Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

14.08.2013 року представник Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (надалі за текстом ПАТ «ПроКредит Банк») Сарбаш Н.В., яка діє за довіреністю звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання зареєстрованих осіб такими, що втратили право користування об'єктом нерухомості та виконання інших зобов'язань, що виникли із Договору іпотеки, мотивуючи позовні вимоги тим, що 18.04.2006 року між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено Рамкову угоду № 1207 (далі за текстом - Рамкова угода), за умовами якої останній Банк відкрив кредитну лінію терміном на 72 місяці. Також сторони домовилися, що загальна сума за договорами (угодами) в межах цієї Рамкової угоди не повинна перевищувати 30000 доларів США. 23.06.2008 року між Банком та [PERSON] був підписаний Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди, згідно з яким вона була викладена у новій редакції. 23.06.2008 року на підставі Рамкової угоди № 1207 від 18.04.2006 року між Банком та [PERSON] був підписаний Договір про надання траншу № 8.11174/1207 (далі за текстом Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 доларів США на строк 36 місяців, зі сплатою відсотків в розмірі 19% річних в порядку та строки згідно графіка. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Рамковою угодою, між ПАТ «ПроКредит Банк») та [PERSON] і [PERSON] 18 квітня 2006 року було укладено договір іпотеки № 1207-1Д 1, 23.06.2008 року було укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки. Згідно умов Договору іпотеки відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS]. В березні 2012 року АТ «ПроКредит Банк» звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 23.10.2012 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя позов Банку був задоволений та з відповідачів була стягнута заборгованість в розмірі 575284,36 гривень. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2013 року рішення суду першої інстанції було частково змінено та стягнуто із відповідачів заборгованість в розмірі 429829,05 гривень. 26.02.2013 року державним виконавцем ВДВС Орджонікідзевського району Сидоренко В.Е. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості із відповідачів. Під час проведення виконавчих дій було з'ясовано, що на даний час за адресою іпотечного майна зареєстрована малолітня дитини [PERSON], [INFO]. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору, виконання яких забезпечено Договором іпотеки, банк набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку». 23.01.012 року банком на адресу відповідачів були відправлені вимоги на дострокове погашення кредиту та інших нарахувань, однак вимоги відповідачами виконані не були, тому 17.12.2012 року, а потім 15.05.2013 року відповідачам були направлені вимоги про добровільне виселення, зняття з реєстраційного обліку та виконання інших зобов'язань, що виникли з договору іпотеки. Однак, відповідачі добровільно не виселились із предмету іпотеки, в порушення умов договору іпотеки вимог банку вказаних у вимозі не виконали. Представник позивача просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за Рамковою угодою № 1207 від 18.04.2006 року згідно Договору траншу № 8.11174/1207 від 23.06.2008 року станом на 29.08.2012 року в сумі 429829,05 грн. та складає заборгованості за капіталом кредиту 23049,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.08.2012 року складає 184232,34 грн., проценти за фактичне користування простроченим капіталом 5704,58 доларів США, , що за курсом НБУ станом на 29.08.2012 року складає 45596,71 грн., пеня 200000 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 1207-1Д 1 від 18.04.2006 року, а саме квартиру [ADDRESS], виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], із зняттям вказаних осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування предметом іпотеки квартирою [ADDRESS], передати [PERSON] на відповідальне зберігання до її реалізації квартиру [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] та [PERSON] передати до АТ «ПроКредит Банк» ключі від квартири, інформацію, прилади, необхідні для забезпечення вільного доступу до квартири [ADDRESS], а також забезпечити вільний вхід та доступ представникам АТ «ПроКредит Банк» вказаною квартири. Також просила стягнути з відповідачів судові витрати. 25.11.2013 року представник позивача Сарбаш Н.В., яка діє на підставі довіреності, уточнила позовні вимоги щодо визначення кола відповідачів, вказуючи, що [PERSON] діє як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітньої [PERSON] (а.с.78). Представники позивача Бенедюк С.С. та Киричек В.О., діючі на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи в їх відсутності. Вимоги, викладені у позовній заяві, підтримують у повному обсязі. Просили позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала заяву з проханням слухати справу в її відсутності за участю її представника [PERSON] Також надала письмові заперечення відповідно до яких вказувала, що між нею та банком 18.04.2006 року була укладена рамкова угода, згідно якої вона отримала кредит для задоволення особистих потреб, тобто споживчий кредит, який забезпечений іпотекою житлового приміщення. В забезпечення повернення кредиту було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка є постійним їх місцем проживання на момент отримання кредиту і по теперішній час, іншого житла вони не мають. Згідно даних, які містяться у договорі іпотеки, площа квартири складає 44,8 кв.м. Статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, якщо таке майно використовується як місце постійного проживання , і загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м. Пунктом 4 вказаного Закону встановлено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм». Вважає, що примусове звернення стягнення як на підставі рішення суду, так і з інших підстав, передбачених ЗУ «Про іпотеку» можливе тільки з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважає, що до спірних позовних вимог підлягають застосуванню норми вищезазначеного закону і це є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання зареєстрованих осіб такими, що втратили право користування об`єктом нерухомості та виконання інших зобов`язань, що виникли із договору іпотеки. Також зазначала, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р., відповідно до якої протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку" та статті 11 даного закону. Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Такий наказ стосовно визначення районів проведення АТО був виданий - останній і чинний на поточний день є Наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Це означає, що всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО. У зв'язку з тим, що вони зареєстровані та постійно проживають у м. Маріуполі, за вказаними у позовній заяві адресами, тобто постійно проживають у зоні АТО, тому на них розповсюджується норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. Просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення своєї довірительки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації міста Маріуполя - Султан Л.В., діючий на підставі довіреності, до судового засідання не з'явився, відповідно до наданого письма голови Орджонікідзевській районній адміністрації Маріупольської міської ради, у зв'язку з великою завантаженістю представника просив розглянути справу без його участі, при винесенні рішення максимально врахувати права неповнолітньої дитини. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2006 року між позивачами та ПАТ «ПроКредит Банк» укладено рамкову угоду №1207, згідно з п.1.1 якої, Банк відкрив позивачці [PERSON] кредитну лінію терміном на 72 (сімдесят два) місяці, також сторони домовилися, що загальна сума за договорами в межах Рамкової угоди не повинна перевищувати 30000 (тридцять тисяч) доларів США. (а.с.9). Договором № 1 від 23 червня 2008 року були внесені зміни до Рамкової угоди № 1207 від 18 квітня 2006 року, а саме Рамкова угода викладена у новій редакції. Предметом цієї Угоди є кредитування позичальника в межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених цією Угодою та Кредитними договорами, укладеними на підставі Угоди. У п. 2.2. Угоди сторони домовилися, що ліміт кредитування встановлений в еквіваленті 50000 доларів США; ліміт строку кредитування - 120 календарних місяці; максимальний розмір процентів - 40% річних. На забезпечення зобов'язань відповідачки [PERSON], що виникають із Рамкової угоди № 1207 від 18 квітня 2006 року, між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON], [PERSON]М, було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки. (п.1.3.) Відповідно до п.1.1. договору іпотеки відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. (а.с.17-18) Договором № 1 від 23 червня 2008 року про внесення змін до Договору іпотеки від 18 квітня 2006 року передбачено, що цей договір забезпечує виконання Позичальником зобов'язань перед Іпотекодержателем, що виникають із Рамкової угоди №1207 від 18.04.2006 року, викладеній у новій редакції відповідно до Договору №1 від 23 червня 2008року про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди. (а.с. 19). На підставі Рамкової Угоди № 1207 від 18 квітня 2006 року між банком та позивачкою [PERSON] був укладений Договір про надання траншу за №8.11174/1207 від 23 червня 2008 року, за яким позивачці був наданий кредит у розмірі 30 000 доларів США строком на 36 місяців із процентною ставкою - 19 відсотків річних. (а.с.10-12) Відповідно до п.4 договору про надання траншу, повернення кредиту здійснюється періодичними платежами, сума і строк яких встановлено Графіком повернення кредиту та сплати відсотків , який є невід'ємною частиною договору про надання траншу (а.с.13). Згідно додатку №1 до договору траншу від 23.06.2008р. - дата повернення кредиту (внесення останньої частки) становить 21 червня 2011року (а.с.14-16). Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполь від 23 жовтня 2011 року, задоволено позов АТ «ПроКредит Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 575 284, 36 гривень. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2013 року було частково змінено розмір заборгованості [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №8.11174/1207, та встановлено загальна заборгованість станом на 29 серпня 2012 року в розмірі - 429 829,05 гривень (а.с.21-23). Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 20 січня 2012 року за № 2538, позивачем була надіслана на адресу відповідача [PERSON] вимога про повне дострокове погашення кредиту, за № 2541 повідомлення про виникнення заборгованості (а.с.27-28). 20 січня 2012 року за № 2539 позивачем була надіслана на адресу поручителя [PERSON] вимога про виконання зобов'язань за договором поруки. Вищезазначені вимоги та повідомлення були отримані відповідачами, про що свідчать повідомлення на звороті вказаних документів. Відповідно до ст. 35 Закону України « Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. 17.12.2012 року та 15.05.2013 року позивач надіслав відповідачам вимоги про добровільне звільнення квартири [ADDRESS] протягом місяця з дня отримання даної вимоги та зняття з реєстрації за даною адресою, які останніми були отримані (а.с.30-34). Враховуючи викладене наявні підстави для задоволення позову Банку. Разом з тим, відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як було встановлено у судовому засіданні та підтверджується свідоцтвом про право власності на житло відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 44,8 кв.м. Право власності зареєстровано в БТІ 19.12.2002 році за № 39264 (а.с. 20). Відомості про інші речові права відсутні. Згідно із довідки від 24.12.2014 року наданою житловою організацією ККП КК «Східна» [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS]. Крім того, відповідно до положень статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р.(Відомості Верховної Ради (ВВР), 2014, № 44, ст.2040), протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Відповідно до статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначено що дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення, відповідно даний Закон набрав чинності з 15.10.2014 року, опублікований 14.10.2014року в газеті «Голос України» №197. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Такий наказ стосовно визначення районів проведення АТО був виданий - останній і чинний на поточний день є Наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Це означає, що всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО. Як вбачається із змісту позовної заяви та підтверджено у судовому засіданні представником відповідача, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та постійно проживають у м. Маріуполі, за вказаними у позовній заяві адресами, тобто постійно проживають у зоні АТО, а тому на них розповсюджується норми ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» задоволенню не підлягають. Приймаючи до уваги, що позивачу було відмовлено у задоволенні позову, за положеннями ст. 88 ЦПК України, понесені ним судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed