Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

29 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання матері. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є матір`ю відповідача. Їй 72 роки, не працює, мешкає сама, отримує пенсію 1 812,16 гривень, інших джерел доходів не має. Пенсія не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання, не має змоги сплати комунальні послуги, купувати ліки, продукти харчування. Син є працездатним, працює на шахті, проте добровільної матеріальної допомоги не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) з дня пред`явлення позову, до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Дійсно, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 13 квітня 1971 року. Позивач [PERSON] , [INFO] , досягла пенсійного віку та отримує пенсію за віком в розмірі 1 812,16 гривень щомісячно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення [NUMBER] від 19 грудня 2003 року та довідкою Управління ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12 грудня 2020 року. Довідкою Управління соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації від 15 жовтня 2020 року підтверджується, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] , пільгами на тверде паливо не користується. Копією відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, підтверджується, що за 2020 рік інформація про доходи [PERSON] відсутня. Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206). Так, згідно ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. В постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що відповідно ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Якщо позивач має достатнє (тобто понад встановлені законодавством мінімальні обсяги) соціальне забезпечення у вигляді пенсії та/або отримує відповідні державні пільги у вигляді субсидій, то його пенсійний вік сам собою не може свідчити про потребу в матеріальній допомозі. Таку позицію викладено в численних ухвалах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ). Зокрема, в ухвалах ВССУ: від 15 вересня 2017 року у справі № 553/4416/14-ц; від 08 листопада 2017 року у справі № 555/664/15-ц. Таким чином, однією з головних обставин, яку має довести позивач у суді, є об`єктивна потреба в матеріальній допомозі. Якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, то аліменти призначаються з дати подання позову і довічно. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей утримувати батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із зазначених умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19). Суд, враховуючи всі вивчені обставини в справі, звертаючи увагу на майновий та сімейний стан позивача та відповідача, а саме: те, що позивач є пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію, є непрацездатною, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є її сином, не надає, хоча є працездатним, офіційно працевлаштований і має можливість сплачувати аліменти на утримання матері, вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON] , на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки, починаючи з 14 лютого 2019 року, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років, тобто до 12 лютого 2024 року, що підтверджується довідкою Першотравенського МВ ДВС Південно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 19 січня 2021 року, тому вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача, на її утримання, в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 грудня 2020 року, довічно, допустивши рішення суду до негайного виконання в межах місячної суми стягнення аліментів. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду, з відповідача підлягає стягненню судовий збір по справі в розмірі 840,80 гривень, так як позивач звернулася до суду з позовом 29 грудня 2020 року.

Outcome: partial