Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

15 лютого 2017 року позивачі звернулися до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про визнання угоди дійсною вказуючи на те, що 30 листопада 2001 року в Очаківській філії Південної товарної біржі був оформлений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно вказаного договору вони придбали жилий будинок [ADDRESS]. Продавцями будинку були [PERSON] та [PERSON] В теперішній час стало відомо, що договір купівлі-продажу оформлений з порушенням діючого законодавства. Обидві сторони по договору виконали взяті на себе зобов'язання. На теперішній час продавці [PERSON] та [PERSON] померли. Відповідачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], відповідачка [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. У судове засідання позивачі не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи - Південної Товарної біржі у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 30 листопада 2001 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0849 нерухомого майна, на цілий жилий будинок [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці 342 кв.м. Дана обставина підтверджується копією цього письмового договору (а.с.5). Згідно копії Реєстраційного посвідчення Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований в [ADDRESS] за реєстрований за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності по договору купівлі-продажу від 30 листопада 2001 року, який посвідчений Очаківською філією ПТБ за р.№ 0849. Однак, вказаний договір, в порушення ст. 227 ЦК України 1963 року, діючої на час укладення договору, яка передбачає його обов'язкове нотаріальне посвідчення, посвідчено Південною Товарною біржею. Та обставина, що позивачі зареєструвала за собою право власності на придбаний будинок в Миколаївській філії ММБТІ, на теперішній час унеможливлює нотаріальне посвідчення даного договору. Крім того, продавці вказаного будинку [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 26 серпня 2014 року та серії [NUMBER] від 19 березня 2004 року відповідно. Відповідачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 30 грудня 1962 року. Згідно повідомлення завідувача Першої очаківської нотаріальної контори Миколаївської області Чорної Л.С. від 10 травня 2017 року № 369/01-09 спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є донькою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 24 червня 1955 року, Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. (а.с. 42, 43, 45). Згідно повідомлення завідувача Першої очаківської нотаріальної контори Миколаївської області Чорної Л.С. від 10 травня 2017 року № 370/01-09 спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Згідно ч. 1 ст. 47 ЦК України (1963 р.) угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як вбачається з зазначеного вище договору сторони, під час укладення угоди, дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за договором, а саме продавці передали у власність позивачів нерухоме майно, а останні його прийняли та сплатили ціну цього майна, обумовлену договором. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованої в Мін'юсті 7 липня 1994 р. за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК (в редакції 1963р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Зважаючи на вивчені обставини справи суд вважає, що мало місце суперечність законодавства на той час, та враховуючи, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивачі після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином вимога позивачів про визнання угоди дійсною є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачів.

Outcome: approved