Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 29/4 по вул. Замковій в смт Черняхів Житомирської області. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він являється власником житлового будинку № 29/4 по вул. Замковій в смт Черняхів на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.07.1994 після смерті бабусі [PERSON]. Позивач зазначив, що у 2000 році за його згоди у даному будинку був прописаний його син, відповідач по справі, [PERSON], який на даний час у зазначеному будинку не проживає, житлом не користується, участі в утриманні та ремонті житлового приміщення та прибудинкової території не приймає. Реєстрація відповідача у будинку позивача перешкоджає реалізації будинку за його розсудом, ставить перешкоди в утриманні субсидії, а позивач має двох малолітніх дітей, натомість відповідач добровільно знятися з реєстрації відмовився. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON], в якому він просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселити його до житлового будинку № 29/4 по вул. Замковій в смт Черняхів. Зустрічний позов [PERSON] мотивував тим, що з 1994 року він прописаний та проживає за адресою: [INFO], однак у лютому 2016 після сварки з батьком [PERSON] В, останній вигнав його з дому та забрав ключі. [PERSON] зазначив, що іншого постійного місця проживання у нього немає, тому звернувся до суду з даним зустрічним позовом за захистом свого права. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених вище. З приводу зустрічного позову вказали, що він є безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні та задовольнити зустрічний позов [PERSON], оскільки він являється членом сім'ї [PERSON], тобто його сином, та має право користуватися житлом відповідно до закону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач являється її колишнім чоловіком, а відповідач сином. У спірному будинку вона проживала з колишнім чоловіком та сином з 1993 по 2000 рік. Зазначила, що колишній чоловік вигнав сина, тобто [PERSON], через сварку з ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що сім'ю [PERSON] знає 13 років, часто спілкується з позивачем. Відповідач [PERSON] приїжджав до батька, [PERSON], тільки в гості. Вказала, що бачила декілька разів як [PERSON] та [PERSON] сварилися через дітей, але потім мирилися, однак вона ніколи не бачила, щоб батько виганяв сина з сім'єю з дому. Близько року тому відповідач приїжджав гостювати до батька на декілька днів. Свідок бачила, як відповідач один раз допомагав позивачу укладати плитку, однак їй відомо, що йому за це заплатили. Свідок [PERSON] показала, що являється дружиною позивача та стверджує, що відповідач останні 14 років у спірному будинку не проживає, а лише час від часу навідується в гості до батька, десь один раз на два місяці. У 2011 році у відповідача народилася донька. Відповідач разом зі своєю співмешканкою та донькою проживав у даному будинку півтора-два місяці, після чого вони переїхали жити до його співмешканки. Свідок зазначила, що відповідач ніколи не приймав участі в оплаті комунальних послуг, придбанні продуктів. Сварки між батьком та сином виникали в результаті вживання алкоголю, однак вони завжди мирилися. Стосовно замків, свідок вказала, що поміняла їх лише рік тому у звязку з втратою попередніх ключів. Відповідач ніколи не вимагав та не брав у батька ключі. Крім того, даний будинок містить лише дві жилі кімнати, а крім неї та чоловіка з ними проживає ще двоє малолітніх дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що її баба заповіла позивачу даний будинок. Їй відомо про те, що [PERSON] вигнав сина [PERSON], з дому. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.07.1994 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 19.03.1993, є її внук [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 11/100 частини житлового будинку № 29, розташованого по вул. Замковій (Горького), 29 в смт Черняхові (а. с. 11). Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 24.05.2016, [PERSON] належить право власності на нерухоме майно, а саме 11/100 ід. частини житлового будинку за адресою: вул.\~Горького (Замкова), 29, смт Черняхів, Житомирська область (а. с. 10). Згідно Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO], у даному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] значиться як власник. Відповідно до ст. ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності (постанова Верховного Суду України у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016) Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, Зокрема, ч.\~2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм Конституції України, цивільного та житлового законодавства України дають підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. За таких обставин, суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, підлягають задоволенню, як засновані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд. Що стосується зустрічного позову [PERSON], суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки в судовому засіданні даний позов не знайшов обґрунтованого підтвердження. Так, в судовому засіданні відповідачем не доведено створення перешкод позивачем для його проживання у спірному будинку; в матеріалах справи відсутності докази того, що відповідач звертався до відповідних органів для усунення перешкод у користуванні житлом; покази свідків свідчать про те, що власником спірного будинку не замінювали замки; свідки не підтвердили наявність перешкод у користуванні житлом відповідачу, навпаки, підтвердили факт того, що відповідач протягом останніх декількох років не проживав у зазначеному будинку. В розумінні ст. 391 ЦК України відповідач не має права звернення до суду з даним позовом, оскільки він не являється власником будинку. Крім того, відповідачем не наведено жодних обґрунтованих підстав для вселення його у зазначений будинок. У звязку із задоволенням первісного позову суд, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати (а. с. 1). Крім того, у зв'язку з документальним підтвердженням оплати вартості оголошення про виклик в судове засідання відповідача у виданні "ЖИТОМИРЩИНА", що також відноситься до судових витрат, відповідно до ст. 79 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені судові витрати у сумі 240 грн. (а. с. 22). На підставі викладеного,

Outcome: approved