушеннями стороною обвинувачення процесуального законодавства під час досудового розслідування ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.05.2016 року та Крижопільського районного суду Вінницької області від 25.10.2018 року обвинувальний акт повертався до Бершадської місцевої прокуратури. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року у справі № 142/2961/16-к кримінальне провадження про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрите в зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Разом з тим, суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, тому провадження підлягало закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Таким чином, внаслідок неправомірних дій слідчих СВ Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області та прокурорів Бершадської місцевої прокуратури [PERSON] було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України. Внаслідок таких незаконних дій у [PERSON] значно погіршився стан здоров`я, вона багато часу витратила на лікування. З 15 жовтня 2015 року відчуває постійні стреси, знервованість, порушення сну, знижений настрій, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, пригніченість, переживання, тривогу і це все завдає їй моральних і душевних страждань. Такий стан вона пов`язує саме із протиправними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Вона є особою з інвалідністю 2 групи і вимушені довготривалі поїздки протягом двох років до органів досудового слідства, прокуратури, які розташовані на відстані більше 150 км від місця її проживання призвело до того, що вона була позбавлена можливості виконувати повсякденні обов`язки, була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вона переживала фізичні незручності, побоювалась за своє життя і здоров`я, за повторення інсульту або інфаркту. Враховуючи глибину, тривалість та характер моральних страждань, з урахуванням принципу розумності і справедливості, [PERSON] оцінила розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 50 000 грн., яку на підставі ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Крім того, [PERSON] обґрунтовувала позовні вимоги тим, що Піщанським РВ УМВС України у Вінницькій області проводиться досудове слідство в кримінальних провадженнях №12017020260000055 від 23.03.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України, № 12018020260000063 від 14.04.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, № 12019020260000053 від 05.04.2019 року за ч. 2 ст. 194 КК України, № 12019020260000078 від 27.05.2019 року за ст.15 ч.1, ч. 2 ст. 194 КК України. Слідство в даних провадженнях проводиться за неналежного процесуального керівництва Бершадської місцевої прокуратури, навмисне затягується, винні особи не притягнуті до кримінальної відповідальності, її клопотання про проведення слідчих та розшукових дій не виконуються. Кримінальні провадження неодноразово безпідставно закривались, проте суд при розгляді скарг на бездіяльність слідчих Піщанського РВ і прокурорів Бершадської місцевої прокуратури в постановах зазначав про порушення кримінального процесуального законодавства і скасовував постанови про закриття. Незважаючи на неодноразові скарги Прокуратурою Вінницької області не вжито жодних заходів на усунення вказаних порушень та не проведено належної перевірки. Крім того, в зв`язку з протиправними діями службових осіб Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області територіальним управлінням ДБР в м. Хмельницькому розпочато досудове слідство у кримінальних провадженнях № 42019020190000007 від 22.02.2019 року, № 62019240000000544 від 04.07.2019 року за ч. 2 ст. 387 КК України. Внаслідок неналежного розслідування кримінальних проваджень щодо [PERSON] та її майна, вона обґрунтовано побоюється реалізації погроз фізичною розправою (вбивством) злочинців, посягання на її честь, гідність, життя та здоров`я, на особисте майно. Вона повністю зневірилась і розчарувалась в правоохоронній системі, яка не може забезпечити їй повний захист. Ухвали слідчих суддів умисно не виконуються правоохоронними органами, слідчі і прокурори продовжують безпідставно закривати кримінальні провадження, умисно затягують розслідування, ігнорують вимоги КПК. Такими діями органів прокуратури їй спричинена моральна шкода, яку [PERSON] оцінила в 50 000 грн. і на підставі ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку. 09.04.2020 року Прокуратура Вінницької області подала відзив на позов, який обґрунтовувала тим, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України і така шкода відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт. Право на відшкодування виникає у випадках, визначених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Оскільки ухвалою Томашпільського райсуду Вінницької області від 25.01.2017 року кримінальне провадження щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відмовою [PERSON] від обвинувачення, право на відшкодування шкоди, передбачене ст. 2 Закону, у [PERSON] не виникло. Також відповідач вважає, що немає підстав для відшкодування шкоди з зв`язку з розслідуванням Піщанським РВ шести кримінальних проваджень, оскільки позивач не довела наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Численні скарги [PERSON] на бездіяльність і незаконні дії слідчих і прокурорів, скасування постанов про закриття кримінальних проваджень, свідчить лише про реалізацію особою своїх процесуальних прав і оспорювання у встановлений спосіб процесуальних дій, проте такі обставини не є доказом неправомірності процесуальних рішень слідчих і прокурорів, їх протиправної поведінки, а також не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Тому Прокуратура Вінницької області просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] (а.с. 146-150 т.1). Державна казначейська служба України подала відзив на позовну заяву 08.04.2020 року, який мотивувала тим, що відповідно до ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, встановлених законом. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди. Основним критерієм для відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону є незаконність дій цих органів. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, визначених ст. 2 Закону. Однак, позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував незаконність дій органів досудового слідства і порушення прав [PERSON] , а кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите в зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення, тому у позивачки не виникло правової підстави для відшкодування моральної шкоди. Також відповідач вважає, що позивач не надала доказів спричинення моральної шкоди і пов`язаних з цим негативних наслідків, не довела розміру моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я і розслідуванням кримінальної справи. Вважає, що моральні страждання, про які позивач [PERSON] зазначила в позовній заяві, могли виникнути внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень [PERSON] , яку було визнано винною за ч. 1 ст. 125 КК України. Крім того, ДКСУ вважає, що в силу ст.1173 ЦК України, шкода, завдана незаконними діями органами дізнання і прокуратури, відшкодовується державою, як учасником цивільних відносин, тому безпідставними є вимоги позивача про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України як окремої юридичної особи (а.с. 133-138 т.1). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали відповідно до обставин, викладених в позовній заяві, також позивач додатково надала відповідь на відзив (а.с. 152-154 т.1), письмові пояснення (а.с. 2-9 т.2). Позивач повідомила, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України значно погіршився її стан здоров`я, вона змушена була неодноразово проходити лікування. З 24.11.2015 року (дня оголошення про підозру) і до 25.01.2017 року (дня винесення судом ухвали про закриття кримінального провадження) вона незаконно перебувала під слідством, матеріали кримінального провадження були сфальсифіковані, вона змушена була неодноразово звертатись зі скаргами до прокуратури, Генеральної Прокуратури і доводити свою невинуватість. Слідство проводилось незаконно, від постійного приниження, безпідставного переслідування і звинувачення в неї підвищувався тиск, вона відчувала постійний біль і душевні страждання. Перебувала на стаціонарних лікуваннях в різні періоди в жовтні, листопаді, грудні 2015 року, 11.01.2016 року була госпіталізована в неврологічне відділення МКЛ № 2, а в січні-лютому 2016 року в кардіологічне відділення і в клініку ім. М.Амосова. В березні 2016 року проходила реабілітацію в кардіохірургічному центрі м. Ірпінь. Вона була змучена душевними стражданнями, лікарі рекомендували обмежити фізичні і психоемоційні навантаження. Серцеві напади продовжувались, вона приймала велику кількість ліків. Такі неправомірні дії слідчих і прокурорів завдали непоправної шкоди здоров`ю, принизили її честь і гідність, тому вона оцінила завдану моральну шкоду в 50 000 грн. і просила стягнути з ДКСУ за рахунок списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Також позивач повідомила, що її односельцями неодноразово були вчинені напади на її домогосподарство, підпали, крадіжки, пошкодження її майна, за її заявами до ЄРДР внесені шість кримінальних проваджень, слідчим і прокурорам відомі особи, які вчинили злочини відносно неї, проте розслідування даних кримінальних проваджень безпідставно затягується, провадження незаконно закриваються. Судом постанови про закриття кримінальних проваджень скасовані і вказано на порушення, які допустили слідчі. Разом з тим, ні слідчими, ні прокурорами вказівки суду не приймаються до уваги, порушення тривають, незважаючи на її неодноразові скарги до прокуратури Вінницької області, Генеральної Прокуратури України. На свої звернення вона отримує лише формальні «відписки». Всі знущання, страждання, які вона переживає по причині беззаконня правоохоронних органів, негативно вплинули на її здоров`я, злочинці до кримінальної відповідальності не притягнуті, вона втратила віру і змушена захищатись сама, весь час побоюючись за своє життя і здоров`я. Моральну шкоду в сумі 50 000 грн. просила стягнути з ДКСУ за рахунок коштів державного бюджету. В судовому засіданні представники Вінницької обласної прокуратури Клименко Д.С., Колівошко С.М. просили відмовити в задоволенні позову, підтримали відзив і надали пояснення відповідно до тих, що викладені у відзиві. В судовому засіданні представник Державної казначейської служби України Бубела Н.А. позов не визнала, надала пояснення відповідно до обставин, що викладені у відзиві. Судом проведені наступні процесуальні дії у справі. 28.02.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків (а.с. 114 т.1). 16.03.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрите загальне провадження у даній справі та призначене підготовче засідання (а.с. 127 т.1). 02.06.2020 року закрите підготовче провадження і призначена справа до судового розгляду по суті. З Томашпільського районного суду Вінницької області витребувані матеріали кримінального провадження (а.с. 179 т.1). 04.08.2020 року постановлена ухвала про витребування з Томашпільського районного суду Вінницької області матеріалів кримінального провадження № 142/1291/16-к. 16.09.2020 року в судовому засіданні уточнено назву відповідача - Вінницька обласна прокуратура (початок роботи Вінницької обласної прокуратури з 11.09.2020 року). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. В судовому засіданні було встановлено, що 19.10.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України за № 12015020260000244. Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування 24.11.2015 року [PERSON] було вручене повідомлення про підозру (а.с. 29-30). 25.01.2017 року Томашпільським райсудом Вінницької області закрите кримінальне провадження № 142/1291/16-к відносно обвинуваченої [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України в зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення (а.с. 38-39 т.1). Судом встановлено, що згідно обвинувального акту, 15.10.2016 року близько 10.00 години [PERSON] , знаходячись на полі біля лісосмуги на рівні домогосподарства, що розташоване за адресою [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки із [PERSON] , умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, нанесла палицею удари в обличчя останньої, спричинивши потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці обох орбіт, з переходом на переднісся, садно на носі, які відповідно до висновку експерта № 135 від 19.10.2015 року мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, [PERSON] перебувала під слідством і судом з 24.11.2015 року (вручення повідомлення про підозру) і до 25.01.2017 року (закриття кримінального провадження). З метою захисту своїх порушених прав позивач [PERSON] , посилаючись на статті 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і в зв`язку з закриттям відносно неї кримінального провадження просила відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в сумі 50 000 грн. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (ст. 1 Закону). Згідно п. 5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у таких випадках (ст. 2 Закону): 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Разом з тим, враховуючи те, що кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите 25.01.2017 року не у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення та відсутністю в її діяннях складу злочину (ст. 2 Закону), а в зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, правові підстави для звернення [PERSON] до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди в порядку, визначеному ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відсутні. Таким чином, вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають. Також в судовому засіданні було встановлено, що за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені наступні кримінальні провадження, розслідування в яких проводиться СВ Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області: 1.№12016020260000093 від 18.04.2016 року за ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 162 КК України, 2.№12017020260000055 від 23.03.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України, 3.№ 12018020260000063 від 14.04.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, 4.№ 12019020260000053 від 05.04.2019 року за ч. 2 ст. 194 КК України, 5.№ 12019020260000078 від 27.05.2019 року за ст.15 ч.1, ч. 2 ст. 194 КК України, 6.№12018020260000128 від 27.07.2018 року за ч. 1 ст. 366 КК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що внаслідок невиправданої незаконної тривалості вказаних проваджень, безпідставного їх закриття, невиконання слідчих і розшукових дій, не встановлення винних осіб у вчиненні злочинів, органом прокуратури їй завдана моральна шкода, яку вона оцінила в 50 000 грн. і просила стягнути з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку в порядку, визначеному ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Разом з тим, норми Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли і до обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки вказаний закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування або прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб. Відповідно до ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Відповідні положення містяться і в ч.1-4 ст. 1176 ЦК України. Лише в таких випадках шкода відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у зв`язку з неналежним розслідуванням кримінальних проваджень щодо протиправних дій відносно [PERSON] та її майна є безпідставним. Крім того, частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Проте, позивач не довела наявність всіх елементів для цивільно-правової відповідальності відповідачів. [PERSON] визначила відповідачем Прокуратуру Вінницької області (Вінницьку обласну прокуратуру), проте не навела в позовній заяві і не повідомила в судовому засіданні, які неправомірні дії або бездіяльність допустила прокуратура, а також не надала доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності даного відповідача (відповідне судове рішення, вирок суду, що набрало законної сили, рішення вищестоящих посадових осіб тощо). Надані позивачем ухвали Піщанського районного суду Вінницької області якими скасовані постанови слідчих про закриття кримінальних проваджень, зобов`язано внести відомості до ЄРДР, зобов`язано вжити заходів щодо здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, зобов`язано слідчих Піщанського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області розглянути клопотання [PERSON] (а.с. а.с. 40-67 т.1) не є доказами протиправної поведінки відповідача - Вінницької обласної прокуратури. Реалізація позивачем свого права на оскарження дій чи бездіяльності слідчих під час досудового розслідування в порядку ст.ст. 303-308 КПК України не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] лише повідомила, що вважає Вінницьку обласну прокуратуру належним відповідачем у справі, оскільки прокуратура є вищестоящим органом і зобов`язана здійснювати процесуальне керівництво на досудовому розслідуванні. При цьому суд також враховує, що всі звернення [PERSON] до Прокуратури Вінницької області (Вінницької обласної прокуратури) були розглянуті і їй надані письмові обґрунтовані відповіді (а.с. 68-69, 72, 80, 89, 173, 191, 194, 196, 198-199, 202-203, 208, 209, 212). Крім того, позивач не надала доказів завдання їй шкоди органами прокуратури і причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача. Згідно посвідчення та довідки до акта огляду МСЕК [PERSON] є людиною з інвалідністю 2 групи загального захворювання з 2002 року (а.с. 10, 11). Протягом 2015-2016 років, 2018, 2020 років [PERSON] неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування в різних медичних установах (а.с. 101-111 т.1, а.с. 229-231 т. 1). Разом з тим, дані докази не підтверджують, що саме внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) прокурорів Вінницької обласної прокуратури погіршився стан здоров`я [PERSON] , що призвело до необхідності лікування. Суд приймає до уваги, що [PERSON] має ряд хронічних захворювань, що, можливо, стало причиною лікування, крім того, 15.10.2015 року [PERSON] отримала тілесні ушкодження від [PERSON] , за що остання була засуджена вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 19.07.2017 року (а.с. 19-23, 118 т.1). За таких обставин відсутні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України. Відповідний позов до органу досудового розслідування не пред`явлений, тому суд розглядає справу в межах позовних вимог (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає в зв`язку з його недоведеністю. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed