Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що роботодавець не в повній мірі виплачує йому розмір середнього заробітку. Так, наказом генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна» №164 від 03.10.2018 року «Щодо організації стажування [PERSON] »: «Тимчасово на період розгляду цивільної справи №588/1094/18 у вищестоящих судових інстанціях, і в подальшому до успішного проходження стажування, зберегти за [PERSON] середню заробітну плату.». Позивач вказує, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області у цивільній справі №588/1094/18 від 28.09.2018 року встановлено, що коефіцієнт підвищення погодинного тарифу за липень 2018 року 1,45 (48,04 грн./33,21 грн., а тому з урахуванням вказаних коефіцієнтів підвищення погодинного тарифу, середньогодинний заробіток позивача для обчислення середньої заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу з 30 червня 2018 року по 28 вересня 2018 року складає 60,68 грн. (41,85 грн.*1,45). Посилаючись на те, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, яке набрало законної сили доведено обов`язок роботодавця проводити корегування середнього заробітку позивача, а також розмір цього середнього заробітку просить: - стягнути із відповідача суму різниці між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком позивача у розмірі 6289,22 грн. з утриманням з цієї суми податків за період листопад-грудень 2018 року; - зобов`язати відповідача нараховувати середній заробіток виходячи з розміру 60,68 грн. на період зазначений у наказі Генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна» №164 від 03.10.2018 року. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про час і місце судового засідання. Надіслав відзив, в якому заперечив проти позову в повному обсязі, вважає вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив відмовити повністю. В обґрунтування заперечень проти позову посилався на те, що наказом Товариства «Щодо організації стажування [PERSON] » від 03.10.2018 №164 позивачу збережено середню заробітну плату за період розгляду цивільної справи №588/1094/18 у вищестоящих судових інстанціях і в подальшому до успішного проходження стажування. Протягом листопада-грудня 2018 року відповідач належним чином виплатив позивачу його середню заробітну плату. Позивач працює на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції, пакувальні автомати за встановленим індивідуальним тарифом 33,21 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що за листопад 2018 року (176 робочих днів) йому недоплачено - 3314,08 грн., а за грудень 2975,14 грн. За розрахунками позивача мінімальний розмір погодинного тарифу операторів пакувальних автоматів бісквітної секції у листопаді та в грудні 2018 року складав 48,04 грн. При цьому самостійно відкоригований позивачем коефіцієнт підвищення погодинного тарифу за листопад та грудень 2018 року склав 1,45 (48,04 грн./33,21 грн.). а тому середній заробіток позивача як він вважає складає 60,68 грн. (41,85 грн.*1,45). Виходячи з цього позивач нарахував різницю між фактично сплаченими коштами та необхідним розміром. Що дорівнює 18,83 грн.(60,68 грн.- 41,85 грн.). Тому позивач вважає, що йому недоплочено 3314,08 грн. в листопаді 2018 року (176*18.83 грн.) та ще 2975,14 грн. у грудні 2018 року (158*18,83 грн.). Разом з тим згідно з тарифами для тимчасових переведень з 15 листопада 2018 року операторів лінії у виробництві харчової продукції, пакувальні автомати з тарифом 48,04 грн. було переведено тимчасово на нове робоче місце, оператор лінії у виробництві харчової продукції. Дільниці пакування (Лекос). Представник позивача, вказав, що Колективним договором та внутрішніми актами товариства не передбачено корегування заробітної плати. Підставою для здійснення корегування середнього заробітку в порядку, передбаченому п.10 Постанови №100 є «рішення передбачене в колективних договорах (угодах)», при цьому позивач посилається на погодинні тарифи для працівників товариства та підняття їх у січні та у квітні 2018 року. Заробітна плата працівників товариства у тому числі позивача, визначається індивідуально виходячи з індивідуальних тарифів та посадових окладів, визначених за структурою «Хей». Наказом товариства №11-аг від 02.09.2015 «Про заходи щодо стабілізації ситуації у зв`язку з падінням об`ємів виробництва та складним фінансово економічним станом підприємства» було встановлено коефіцієнт підвищення середнього заробітку на рівні 1,0. Таким чином, застосування судом норми п.10 Порядку до спірних правовідносин допустить неправильне застосування норм матеріального права. 17.12.2018 року товариством було проведено навчання по оптимізованому стандарту Барні, його пройшли відповідно до положення про професійне навчання працівників на виробництві затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики №127/151 від 26.03.2001 року. Співробітники, які вдало пройшли навчання мають можливість посідати позиції з підвищенням розміру погодинного тарифу. Зазначив, що позовній заяві немає жодної вказівки на те, що позивач обіймає позицію оператора лінії у виробництві харчової продукції, дільниця пакування, погодинний тариф яких є вищим за погодинний тариф оператора лінії у виробництві харчової продукції, пакувальні автомати. Немає жодних підстав для застосування тарифів працівників, що працюють на інших посадах та з більшою інтенсивністю до тарифу позивача. Позивач безпідставно порівнює свій тариф з недоведеним та безпідставним середньогодинним заробітком. Тарифи були підвищені лише для окремих працівників, що вдало пройшли навчання на підприємстві, а не всіх операторів пакувальних автоматів бісквітної секції. В позовній заяві відсутні докази щодо підвищення погодинного тарифу позивача протягом 2018 року. Необхідними передумовами для здійснення корегування середнього заробітку є відповідні рішення. Передбачені у колективних договорах (угодах) чи рішення, прийняті виконавчим органом госпрозрахункового підприємства, як реалізація права на визначення розміру коефіцієнта корегування. Таким чином, підстави для відшкодування відповідачем середнього заробітку за тарифом вирахуваним позивачем у розмірі 60,68 грн. на час дії наказу відсутні (а.с.27/29). Крім того, представник надіслав клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про зобов`язання нарахувати середній заробіток виходячи з розміру 60,68 грн., посилався на те, що 25.02.2019 року між товариством та позивачем укладено Додаткову угоду до Договору від 01.04.2017 з якою з 01.01.2019 позивачу встановлено погодинний тариф в розмірі 48,04 грн, тобто, питання щодо розміру тарифу позивача з 01.01.2019 року врегульовано сторонами у договірній формі, а тому предмет спору відсутній (а.с.23). Дослідивши подані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню\~з огляду\~на наступне. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має\~право на\~заробітну плату,\~не нижчу\~від визначеної\~законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Як передбачено ст.97 КЗпП України, ст.ст.15,24 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється у першочерговому порядку, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені від залежності інших платежів та їх черговості. Матеріалами справи установлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах із Приватним акціонерним товариством «Монделіс Україна». Відповідно до наказу №164 від 03.10.2018 ПрАТ «Монделіс Україна» «Щодо організації стажування [PERSON] » організовано стажування навчання; тимчасово на період розгляду цивільної справи №588/1094/18 у вищестоящих судових інстанціях і в подальшому до успішного проходження навчання, зберегти за [PERSON] середню заробітну плату (а.с.12). Разом з тим, рішенням Тростянецького районного суду від 28.09.2018 року у справі № 588/1094/18 було поновлено [PERSON] на посаді оператора пакувальних автоматів бісквітної секції ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МОНДЕЛІС УКРАЇНА", стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МОНДЕЛІС УКРАЇНА" на користь [PERSON] 31007 (тридцять одну тисячу сім) грн. 48 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті (а.с.5-11). Задовольняючи вимоги\~ [PERSON] \~суд у\~своєму рішенні\~указав,\~що дійшов\~висновку,\~за період\~від часу\~звільнення працівника\~ до\~часу поновлення\~його на\~роботі підприємство\~здійснювало підвищення\~розміру тарифних\~ставок і\~посадових окладів,\~при обчисленні\~середньої заробітної\~плати за\~час вимушеного\~прогулу заробітна\~плата працівника\~підлягає коригуванню\~на коефіцієнт\~підвищення тарифних\~ставок і\~посадових окладів.\~Указаний висновок\~відповідає правовій\~позиції,\~яка викладена\~у постанові\~Верховного Суду\~України від\~21.01.2015\~року у\~справі №\~6-203цс14.\~Отже,\~оскільки у\~період вимушеного\~прогулу позивача\~з 01\~липня 2018\~року,\~ПрАТ «Монделіс\~Україна» здійснювало\~підвищення погодинного\~тарифу операторів\~пакування пакувальних\~автоматів бісквітної\~секції,\~при обчисленні\~середньої заробітної\~плати [PERSON] ,\~за час\~вимушеного прогулу,\~середньогодинна заробітна\~плата позивача\~підлягає коригуванню\~на коефіцієнт\~підвищення погодинного\~тарифу операторів\~пакування пакувальних\~автоматів бісквітної\~секції до\~мінімального розміру погодинного тарифу, який з липня 2018 року склав 48,04 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення ПрАТ «Монделіс Україна» про підвищення операторам пакування пакувальних автоматів бісквітної секції розміру погодинного тарифу з липня 2018 року поширюється також і на позивача. Коефіцієнт підвищення погодинного тарифу за листопад - грудень 2018 року 1,45 (48,04 грн./33,21 грн.). З урахуванням указаних коефіцієнтів підвищення погодинного тарифу, середньогодинний заробіток складає 60,68 грн. (41,85 грн.х1,45). 01.01.2019 року ПрАТ «Монделіс Україна» в особі генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна» [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду від 01.04.2017 року, відповідно до якої сторони прийшли до згоди у зв`язку з переглядом розміру заробітної плати працівника внести зміни до Розділу 4 договору від 01.01.2017 та викласти п.4.1. у такій новій редакції: роботодавець платить працівнику заробітну платню відповідно до фактично відпрацьованого часу та встановленого тарифу за годину в розмірі 48,04 грн. згідно штатного розкладу в українській грошовій одиниці (а.с.25). Крім того, 01.04.2019 року було укладено ще одну додаткову угоду до Договору від 01.04.2017 року та встановлено тариф за годину в розмірі 53,80 грн. (а.с.73). Визначаючи суму різниці між фактично виплаченою позивачу середньою заробітною платою та сумою середньої заробітної плати відкоригованою на коефіцієнт підвищення погодинного тарифу, суд виходить з такого. За ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, за розрахунковими листами за листопад [PERSON] було оплачено за 176 годин за середнім заробітком 41,85 грн., за грудень 2018 року оплата по середньому заробітку у розмірі 41,85 грн. та 60,68 грн. (60,68 грн. 41,85 грн. = 18,83 грн.) (а.с.13). Із урахуванням вищевказаного судового рішення, суд погоджується із думкою позивача про те, що за період листопад-грудень йому не доплатили суму 6289,22 грн. ((176+158)* 18,83=6289,22 грн.). Згідно пункту 10 Постанови КМУ України за №10 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі у випадку вимушеного прогулу та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Таким чином, за 334 робочих годин позивачу не будо доплочено - 6289,22 грн. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є усі підстави для задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Монделіс Україна» суми різниці між фактично сплаченими йому коштами та відкорегованим середнім заробітком позивача, яка складає загальну суму у розмірі 6289,22 грн. з утримання від цієї суми податків. Разом з тим, суд не бере до уваги думку відповідача, що відсутній предмет спору, так як підстав для закриття провадження у справі немає, оскільки судом встановлено, що спір наявний. Отже, вимога позивача про зобов`язання нарахувати середній заробіток виходячи з розміру 60,68 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved