Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва №20 на право особистої власності на житловий будинок від 09.06.1988 року на праві спільної часткової власності є власниками житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області по вул. VII з'їзду Рад №73. 25.02.1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та з 1997 року він почав проживати у вищевказаному будинку та оформив відповідну реєстрацію місця проживання. Сімейне життя у подружжя Юраш не склалося, що призвело до того, що 15.07.2003 року шлюб між ними було розірвано та вони почали проживати окремо. При цьому відповідач з реєстраційного обліку у вищеописаному житловому будинку не знявся. Факт реєстрації [PERSON] у житловому будинку, який належить позивачам позбавляє їх права оформити субсидію. Враховуючи викладене позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON], [INFO] втратившим право на користування житловим будинком, розташованим в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області, вул. VII з'їзду Рад, 73. Позивачі в судове засідання не з'явились, надавши до суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва №20 про право особистої власності на житловий будинок від 09.06.1988 року (а.с.15) житловий будинок в с. Чапаєвка (Війтівка), розташований по вул. VII з'їзду Рад №73, відноситься до категорії колгоспних дворів, головою якого являється [PERSON] З Довідки Війтівської сільської ради від 16.09.2015 року (а.с.13) вбачається, що станом на 15.04.1991 року до складу вказаного колгоспного двору входили: [PERSON], [PERSON], який помер 1993 року, [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.г. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, з наданих доказів встановлено, що позивачі дійсно є власниками вищеописаного житлового будинку. З свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.07.2003 року (а.с.12) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 15.07.2003 року, а з довідки Війтівської сільської ради №599 від 11.09.2015 року (а.с. 11) випливає, що [PERSON] з 2003 року після розірвання шлюбу у житловому будинку №73 по вул. 7-го з'їзду рад в сю. Війтівка не проживає. При цьому згідно виписки погосподарської книги №8 на 1996-2015 роки (а.с.10) останній з 1997 року зареєстрований за вищевказаною адресою. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно вищезазначеної статті, може бути припинення дії яка порушує це право. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, позовні вимоги є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved