Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 18.04.2015 року [PERSON] уклав із ним договір позики, згідно якого [PERSON] передав відповідачу грошові кошти у розмірі 23000 грн. із терміном повернення до 01.06.2015 року. На підтвердження отримання коштів, [PERSON] написав відповідну розписку. Однак станом на момент звернення до суду відповідач не виконав свої зобовязання і вказані в розписці кошти не повернув. На підставі наведеного, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та заяви про уточнення позовних вимоги, [PERSON] просить стягнути на його користь із [PERSON]: -- суму основного боргу за договором позики у розмірі - 23000 гривень 00 копійок; -- інфляційні втрати в сумі 7488 грн. 80 копійок; -- штрафні санкції відповідно до договору в сумі 25 185 грн. -- витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON] згідно письмової заяви підтримав позовні вимоги повністю, просить провести розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав повністю, зазначивши наступне. [PERSON] позивачем [PERSON] [PERSON] спільно здійснювали підприємницьку діяльність по переробці деревини. Так, на кошти вказані у договорі позики та розписці, [PERSON] придбано та передано позивачу пиловник хвойний, а тому відповідач вважає, що боргове зобовязання перед позивачем виконано у повному обсязі. Відповідач [PERSON] неодноразово викликався в судові засідання шляхом надіслання судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання - с.Поляни вул.І.Холода,32 Березнівського району Рівненської області (вказана адреса була зазначена відповідачем і у відзиві на позовну заяву), а також повідомлявся у телефонному режимі (номер засобів зв"язку відповідачем був повідомлений у поданому відзиві), однак в судове засідання не з"являвся. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Позивачем у справі була подана заява про забезпечення позову, однак згідно ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 28.03.2018 року вона була повернута заявнику на підставі ч.9 ст.153 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Згідно договору позики від 18.04.2015 року, укладеного в с.Поляни Березнівського району Рівненської області, позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв 23000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США. [PERSON] зобовязався повернути позивачу вказані кошти одним платежем до 01.06.2015 року. У випадку невиконання відповідачем своїх зобовязань, нараховуються штрафні санкції, виходячи з розрахунку 0,3% коштів за кожний прострочений день від усієї суми заборгованості. Передача коштів підтверджується відповідною розпискою, що є невідємною частиною договору. Оригінал вказаного договору було оглянуто в судовому засіданні (про вказану обставину у відзиві клопотав відповідач) [PERSON] оглянутого оригіналу розписки, що надана позивачем встановлено, що згідно вказаної розписки від 18.04.2015 року, [PERSON] 18.04.2015 року отримав 23000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США. Дані кошти [PERSON] зобовязується повернути до 01.06.2015 року. [PERSON] у розписці зазначив, що дана розписка є невідємною частиною договору позики, який він уклав з [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача доведено факт виникнення зобовязальних відносин між [PERSON] і відповідачем та факт отримання відповідачем [PERSON] позики у розмірі 23000 грн. Відповідач у поданому відзиві не заперечив, що отримав від позивача грошові кошти у розмірі 23 000 грн., однак вказав, що на власні потреби він їх не отримував, він придбав для [PERSON] на вказану суму пиловник хвайний, а тому вважає, що не має перед позивачем боргових зобов"язань. Згідно ч.3ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Однак будь-яких доказів на підтвердження вказаних у відзиві фактів відповідач суду не представив, обмежившись надісланням лише тексту відзиву. Позивач у запереченні на відзив заначив, що підприємницькою діяльністю не займався і не займається, письмових документів чи усних домовленостей про зійснення спільної підприємницької діяльності по переробці деревини з [PERSON] не мав. Разом з тим підтвердив, що дійсно [PERSON] декілька разів продавав йому ліс у вигляді дошок під час будівництва будинку у 2008-2013 роках, однак договір позики йому грошових коштів нічого спільного з викладеним не має. [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] не зареєстрований як фізична особа - підприємець. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не було спростовано обставини, на які позивач покликається як на підству своїх вимог. Судом встановлено, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання і не повернув вчасно борг, а тому у відповідності до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом. Відповідно до закону інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Суд погоджується з приведеним позивачем розрахунком інфляційних нарахувань. У відповідності до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пункт 7 Договору позики перебачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням 0,3% коштів за кожний прострочений день з розрахунку від всієї позиченої суми заборгованості. Згідно заяви про зменшення позовних вимог [PERSON] розрахував пеню за пероід з квітня 2017 року по березень 2018 року в сумі 25185 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає заборгованість за договором позики, а саме: суми основного боргу за договором позики у розмірі - 23 000 гривень 00 копійок; інфляційні втрати в сумі 7488 грн. 80 копійок; штрафні санкції відповідно до договору (пеня) в сумі 25185 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. ( вказана сума судового збору розрахована з урахуванням зменшення позивачем позовних вимог).

Outcome: approved