Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

18 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 16 квітня 2008 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є відповідач, укладено кредитний договір №014/9843/74/83302, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у сумі 7105 доларів США, строком до 15 квітня 2028 року на умовах сплати 13% річних - за користуванням кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачка та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 17 квітня 2008 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок по вул. Н.Сеймська, 21 у м. Путивль Сумської області. 16 червня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду №1, а 16 червня 2009 року - додаткову угоду №2, після чого термін кредиту збільшився на 10 років, а розмір щомісячного платежу залишився таким же, як і до кредитних канікул. Посилаючись на те, що умови даного кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, а також на те, що кредитний договір порушує закон України «Про захист прав споживачів», позивачка уточнивши свої позовні вимоги просить визнати недійсними п.16.3 кредитного договору №014/9843/74/83302, кредитний договір №014/9843/74/83302, договір іпотеки №014/9843/74/83302 і додаткові угоди №1 від 16 квітня 2008 року та №2 від 16 квітня 2009 року. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, який наполягав на задоволенні позову, пояснення представника відповідача, яка не визнала позовні вимоги у повному обсязі, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачкою укладено кредитний договір № 014/9843/74/83302, за умовами якого останній було надано кредит в сумі 7105 доларів США на придбання об'єкту нерухомості - житлового будинку загальною площею 71,0 кв.м, за адресою: вул. Н.Сеймська, 21, у м. Путивль Сумської області, зі сплатою 13% річних за користування кредитом, з кінцевою датою погашення кредиту - 15 квітня 2028 року (а.с.6-10). [PERSON] в період з 17 травня 2008 року по 17 березня 2028 року мала сплачувати щомісячну суму погашення кредиту в сумі 83,24 доларів США, а 17 квітня 2028 року внести останній платіж в сумі 77,76 доларів США, сплативши загалом 19972,12 доларів США, що підтверджується графіком повернення кредиту та інших платежів (а.с.10зв.-12). 17 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/9843/74/83302, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 71,0 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Н.Сеймська, 21, у м. Путивль Сумської області, заставною вартістю 79200 грн. (а.с.13-15). 16 червня 2008 року між позивачкою та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 014/9843/74/83302 та узгоджено новий графік повернення кредиту, за умовами якої [PERSON] в період з 17 червня 2009 року по 17 листопада 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження, зменшено щомісячний платіж до 40 доларів США, а з 17 грудня 2009 року по 17 березня 2028 року вона повинна сплачувати по 86,43 доларів США та 17 квітня 2028 року сплатити останній платіж 74,08 доларів США (а.с.40-42). 02 вересня 2010 року між позивачкою та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 014/9843/74/83302, за умовами якої [PERSON] в період з 17 вересня 2010 року по 17 серпня 2011 року з метою зменшення фінансового навантаження, зменшено щомісячний платіж до 53,07 доларів США, а з 17 вересня 2011 вона повинна сплачувати по 83,44 доларів США (а.с.17-19). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які давали б підстави вважати, що при укладенні спірного кредитного договору та додаткових угод сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, натомість із тексту вказаних договорів убачається, що жодних застережень позивачкою не висловлювалось, вона скористалася кредитними коштами на придбання житлового будинку та тривалий час погашала кредит відповідно до умов договору. Що стосується п.16.3 кредитного договору, згідно з яким за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення, то позивачка при укладенні договору погодилася на таку умову покладення на неї того обсягу відповідальності за невиконання умов договору, який вона вважає завеликим та несправедливим. Зазначена умова договору не протирічить вимогам закону, її не можна вважати дискримінаційною, оскільки таким чином фінансова установа, як сторона по договору, захищала свої фінансові ризики. Посилання представника позивачки на те, що додаткову угоду №2 необхідно визнати недійсною внаслідок збільшення як строку кредитування на 10 років, так і суми тіла кредиту та відсотків з 19972,12 доларів США до 27338,31 доларів США, у зв'язку з чим наявний дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить позивачку в тяжке, несправедливе становище, є безпідставними, як і посилання на те, що суму, на яку було зменшено щомісячні платежі за час кредитних канікул, додано до тіла кредиту, оскільки відповідно до умов додаткової угоди №2 сторони досягли згоди про збільшення строку кредиту на 120 календарних місяців, у зв'язку з чим були внесені зміни до кредитного договору. Крім того згідно з п.2.1. угоди на момент її укладення заборгованість позичальника перед банком внаслідок кредитних канікул становила 7163,82 доларів США, з якої і було розраховано новий графік погашення кредиту з урахуванням діючої відсоткової ставки, нового терміну кредиту, щомісячних платежів під час та після закінчення відстрочки, а також щомісячної та загальної сум відстрочення. Що стосується доводів позивачки та її представника стосовно ненадання їй у письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, то вони також є безпідставними. В заяві-анкеті позичальника від 16 квітня 2008 року зазначено про ознайомлення з умовами надання та повернення споживчого кредиту, у ст.4 кредитного договору № 014/9843/74/83302 зазначено умови надання кредиту як в іноземній, так і в національній валюті, у п.3 додаткової угоди №1 та у п.5 додаткової угоди №2 зазначено, що позичальник підтверджує, що перед укладенням додаткової угоди він повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що було засвідчено підписами сторін. Разом з примірниками оспорюваних договорів відповідачка отримала і графіки погашення кредиту (а.с.10, 12, 16, 18, 19, 44, 45-46, 48-50). Не є підставою для визнання оспорюваних угод недійсними і посилання позивачки на те, що у зв'язку зі зростанням курсу долара США вона не має фінансової можливості для здійснення щомісячних платежів у розмірі, визначеному додатковою угодою №2. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed