overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

08.12.2016 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем по справі, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні 26 серпня 2015 року, актовий запис №370, зазначаючи, що від шлюбу дітей немає, подружні відносини з відповідачем по справі фактично припинені. Основна причина розпаду сім'ї це відсутність взаєморозуміння між подружжям, байдужість до життя та проблем одне одного, відсутність сімейного вогнища, кожен має намір створити іншу сім'ю. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе та суперечить її інтересам. просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, залишити прізвище "[PERSON]". Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за позовом [PERSON] у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовна заява може бути задоволена. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], сторони у справі, перебувають в шлюбі зареєстрованому 26.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, про що зроблено актовий запис №370, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.4). Після реєстрації шлюбу ані позивач, ані відповідач не змінювали дошлюбні прізвища. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони фактично не проживають в шлюбі, не ведуть спільного господарства, тобто шлюб між ними розпався, подальше примирення між ними не можливе, виявили спільне бажання на його розірвання. В зв'язку з цим суд вважає, оскільки спільне життя подружжя та збереження шлюбу не видається можливим та суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

08 вересня 2014 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 05 березня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 71. Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. На протязі 2 років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання з 2013 року. З того ж часу відповідач постійно негативно впливає на психічний стан доньки та кожен раз спричиняє їй та дочці душевні страждання. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. За таких обставин вважає, що сім'я їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому просить суд розірвати шлюб, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, дочку залишити проживати із нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач теж подав до суду заяву, згідно якої позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 05 березня 2005 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 71/а.с.4/. Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. На протязі 2 років сімейне життя між позивачкою та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання з 2013 року. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, неповнолітню дочку залишити проживати із матір'ю, після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

08 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 22 червня 2007 року АКІБ «УКРСИББАНК», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УКРСИББАНК», та став правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11174385000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 26991,00 дол. США, який зобов'язувався повернути в повному обсязі в строк до 22.06.2014 року або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом. АКІБ «УКРСИББАНК» свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 26991,00 дол. США. 08.12.2011р. Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК». В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим відповідач має заборгованість на загальну суму 46628,55 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 27.08.2014 року є еквівалентом 647715,97 грн. Посилаючись на ст.ст. 3, 4, 5, 14, 30, 38, 40, 42, 44, 80, 107, 110, 118-120, 158 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 525, 526, 536, 610, 611, 625, 629, 1048, 1049, 1050 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2007 року в сумі 46628,55 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 27.08.2014 року є еквівалентом 647715,97 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просив задовольнити і відшкодувати з відповідача судові витрати по оплаті судового збору. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], який вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився повторно, не повідомив про причини неявки і від нього не надходило заяви про відкладення розгляду справи чи можливість розгляду справи за його відсутності. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

08 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, у якому проживали з 2010 року. Від даного шлюбу вони мають дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22 вересня 2009 року. Дитина проживає спільно з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти, на утримання дитини - дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви до її повноліття. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, але в заяві до суду зазначає, що позовні вимоги визнає, справу просить розглянути без його участі. Розгляд справи суд проводить відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов"язок утримувати дитину є рівною мірою обов"язком як батька, так і матері. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно положень ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] мають дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір»ю, перебуває на утриманні останньої, що підтверджено довідкою Подільської сільської ради № 171 від 06.04.2017 року. Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частки його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі заяви до її повноліття, за наявності для того законних підстав та визнання позову відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

08 грудня 2014 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до відповідачки [PERSON] з позовом, в якому вказує, що відповідачка відповідно до укладеного договору від 19 вересня 2011 року отримала кредит. Щомісячно [PERSON] зобов'язувалася вносити гроші на погашення кредиту та сплати процентів за його користування. Але відповідачка систематично не виконувала свого зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами. Оскільки відповідачка не виконує умов договору, тому просить стягнути з неї відповідно до умов договору борг за кредитом, комісію та штрафи. В письмовій заяві представник позивача просить розглядати справу без участі представника банку, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в суді позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір про отримання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка [PERSON] не виконує вимоги угоди і не сплачує встановлених договором платежів. На час розгляду справи в суді [PERSON] зобов'язана сплатити позивачеві борг за кредитом в сумі 13948 грн. 83 коп., заборгованість за процентами в сумі - 6263 грн. 52 коп., комісію в сумі 400 грн., штрафи: 500 грн. фіксована частина, 1010 грн. 62 коп. - процентна складова. Вказані обставини встановлені з документальних доказів, досліджених в судовому засіданні. Зокрема, заявою - анкетою позичальника, розрахунком заборгованості за договором, витягом з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, статутом банку. Відповідно до ст.526, 527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами за договором, у встановлені строки. Згідно ст..626 ЦК України боржник за прострочення грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний повернути суму боргу та сплатити проценти передбачені договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового припинення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що відповідачка порушила умови виконання кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення всіх належних платежів за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

08 грудня 2014 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до відповідачки [PERSON] з позовом, в якому вказує, що відповідачка відповідно до укладеного договору від 29 квітня 2011 року отримала кредит. Щомісячно [PERSON] зобов'язувалася вносити гроші на погашення кредиту та сплати процентів за його користування. Але відповідачка систематично не виконувала свого зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами в сумі, з комісії. Оскільки відповідачка не виконує умов договору, тому просить стягнути з неї відповідно до умов договору борг за кредитом та штрафи. В письмовій заяві представник позивача просить розглядати справу без участі представника банку, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в суді позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір про отримання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка [PERSON] не виконує вимоги угоди і не сплачує встановлених договором платежів. На час розгляду справи в суді [PERSON] зобов'язана сплатити позивачеві борг за кредитом в сумі 15040грн., заборгованість за процентами в сумі 9879,75 грн., комісію за користування кредитом в сумі 1100 грн., штрафи: 500 грн. фіксована частина, 1300,99 грн. - процентна складова. Вказані обставини встановлені з документальних доказів, досліджених в судовому засіданні. Зокрема, заявою - анкетою позичальника, розрахунком заборгованості за договором, витягом з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, статутом банку. Відповідно до ст.526, 527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами за договором, у встановлені строки. Згідно ст..626 ЦК України боржник за прострочення грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний повернути суму боргу та сплатити проценти передбачені договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового припинення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що відповідачка порушила умови виконання кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення всіх належних платежів за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

08 жовтня 2013 року між Публічним Акціонерним Товариством КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту зі сплатою за користування кредитом відсотків в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач кошти отримав. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконав. Станом на 31 жовтня 2014 року заборгованість відповідача за кредитом становить 15378.51 грн.. На підставі вищевикладеного позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства КБ "ПриватБанк", заборгованість по кредитному договору від 08.10.2013 року на загальну суму 15378.51 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але ним до суду подано заяву в якій він вказує, що позов підтримує повністю і просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій вказує, що він позов визнає повністю і просить справу розглядати в його відсутності. Оскільки відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, то суд ухвалив винести рішення про задоволення позову у попередньому судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач позов визнав повністю і не заперечує проти нього, то суд вважає за доцільне не досліджувати докази надані позивачем до позовної заяви і приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

08 жовтня 2015 року постановлене рішення за позовом Кредитної спілки "Світовид" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги позивача задоволено. Разом з тим позивач заявляла вимогу про\~стягнення в рівних частках на її користь з [PERSON], [PERSON] судових витрат в сумі 1218 грн., однак в рішенні від 08 жовтня 2015 року зазначена позовна вимога\~вирішена була не повністю та стягнуто лише 243,60 грн.. Відповідно до\~ст.220 ЦПК України\~\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. За таких обставин\~\~суд з власної ініціативи вважає за необхідне постановити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2\~ст.197 ЦПК України\~за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.\~\~ Судом встановлено, що Кредитна спілка "Світовид"\~звернулася до суду з зазначеним позовом та просила постановити рішення яким з [PERSON] та [PERSON] стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Загальна сума позовних вимог на час подання позову склала\~\~1833,57 грн.,\~\~сума сплаченого судового збору\~склала 1378,00 грн.(а.с.1,27). Позивач сплатила\~\~судового збору\~\~на суму 1378,00 грн., тобто на\~\~160,00 грн. більше. Тому\~\~відповідно до вимог п.1 ч.1\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»,\~\~надмірно сплачена сума судового збору була повернута ухвалою суду від 22 жовтня 2015 року позивачу. Судом задоволено вимог на загальну суму 1833,57 грн.. Таким чином, з врахуванням наведеного судові витрати позивача складаються з витрат по сплаті судового збору відповідно до позовних вимог на момент постановлення рішення. Судом встановлено, що на момент постановлення рішення позивачем понесено витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви 1378,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.1,27), проте стягнуто лише 243,60 грн. з відповідачів. Таким чином, враховуючи принцип пропорційності з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути\~судових витрат на загальну суму 974,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

08 квітня 2015 року до суду надійшла заява, у якій заявник просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за законом, на квартиру за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду, 20/25, виданого П'ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21.02.1997року, за реєстровим №3-275, де по батькові вона зазначена як "Омельянівна", що не відповідає по батькові зазначеному у її паспорті громадянина України, серії АК № 331837, виданому 16.10.1998р. Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, де зазначено по-батькові "Омелянівна". Вимоги обґрунтовано тим, що написання у свідоцтві про право на спадщину за законом по батькові позивача не співпадає із офіційними документами, виданими державними установами на її ім'я, а саме, із її свідоцтвом про народження, паспортом, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтвом про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, де її по батькові зазначено «Омелянівна», а не «Омельянівна». Заявник підтримала свої вимоги у повному обсязі та просила задовольнити заяву. Заінтересовані особи у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду, 20/25, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21 лютого 1997р. державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 3-275. Це свідоцтво зареєстроване у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28.05.1997р. за реєстраційним № ХХХХVІ-42. Цю квартиру заявник отримала у спадок після смерті своєї матері [PERSON] (а.с.7, 9). Однак, у свідоцтві про право на спадщину за законом неправильно зазначено по батькові заявника, а саме - Омельянівна (а.с.7). Згідно з паспортом громадянина України серії АК 331837 та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера прізвище, імя, по батькові заявника [PERSON] (а.с.6). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу для заявника має юридичне значення, тому що дозволяє їй реалізувати своє право власності. Оцінюючи у сукупності надані докази, встановлені у судовому засіданні обставини, суд доходить висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на вимогах закону, а заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved