Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2010 року, який було розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.03.2014 року. У даному шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею, повністю перебуває на її вихованні та утриманні. Також за рішенням суду відповідач був зобов'язаний виплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини, однак з часу розлучення він не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. В результаті цього його заборгованість по сплаті аліментів станом на 10.02.2016 року складає 14055,69 гривень. Позивач вказує, що вона самостійно займається вихованням сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток, а відповідач не цікавиться життям сина, його здоров'ям, не виявляє бажання спілкуватися з ним та не приймає участь у його вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклується про сина, не цікавиться його здоров'ям, успіхами, всебічним розвитком дитини, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування № 02-26/554 від 04.05.2016 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також на норми ст.ст. 150, 155, 164 та 165 СК України, позивач просить суд ухвалити рішення яким, позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав, відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява від відповідача [PERSON] про відмову віл батьківських прав щодо малолітнього сина. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що з 25.09.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вказані факти доведені судовим рішенням від 12.03.2014 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують. /а.с. 10-11/ Судом встановлено, що шлюб між сторонами [PERSON] до [PERSON] розірвано на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12.03.2014 року, яке набуло законної сили, копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 10-11/ Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітнього - [PERSON], [INFO], що стверджується даними свідоцтва про народження виданим 10.05.2011 року, Виконкомом Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 4/ Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Ужгородського міського відділу ДВС за № 19-255 від 10.02.2016 року [PERSON] має заборгованість по виплаті аліментів в сумі 14055,69 грн. станом на 10.02.2016 року. ( а.с. 14) Згідно заяви від 18.02.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за №213, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Селехман О.А., [PERSON], [INFO] відмовився від батьківських прав щодо свого сина [PERSON], [INFO]. /а.с.15/ Предметом розгляду органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації було питання виконання [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації № 02-26/554 від 04.05.2016 року враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO] , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав - [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання, що доводить факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об'єм їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж тривалого часу мешкає окремо від дитини, вихованням не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з нею. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, виходячи з інтересів дитини, приймаючи до уваги поведінку батька неповнолітнього, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що в суді належними та допустимими доказами доведено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересів до його внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Вказані фактори в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення [PERSON] від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов'язків. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз'яснити [PERSON], що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved