Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

11.06.2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], громадянина України, [INFO], стосовно сина [PERSON], [INFO]. та стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO]., в розмірі ? частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 1/3 прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 02.09.2015р. позивач подала до суду заяву, в якій просить позовну вимогу про стягнення аліментів залишити без розгляду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 22.12.1998р. її донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який рішенням Врадіївського районного суду від 20.12.2000р. розірвано. [INFO]. народився [PERSON], коли останньому виповнилося чотири місяці відповідач поїхав до м. Миколаєва, в гості до своєї матері, і більше не повернувся. Також позивач зазначає, що весь цей час відповідач постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішується позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав та просила їх задовольнити. В частині стягнення аліментів просила позов залишити без розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового розгляду через адміністрацію Арбузинської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 83). Крім того, відповідач, через адміністрацію виправної колонії, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю. За вимогами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Прокурор та представник третьої особи позовні вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримали та просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні дитина, стосовно якої вирішується питання про позбавлення його батька батьківських прав, а саме [PERSON] який в судовому засіданні висловив своє бажання проживати з позивачем та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно нього. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, прокурора, з'ясувавши думку дитини, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, перевірив законність визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав відповідача підлягає задоволенню, а в частині стягнення аліментів - залишенню без розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною донькою позивача. З 22.12.1998 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] року народився [PERSON] та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.10.1999р., батьком зазначено - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.12.2000 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що 20.12.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області зроблено відповідний запис за № 55. З пояснень позивача, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка, вбачається, що після того як її онуку - [PERSON] виповнилося чотири місяці відповідач поїхав до м. Миколаєва та більше не повернувся. [PERSON] проживає разом з позивачем з того часу коли йому виповнилося 1 рік 2 місяці. З цього часу відповідач не брав участі у вихованні та розвитку дитини, не цікавився її життям та станом здоров'я, не надав жодної матеріальної допомоги дитині. Всі питання щодо виховання дитини вирішується позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформації Врадіївського РВ УМВС України в Миколаївській області № 57/8434 від 21.07.2015 року відповідач вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.01.2011р. засуджений за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК України до 9 років позбавлення волі. Відповідно до інформації Жовтневого районного суду Миколаївської області № 1493/15 від 28.07.2015 року та повідомлення Арбузинської виправної колонії № 83 № 83/12-1749 від 15.04.2011року відповідач відбуває покарання в Арбузинській виправній колонії № 83 Миколаївської області з 14.04.2011року. Також судом встановлено, що відповідно до довідки Врадіївської селищної ради № 2587 від 10.06.2015року [PERSON] проживає у своєї бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивача за адресою [ADDRESS] від 05.06.2015р. проведеного комісією у складі: завідуючого сектору захисту прав, свобод і законних інтересів неповнолітніх служби у справах дітей Врадіївської РДА - Бабець В.М., провідного спеціаліста ССД РДА - Артішевської А.В., провідного спеціаліста психолога Врадіївського районного центру СССДМ - Козюкової О.В., зазначено, що в будинку п'ять кімнат, кухня. Всі кімнати облаштовані меблями та речами. В будинку пічне опалення. Продуктів харчування виявлено в достатній кількості. Підсобне господарство тримають, земельну ділянку обробляють. [PERSON] є опікуном над дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Всіх внуків бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] забезпечують всім необхідним. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача проведеного депутатом Врадіївської селищної ради від 11.06.2015 року вбачається, що позивач проживає у власному будинку. Заміжня. Має на утримані малолітнього онука [PERSON], 1999 року народження. Позивачка створила належні умови для проживання та навчання [PERSON], в нього є все необхідне для нормального життя, є необхідний одяг, предмети побуту. Батько хлопчика проживає окремо. Після того як [PERSON] виповнився один рік, батько участі в його вихованні та утриманні не бере. Відповідно до висновку Врадіївської центральної районної лікарні від 19.12.2014 року позивач є здоровою. Судом також встановлено, що рішенням Врадіївського районного суду від 15.01.2014р. [PERSON] була позбавлена батьківських прав стосовно її сина - [PERSON]. Розпорядженням Врадіївської районної державної адміністрації № 63-р від 28.02.2014 року [PERSON] було призначено опікуном [PERSON] Рішенням Врадіївського районного суду від 09.04.2014 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Розпорядженням Врадіївської районної державної адміністрації № 149-р від 10.06.2014 року [PERSON] було призначено опікуном [PERSON] та [PERSON] 22.07.2015р. органом опіки та піклування Врадіївської районної державної адміністрації дано висновок за № 910/16-01, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його сина [PERSON]. Статтею 6 Європейської Конвекції про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Верховною радою України Законом № 69 V від 03.08.2006 року, передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи він має достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності, надає можливість дитині висловлювати її думки. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 151 СК України та стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) роз'яснено судам, що факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Згідно п. 16 Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial