Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

20 березня 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, уточнивши свої позовні вимоги 23 червня 2020 року остаточно просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що в належному йому будинку з 08.09.2016 року зареєстрований [PERSON] , але у жовтні 2016 року, відповідач виїхав на пошуки роботи до Києва та до теперішнього часу не з`являвся, зв`язок з ним не підтримує. [PERSON] не проживає в житловому будинку з 10.10.2016 року без поважних причин, про що складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.02.2020 року №116 представниками Маяківської сільської ради (в.о. старости с. Удобне Лисенко А.М. , депутатом Маяківської сільської ради по селу Удобне Пухкан В.К. та головним спеціалістом виконавчого комітету Маяківської сільської ради Рябченко О.В.). Крім того, факт не проживання відповідача в належному йому будинку підтверджується довідкою Маяківської сільської ради від 18.02.2020 року №115 та актом від 29.02.2020 року сусідами - [PERSON] та [PERSON] . Тобто, відповідач не проживає в належному йому будинку, спільне господарство з ним не ведеться, в сплаті комунальних платежів на утримання житла відповідач участі не приймає, особистих речей в будинку не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням він відповідачу не чинить. Крім того, факт реєстрації відповідача в належному йому будинку створює додаткові перешкоди в оформленні пільг та субсидій, оскільки відповідач включається до членів його сім`ї при розрахунку цих соціальних виплат. З урахуванням наведеного, він і звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. 25 вересня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого розгляду. 07 жовтня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома . Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалою від 07 грудня 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно згідно Договору купівлі-продажу від 25.03.1974 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . /л.с. 11-13/ Вказане вище також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6350833 від 28.01.2005 року. Згідно Довідки Маяківської сільської ради від 18.02.2020 року №115, відповідач - [PERSON] [INFO] дійсно зареєстрований з 08.09.2016 року за адресою: [ADDRESS] , але з 10.10.2016 року фактично за даною адресою не проживає. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного від 18.02.2020 за №116 представниками Маяківської сільської ради (в.о. старости с. Удобне Лисенко А.М. , депутатом Маяківської сільської ради по селу Удобне Пухкан В.К. та головним спеціалістом виконавчого комітету Маяківської сільської ради Рябченко О.В.), [PERSON] , онук, зареєстрований, але фактично не проживає в житловому будинку з 10.10.2016 року. Крім того, факт не проживання відповідача в належному позивачеві будинку підтверджується актом від 29.02.2020 року, складеного та підписаного сусідами - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки від 18 лютого 2020 року № 115, виданою Маяківської сільською радою, [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право приватної власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає у вказаному будинку з 10.10.2016 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім`ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про те, що є усі законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved