Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

11.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог вказала, що з 26.08.1978 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом вона стала власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS]. 23.09.1978 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Шлюб зареєстровано в Феськівській сільській раді Золочівського району Харківської області. Рішенням виконкому Феськівської сільської ради № 6 від 09.02.1982 року її чоловіку було надано дозвіл на перебудову будинку по [ADDRESS]. З того часу вони почали на місці старого будинку будівництво нового житлового будинку з господарськими будівлями за спільні сумісні кошти.. В 1990 році будівництво житлового будинку з господарськими будівлями було завершено, рішенням сільської ради № 55-2 від 21.02.1990 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок її чоловіку. Право власності на будинок зареєстровано на ім'я відповідача в органі Державного реєстру за взаємною згодою. Оскільки цей будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона просить розділити його, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного будинку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Феськівською сільською радою Золочівського району Харківської області, видно, що «[PERSON]» (російської) [INFO], та « [PERSON]» (після одруження "[PERSON]» російською), [INFO], 23.09.1978 року уклали шлюб, актовий запис № 18. (а.с.7) Згідно копії рішення Золочівського районного суду про розірвання шлюбу від 18.03.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(а.с.14-15) 26.08.1978 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом державної нотаріальної контори Золочівського району Харківської області «[PERSON]» (російською) стала власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. (а.с. 12) Згідно свідоцтва про право особистої власності житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON]. (а.с.8). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Житловий будинок не є предметом індивідуального користування. Згідно ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, належним їм на праві загальної спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В судовому засіданні встановлено, що такої домовленності між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. На даний час шлюб між сторонами розірвано, згідно рішення Золочівського районного суду від 18.03.2014 року. (а.с.14-15). Частиною 1 ст.69 СК України передбачено право будь-кого з подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом ( ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивачка не просить про поділ будинку в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному будинку без його реального поділу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Оскільки підстав для відступлення від принципу рівності часток дружини і чоловіка при розгляді цієї справи не встановлено, суд прийшов до висновку про необхідність розділити будинок, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 частину. При цьому на підставі правил ст. 372 ЦК України право спільної сумісної власності позивачки та відповідача на будинок припиняється. На підставі викладеного,

Outcome: approved