Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

25.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка складається із: - заборгованості по заробітній платі в сумі 34662,16 гривень; - компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 5827,48 гривень; - середній заробіток за весь час затримки по день розрахунку в сумі 38701,95 гривень; - моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень. Ухвалою суду від 26.09.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 01.11.2018 року від позивача [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просив залишити без розгляду його позовні вимоги в частині стягнення: компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 5827,48 гривень; середнього заробітку за весь час затримки по день розрахунку в сумі 38701,95 гривень; моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень. Ухвалою суду від 02 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, призначено до судового розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом при досліджені письмових доказів по справі встановлено. Позивач працював у відповідача з 20 червня 2006 року по 08 листопада 2017 року коли звільнився за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.10-18). У відповідача перед позивачем після звільнення склалась заборгованість по заробітній платі за період з березня 2016 року по листопад 2017 року в сумі 34662,16 гривень (а.с. 19). Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В статті 115 КЗпП України зазначено - Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з Регіональною філією "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах до 08 листопада 2017 року, виконував свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав усі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 УПК України - Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В суду не викликають сумніви суми заборгованості по заробітній платі зазначеної позивачем до їх виплат відповідачем позивачу, оскільки вони відповідають наданим документам, при тому, що ці суми на невідповідність їх правильності розрахунків відповідачем не оспорюються. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки вони знайшли підтвердження в судовому засіданні і є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved