Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з військової частини [NUMBER] на його користь грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 40 601 грн 39 коп., інфляційні витрати в сумі 1\~477 грн, 3 % річних в сумі 664 грн 08 коп., та моральну шкоду у сумі 2\~000 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] має право на виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, відповідно до Закону України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, відповідач при звільненні не виплатив позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в\~судове засідання\~явку свого\~представника не\~забезпечив, про день та час судового засідання повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу командувача оперативного командування « [INFO] » від 23 грудня 2017 року № 203, капітана [PERSON] командира ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини [NUMBER] , відповідно до ч.6 ст.26 з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України\~«Про військовий обов`язок та військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту). Чинність контракту припинилась з 30 січня 2018 року та з цього ж дня [PERSON] виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. (а.с.10). Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] за № 156 від 26 січня 2018 року, начальник фінансово-економічної служби забезпечення наказно виплатити грошову компенсацію відповідно до довідки № 15 від 15 січня 2018 року, за якою вартість речового майна, що належить [PERSON] становить 40\~601,39 грн. (а.с.8-9) Відповідно до\~статті 17 Конституції України\~держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Систему соціального та правового захисту військовослужбовців, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює\~Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ\~(далі - Закону № 2011-ХІІ). Згідно з частиною першою\~статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ\~речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178\~(далі - Порядок\~\~№ 178). Відповідно до пунктів 2-5 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком. За приписами абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого\~Указом Президента України\~\~№1153/2008 від 10.12.2008\~особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Аналізуючи вищевказані правові норми суд приходить до висновку, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби на підставі наказу командира, у якому зазначається розмір грошової компенсації. При цьому на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Як вже встановив суд, в наказі Військової частини [NUMBER] від 26 січня 2018 року № 156 зазначено виплатити [PERSON] грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 40\~601,39 грн. Докази виплати позивачу вказаної грошової компенсації відсутні. Також суд бере до уваги те, що факт існування заборгованості відповідач не спростовує.\~\~\~\~\~\~ Таким чином, відповідач допустив порушення чинного законодавства, чим обмежив законне право позивача на своєчасне та повне одержання грошової компенсації за не отримане речове майно, що потребує його захисту в судовому порядку. Оскільки встановлені судом обставини відповідачем не спростовані, також ним не доведена правомірність невиплати позивачу грошової компенсації, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, викладені в заявленому позові, про стягнення грошової компенсації за не отримане грошове майно є обґрунтованими, тому позов у цій частині слід задовольнити. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, які позивач обгрунтовує нормами Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11, 509 ЦК України, зобов`язання виникають з договорів, створення творів, завдання шкоди, інших юридичних фактів. У задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки на трудові правовідносини між позивачем та відповідачем під час проходження публічної служби норми ЦК України не розповсюджуються, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.. Цю частину позовних вимог позивач мотивував, посилаючись на те, що зазнав моральної шкоди, викликаної додатковими зусіллями для організації свого життя, написання листів до відповідача, відстоюванням своїх прав у суді. Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача. Позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, не надав доказів на підтвердження самого факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, оскільки розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо). За таких обставин, позов [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати по справі слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial