Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

22 грудня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивачі просять: визнати дійсним договір міни нерухомого майна, що був укладений 06 лютого 1997 року на Універсальній товарній біржі «ВІКОНТ-Т» за № 437 та зареєстрований 10 березня 1997 року в Миколаївському МБТІ; визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] з визначенням часток для кожного у розмірі 1/3. В обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що їм стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідність підтвердити її дійсність у судовому порядку, оскільки при оформленні ними договору міни не були виконані вимоги статті 227\~ЦК України (1963 року), у частині нотаріального оформлення зазначеної угоди. Позивачі вказують, що договір міни нерухомого майна був виконаний сторонами належним чином, і дотепер не виникало ніяких претензій і спорів щодо предмету договору. Окрім того, позивачі зазначають, що співвласник квартири [ADDRESS] - [PERSON] померла, у зв`язку з чим неможливо визначити її частку у праві спільної сумісної власності для визначення складу спадкового майна. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М. Цього ж дня матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судові засідання, призначені на01 березня та 21 квітня не відбулися у зв`язку із неявкою сторін та третьої особи. У судове засідання 27 травня 2021 року сторони у справі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, будучи повідомленими про дату та час розгляду справи до суду не з`явилися з невідомих суду причин. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Враховуючи думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третьої особи, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 лютого 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (учасники угоди) та [PERSON] , [PERSON] (ініціатори угоди) на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» було укладено договір міни квартири, що належала позивачам за адресою: [ADDRESS] на квартиру, що належала відповідачам та розташована за адресою: [ADDRESS] . Під час укладання позивач [PERSON] діяв від свого імені. [PERSON] діяла від свого імені та від імені неповнолітньої на той час доньки [PERSON] . Ініціатор угоди [PERSON] діяла від свого імені та від імені неповнолітнього на той час сина [PERSON] , які є відповідачами у даній справі. Згідно із пунктом 4 цього договору грошових розрахунків по даному договору немає. В результаті обміну [PERSON] та [PERSON] стали власниками квартири [ADDRESS] , а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] . У пункті 8 договору зазначено, що на виконання\~статті 227 Цивільного кодексу України\~договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 11 договір відповідно до\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі Миколаївська філія «Українська біржа нерухомості» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 437 від 06 лютого 1997 року. На договорі міни нерухомого майна від 05 січня 1999 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації зроблено реєстраційний напис від 10 березня 1997 року за № 17355 та зазначено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На вказану квартиру Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт. 18 лютого 2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку із чим вона змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб № 20090217000105770 зареєстрованого реєстратором Деббі Конвей округу Кларк Сполучених штатів Америки. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання договору міни дійсним суд зазначає таке. Згідно зі\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними"\~№ 9\~від 06\~листопада 2009\~року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного\~кодексу України\~(2004 року)\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі\~статтею 153 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 241\~ ЦК\~Української РСР\~за договором\~міни \~між \~сторонами \~провадиться \~обмін \~одного майна\~на інше. Кожний\~з тих,\~хто бере\~участь у\~ міні,\~ вважається\~ продавцем\~того майна,\~яке він\~ дає\~ в\~ обмін,\~ і\~ покупцем\~ майна,\~ яке\~ він\~одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Стаття 242 ЦК Української РСР визначає, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до\~статті 224\~Цивільного кодексу\~УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої\~статті 227 Цивільного кодексу УРСР\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша\~статті 47 Цивільного кодексу УРСР\~вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга\~статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до\~Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору міни нерухомого майна від 06 лютого 1997 року № 437 слідує, що ця угода укладена на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» відповідно до вимог\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абз. 3 п. 2\~Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Цивільний кодекс УРСР, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, було прийнято та він набув чинності у 1963 році. Тоді як\~Закон України «Про товарну біржу»\~прийнятий та набув чинності у 1991 році. Відтак до спірних правовідносин має бути застосовано\~Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України\~«Про товарну\~біржу» від\~10\~грудня 1991\~року №1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 437 від 06 лютого 1997 року, укладений на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227\~Цивільного кодексу\~УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний напис від 10 березня 1997 року за № 17355. Зі змісту договору від 06 лютого 1997 року №437 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224\~Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору міни, а саме ініціатори угоди та учасники передали один одному у власність майно. На час розгляду справи квартира за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] . Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання договору міни дійсним та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду\~договір № 437 міни нерухомого майна укладений 06 лютого 1997 року на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої на той час [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , що зареєстрований Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 10 березня 1997 року за №17355 слід визнати дійсним. Що стосується вимог позивач про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , то слід зазначити таке. З матеріалів справи слідує, що відповідно до договору міни № 437 від 16 лютого 1997 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та померла [PERSON] набули права власності на квартиру [ADDRESS] . Частина перша статті 355 ЦК України вказує на те, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). \~Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина друга, третя та четверта статті 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Зважаючи на викладене вище суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності позивачів та померлої [PERSON] . Згідно із приписів статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина перша статті 370 ЦК України). Матеріали справи № 490/9221/20 не містять доказів наявності домовленості між співвласниками щодо визначення щодо визначення розміру їх часток у праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру. Тому суд дійшов висновку, що частки позивачів та померлої [PERSON] є рівними та складають по 1/3 на кожного співвласника. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та про необхідність його часткового задоволення. Договір міни квартирами, укладений між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої на той час [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього на той час [PERSON] , зареєстрований 06 лютого 1997 року на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» за № 437 та зареєстрований Миколаївським БТІ за № 17355 від 10 березня 1997 року слід визнати дійсним. Визначити, що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] є рівними і становлять по 1/3 частки за кожним співвласником. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial