Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON]Г звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Шаргородської міської ради м.Шаргорода Вінницької області про визнання неправомірним рішення та визнання неправомірною бездіяльності, який мотивований тим, що 22 квітня 2015 року відповідачем було прийнято рішення №38 «Про зняття з квартирного обліку», п.п. 2.4. п.1 якого позивача знято з квартирного обліку у виконавчому комітеті Шаргородської міської ради, як забезпеченого нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Шаргород. П.2 та п.3 вказаного рішення спеціаліста першої категорії з правового забезпечення міськвиконкому [PERSON] привести квартирну чергу до вимог чинного законодавства та покладено контроль за виконанням даного рішення на особу, яку було зобов»язано здійснити його виконання, а саме на [PERSON] Про прийняте рішення відповідач позивача в письмовій формі не повідомив. Позивач [PERSON] вважає дане рішення, дії та бездіяльність відповідача недійсним та неправомірними. Так, на думку позивача, відповідач не мав права приймати оскаржуване рішення, а також покладати контроль за його виконанням на одну і ту ж особу, оскільки відповідачем не було встановлено жодного із випадків, передбачених ч.2 ст. 40 ЖК України та п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській СРСР, затверджених [PERSON] Міністрів Української СРСР і Української [PERSON] Професійних Спілок від 11 грудня 1984 р. N 470, для зняття позивача із квартирного обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов. Обгрунтування рішення відповідача тим, що позивач забезпечений нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Шаргород, оскільки він зареєстрований та проживає в 4-х кімнатному приватному будинковолодінні по вул. Коцюбинського, 37, житловою площею 48,7 кв.м, де зареєстровано та проживає три особи суперечить житловому законодавству. Позивач є учасником бойових дій та перебував у списках осіб, які мають право на поліпшення житлових умов згідно з рішенням Виконавчого комітету Шаргородської міської ради №181 від 25.11.2009 року «Про внесення змін до списків осіб, які перебувають на черзі для одержання житла по Шаргородській міській раді». Житловий будинок по вул. Коцюбинського, 37, де він проживає йому та членам його сім»ї не належить. Про зняття його із квартирного обліку позивач дізнався випадково при ознайомленні із матеріалами адміністративної справи в листопаді 2015 року. [PERSON] не є членом Виконавчого комітету Шаргородської міської ради, а тому права здійснювати контроль за власною діяльністю щодо приведення в порядок квартирної черги, не мала. З посиланням на викладені обставини та ч.2 ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про місцеве самоврядування», ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ЖК України, Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській СРСР просить суд у п.1 визнати неправомірними та недійсними п.п. 2.4. п.1, п.2, та п.3 рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 22 квітня 2015 року №38 «Про зняття з квартирного обліку», як забезпеченого нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Шаргород [PERSON] та дії його посадових чи службових осіб по внесенню змін в списки квартирного обліку осіб при виконкомі Шаргородської міської ради та здійснення спеціалістом першої категорії [PERSON] контролю за своїми діями про приведенню в цій частині квартирної черги до вимог чинного законодавства України; у п.2 визнати неправомірною бездіяльність Виконавчого комітету Шаргородської міської ради щодо неповідомлення [PERSON] в письмовій формі про прийняте рішення №38 від 22 квітня 2015 року Виконавчого комітету Шаргородської міської ради «Про зняття з квартирного обліку» та внесення змін в списки квартирного обліку відповідно до цього рішення. (а.с.1-3) В ході судового розгляду позивач [PERSON] звернувся до суду із додатковою позовною заявою, у якій збільшив розмір позовних вимог, яка мотивована тим, що в ході судового розгляду було досліджено повний текст оскаржуваного рішення №38 від 22 квітня 2015 року Виконавчого комітету Шаргородської міської ради «Про зняття з квартирного обліку» та встановлено, що п.п. 1.31. п. 1 вказаного рішення [PERSON], [INFO], зі складом сім»ї 2 особи знято з квартирного обліку як таких, що не пройшли перереєстрацію. У цій частині оскаржуване рішення також обмежує його права як ветерана війни/учасника бойових дій щодо першочергового забезпечення житлом. Оскільки така підстава зняття з квартирного обліку не передбачена ч.ч. 1,2 ст. 40 ЖК України, просив суд так само визнати недійсним п.п. 1.31 п.1 рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 22 квітня 2015 року №38 «Про зняття з квартирного обліку» в частині зняття з квартирного обліку при виконкомі Шаргородської міської ради громадян, які не пройшли перереєстрацію [PERSON], [INFO] із складом сім»ї 2 особи та п.п. 2.4. п.2 вказаного рішення про зняття з квартирного обліку як забезпечених нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Шаргород [PERSON], [INFO], зі складом сім»ї 4 особи; зобов»язати Виконавчий комітет Шаргородської міської ради м.Шаргорода Вінницької області відновити його перебування, як учасника бойових дій в списках квартирного обліку при Виконавчому комітеті Шаргородської міської ради м.Шаргорода Вінницької області відповідно до ч. 4 ст. 43 ЖК України, тобто з врахуванням часу взяття його його на облік. При цьому зауважив, що вперше отримав квартиру відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 22.10.1993 року, що не перешкоджало його поновленню у разі переїзду у іншу місцевість та за таких обставин мав право позачергового забезпечення благоустроєним житлом; штучного погіршення власних житлових умов ним не було здійснено, з часу відчуження попереднього житла та до винесення рішення відповідачем №181 від 25.11.2009 року пройшло більше семи років, неправдивих відомостей ним не подавалось, як ветеран війни та учасник бойових дій, позивач свого права на поліпшення житлових умов не використав та він і надалі потребує такого поліпшення, ним надано всі документи, що вимагалось від нього для перереєстрації на виконання листа №678 від 23.12.2014 року (а.с. 125-127). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав за підстав викладених в ній, просив позов задовольнити, уточнив, що пунктом 2 додаткової позовної заяви ним викладено нову редакцію пункту 1 первісної позовної заяви. Також підтримав вимогу п.2 первісної позовної заяви щодо визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо неповідомлення його прийняте рішення. Додатково та на запитання пояснив, що він вперше був взятий на облік як особа, що потребує покращення житлових умов в м.Ямполі як працюючий суддя, якого відповідно до чинного та той час законодавств органи місцевого самоврядування мали забезпечити житлом. Отриману квартиру [ADDRESS] ним дійсно було приватизовано та відчужено у 2002 році у зв»язку із переїздом і м. Шаргород, куди його було переведено на посаду судді та він у 2002 році згідно відповідного рішення Виконкому Шаргородської міської ради Вінницької області від 2002 року був поставлений на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов складом сім»ї чотири особи із дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON], [PERSON] до списку позачерговців. З 2010 року він звільнений з посади судді Шаргородського районного суду Вінницької області у зв»язку із поданням заяви про відставку. Рішенням Виконавчого комітету Шаргородської міської ради №181 від 25.11.2009 року «Про внесення змін до списків осіб, які перебувають на черзі для одержання житла по Шаргородській міській раді» його було без його відома та згоди включено до першочергового списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та виключено із позачергового. Про вказане рішення йому не було відомо, однак воно є чинним та діючим. Склад його сім»ї змінився, до нього входять [PERSON], [PERSON], а син [PERSON] у зв»язку із сімейними обставинами із ними не проживає. В листопаді 2015 року позивач випадково дізнався про те, що його оскаржуваним рішенням його знято із квартирного обліку взагалі як такого, що забезпечений нормою житлової площі по м.Шаргород, а із копії рішення, що надане в судове засідання ще й тому, що він не пройшов перереєстрацію. Із рішенням від 22 квітня 2015 року №38 «Про зняття з квартирного обліку» в частині зняття його з квартирного обліку погодитись не може, оскільки таких підстав для зняття з квартирного обліку, які у ньому вказані не передбачені діючим законодавством. Будь-яких неправдивих відомостей при постановці на облік ним не надано, право на отримання житла ним не реалізовано. Підстави для зняття його із сім»єю із квартирного обліку, що вказані в рішенні та про які ствердив представник відповідача не передбачені законом. Позивач є учасником бойових дій в Афганістані та має відповідне посвідчення. Обраний позивачем спосіб захисту визнання рішення недійсним викладене у ч.3 ст. 2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Неповідомлення його про таке рішення свідчить про бездіяльність відповідача, його службових осіб та порушує права позивача, який дізнався про таке рішення лише в листопаді 2015 року, та він міг би і раніше звернутись із вказаним позовом до суду. На даний час йому відомо, що здійснюється забезпечення осіб житлом, а тому його право безперечно порушене, а позов підлягає задоволенню, він поновленню на квартирному обліку. Представник відповідача [PERSON] позов [PERSON] не визнав, підтримав письмові заперечення та заперечення на додаткову позовну заяву (а.с.68-70, 146-150), згідно яких відповідач заперечує проти позову [PERSON] із тих підстав, що в 1993 році позивач отримав на своє ім»я в складі сім»ї з чотирьох осіб трьохкімнатну квартиру в м.Ямпіль по вул.Подільській 21б/25, яку у 1995 році приватизував, а 2006 році відчужив за договором купівлі-продажу. Отже позивач [PERSON] в повній мірі скористався своїм правом на отримання житла, а згідно ч.1 ст. 35 ЖК України, громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом, зокрема, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п»яти років з моменту такого погіршення. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру для користування для особистого проживання членів їх сімей мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. На підставі вищевикладеного згідно ч.1 ст. 35, п.5 ч.2 ст. 40 ЖК України позивач [PERSON] не має жодних підстав оспорювати рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради за №38 від 22 квітня 2015 року в частині зняття його з квартирного обліку, як особа, яка штучно погіршила свої житлові умови шляхом відчуження попередньо приватизованої квартири, і відтак не підлягає постановці на квартирний облік. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може примушений робити те, що не передбачено законодавством. Із вказаних вище підстав позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо додаткової позовної заяви, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки у всіх випадках: відповідно до п.7 ст. 44 ЗУ «Про статус суддів», п.14 ст. 12, п.13 ст. 14 ЗУ «Про статус ветеранів війни» визначено, що забезпечуються житлом особи, які потребують поліпшення житлових умов, а згідно ст. 34 ЖК України такий статус мають особи, які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності. Так, в даній нормі чітко прописано, що у такому випадку потрібне документальне посвідчення такого проживання, тобто договір найму (оренди). Таке проживання протягом п»яти років є самостійною підставою для взяття на квартирний облік. Тобто для того, щоб отримати статус особи, яка потребує поліпшення житлових умов, громадянин повинен «потребувати поліпшення житлових умов», тобто бути забезпеченим житловою площею не нижче за рівень, а особа, яка забезпечена такою площею вище за вказану норму, скористатись своїм правом на покращення житлових умов не може та не має права на постановку на квартирний облік. [PERSON] вважається відповідачем таким, що забезпечений необхідною житловою площею, оскільки законодавством не передбачено, що будинок в якому він на даний час проживає обов»язково має перебувати у його власності, а документів, які б підтверджували, що він орендує вказане житло на протязі п»яти років [PERSON] до матеріалів квартирної справи не надавав. Додатково та на запитання пояснив, що дійсно рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 181 від 25.11.2009 року «Про внесення змін до списків осіб, які перебувають на черзі для одержання житла по Шаргородській міській раді» позивача [PERSON] виключено із списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житла при виконкомі міської ради та включено його до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житла при виконкомі міської ради. Вказане рішення є чинним та винесене на підставі ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Оскільки станом на час винесення оскаржуваного рішення № 38 від 22 квітня 2015 року було встановлено, що [PERSON] забезпечений нормою житла, то із цих підстав його і знято з квартирного обліку та постановці на квартирний облік позивач не підлягає. Не заперечив, що такої підстави для зняття з квартирного обліку як забезпечених нормою середнього рівня забезпеченості громадян житловою площею в м.Шаргород у законодавстві не існує. Не заперечив, що позивачем надано документи, необхідні для перереєстрації, що існує невиконане рішення суду про забезпечення [PERSON] квартирою по м.Шаргород, строки виконання якого закінчились. Щодо направлення [PERSON] повідомлення про зняття його з квартирного обліку № 244 від 08.06.2015 року, пояснив, що виконання вказаного обов»язку було покладено на [PERSON]., який на час розгляду справи не працює. Відомості про отримання вказаного повідомлення [PERSON] в матеріалах квартирної справи відсутні та надати їх суду можливості немає. У судове засідання, призначене на 04.07.2016 року сторони не з»явились. Позивач про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача надав заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, оскільки він зайнятий у розгляді іншої справи, позов не визнав із підстав, що викладені у запереченнях (а.с.181). Підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України не встановлено. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та докази, якими вони підтверджуються. Позивач [PERSON] згідно посвідчення АА№399680, що видане Ямпільським райвійськкоматом 20.04.1997 року має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 113) [PERSON] працював на посаді судді Ямпільського районного суду Вінницької області та згідно розпорядження приватизаційної комісії у 1993 році отримав в м.Ямполі квартиру [ADDRESS], яку у 1995 році приватизував, а 04.06.2002 року позивач, його дружина [PERSON], що діяли у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] відчужили за договором купівлі-продажу (а.с. 72, 169-177) Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 181 від 25.11.2009 року «Про внесення змін до списків осіб, які перебувають на черзі для одержання житла по Шаргородській міській раді» (а.с. 128) [PERSON] виключено із списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житла при виконкомі міської ради. та включено його до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житла при виконкомі міської ради. Вказане рішення є чинним та винесене на підставі ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що визнано сторонами. Згідно копії рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 14 від 20.01.2016 року «Про розгляд заяв [PERSON]Г.» позивачу відмовлено у поновленні в списках на позачергове забезпечення житлом судді місцевого суду, із підстав чинності рішення № 181 від 25.11.2009 року, відомостей про використання [PERSON] свого права на забезпечення житлом, закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про забезпечення [PERSON] житлом як судді Шаргородського суду та рекомендовано заявнику звернутись органів влади та суду (а.с. 144) Станом на 01.12.2013 року [PERSON] знаходився в списках осіб, які користуються правом першочергового одержання житла при виконавчому комітеті Шаргородської міської ради за №14 (а.с. 158-159) Станом на 01.12.2013 року [PERSON] не знаходився в списках осіб, які користуються правом позачергового отримання житла при виконавчому комітеті Шаргородської міської ради (а.с. 160) Станом на 01.12.2013 року [PERSON] знаходився в списках осіб, які перебувають на черзі для одержання житла по Шаргородській міській раді за №41 (а.с. 161-164) Вказані списки надані відповідачем та вказано, що вони були чинними на час винесення оскаржуваного рішення, що не оспорено позивачем та не суперечить іншим матеріалам справи. Позивач [PERSON] звільнений з посади судді Шаргородського районного суду Вінницької області згідно [PERSON] Верховної [PERSON] України №2766 від 02.12.2010 року у зв»язку із поданням заяви про відставку (а.с. 18 - 21) Позивач [PERSON] проживає у будинку по вул. Коцюбинського, 37 в м.Шаргород Вінницької області із сім»єю у складі трьох осіб, що визнано сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Дана будинок житловою площею 26,8 кв.м.. згідно договору купівлі-продажу від 20.08.2002 року належить [PERSON] та зареєстрована за останньою в порядку, що діяв на час укладення договору (а.с. 7-8). Як пояснив позивач, [PERSON] його далека родичка та витрат на житло, окрім комунальних послуг він не несе. Згідно повного тексту оскаржуваного рішення № 38 від 22 квітня 2015 року виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області (а.с. 105-108) [PERSON], [INFO] зі складом сім»ї 2 особи знято з квартирного обліку при виконкомі міської ради, як таких, що не пройшли перереєстрацію (п.п. 1.31 п.1); також [PERSON], [INFO] зі складом сім»ї 4 особи знято з квартирного обліку при виконкомі міської ради, як забезпечених нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Шаргород, а саме зареєстрований та проживає в 4кімнатному приватному будинковолодінні по вул. Коцюбинського, 37, житловою площею 48,7 кв.м., де зареєстровано та проживає три особи (п.п. 2.4 п. 2) Також оскаржуване рішення містить такі самостійні підстави для зняття з квартирного обліку інших осіб, як неправомірне взяття на квартирний облік, а також згідно поданих заяв. При визначенні норм житлової площі по м.Шаргород, відповідач керувався ст.47 ЖК України 13,65 кв.м. на одну особу, оскільки інвентаризація житлових будинків у м.Шаргород з метою встановлення рівня середнього забезпечення громадян житловою площею не проводилась (а.с.182) Оглядом квартирної справи [PERSON] встановлено, що останній 18.04.2002 року звернувся до міського голови Шаргородського району Вінницької області із заявою про постановку його на квартирний облік на позачергове отримання житла згідно ЗУ «Про статус суддів», так як був переведений на посаду судді Шаргородського районного суду Вінницької області з 28.03.2002 року, та надав довідку про те, що він із сім»єю у складі чотирьох осіб проживає та зареєстрований у приватизованій 3-х кімнатній квартирі №35 по вул.Подільській б. 21-б в м.Ямпіль Вінницької області житловою площею 44 кв.м., загальною - 66 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради №55 від 19 квітня 2002 року суддя Шаргородського місцевого суду Дубчака А.Г. поставлено на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов у виконавчому комітеті міської ради (позачергово), склад сім»ї 4 чоловіка. Перебував на вказаному обліку та згідно довідок сім»я [PERSON] потребувала житла з чотирьох кімнат розміром 64.6 кв.м. Згідно довідки №133 від 01.03.2011 року виконкому Шаргородської міської ради Вінницької області вперше вбачається, що [PERSON] уже перебуває у загальній черзі та першочерговій, а не в позачерговій. Згідно довідок Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області 2010 -2011 років [PERSON] складом сім»ї із чотирьох осіб проживає та зареєстрований в [INFO]. Також згідно ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 27.12.2007 року (а.кв.спр. 45) змінено спосіб і порядок виконання рішення від 21.06.2005 року та ухвали про виправлення описки від 28.08.2009 року по цивільній справі №2-627 за позовом [PERSON] до Шаргородської РДА про надання житла, а саме зобов»язано виконавчий комітет Шаргородської міської ради Вінницької області забезпечити сім»ю [PERSON] судді Шаргородського районного суду Вінницької області благоустроєним житлом у вигляді окремої чотирикімнатної квартири або житлового будинку в м.Шаргород. Згідно листа міського голови м.Шаргород № 678 від 23.12.2014 року [PERSON] було повідомлено про необхідність надати документи для перереєстрації та [PERSON] неодноразово протягом січня 2015 року звертався із заявами до відповідача про поновлення його у списках на позачергове забезпечення житлом як судді місцевого суду, у яких посилався на те що рішення суду про забезпечення його житлом виконане не було, надав довідку про проживання та реєстрацію його сім»ї у складі трьох осіб в будинку №37 по вул. Коцюбинського в м.Шаргород, надано копії паспортів всіх повнолітніх осіб, свідоцтва про народження та про одруження, надано копію договору купівлі продажу вказаного будинку від 20.08.2002 року на ім»я [PERSON], технічний паспорт та реєстраційне посвідчення на ім»я [PERSON], відповідь з реєстраційної служби. Також в матеріалах квартирної справи [PERSON] містяться достовірні відомості про перебування останнього у базі даних учасників бойових дій в Афганістані станом на 01.01.2010 року. Також в матеріалах квартирної справи наявне повідомлення № 244 від 08.06.2015 року про те, що [PERSON] згідно рішення виконкому міської ради від 22.04.2015 року №38 разом із членами сім»ї були зняті з квартирного обліку при виконкомі як такі, що не пройшли перереєстрацію, копія якого надана відповідачем (а.с. 74). Отримання даного повідомлення заперечується позивачем та визнання такої бездіяльності з приводу неповідомлення про таке прийняте рішення протиправною є предметом розгляду в межах заявлених вимог. У списках осіб, які перебувають на черзі для одержання житла при виконавчому комітеті Шаргородської міської ради станом на 24.02.2016 року (після винесення оскаржуваного рішення) позивач [PERSON] відсутній (а.с. 99-103) Правовідносини, що випливають із встановлених обставин регулюються Житловим Кодексом України та спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки особа звертається до суду про захист порушеного права на житло, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові № 6-14цс 16 від 02.03.2016 року. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону від 22.10.1993, № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Відповідно до ст.ст.4,5 вказаного закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Відповідно до п.14 ч.1 ст.12 вказаного закону часникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЖК України у редакції на час винесення оскаржуваного рішення, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих [PERSON] народних депутатів (житловий фонд місцевих [PERSON]) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до ст.10 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку,встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Повноваження виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах [PERSON] народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті визначені у ст. 15 ЖК України. Відповідно до ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Відповідно до ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1)забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному [PERSON] міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3)які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст. 35 ЖК України громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування,відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п'яти років з моменту погіршення житлових умов. Не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов працездатні особи, які не займаються суспільно корисною працею. Відповідно до ст. 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних [PERSON] Міністрів СРСР і [PERSON] Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання. Відповідно до ст. 38 ЖК України Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Відповідно до ст. 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів. Відповідно до ст. 45 ЖК України у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов, зокрема, особам, які перебували в складі діючої армії в період громадянської і Великої Вітчизняної воєн та під час інших бойових операцій по захисту СРСР, партизанам громадянської і Великої Вітчизняної воєн, а також іншим особам, які брали участь у бойових операціях по захисту СРСР. Відповідно до ч.3 ст. 43 ЖК України черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків) Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Відповідно до ст. 60 ЖК України правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються [PERSON] Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Згідно п.п.1,2 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській СРСР, затверджених [PERSON] Міністрів Української СРСР і Української [PERSON] Професійних Спілок від 11 грудня 1984 р. N 470 у редакції на час винесення оскаржуваного рішення (далі - Правил), ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.Жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Згідно п.5 Правил потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (частину будинків), квартиру у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (частинах будинків), квартирах, забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах. Згідно п.8 Правил квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської,районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів. П. 13, 14, 15, 18 правил передбачають умови взяття на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в т.ч. і на учасників бойових дій. Відповідно до п.25 Правил виконавчі комітети місцевих [PERSON] народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводять перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. Про внесені зміни заінтересованим особам направляється письмове повідомлення. Тобто перереєстрація громадян в розумінні Правил та ЖК України є лише процедурою перевірки облікових даних, в ході яких може бути встановлено зміна (покращення/погіршення) потреби громадян у житлі та про такі зміни особи повідомляються письмово, та не може бути окремою підставою для зняття з квартирного обліку, а тому п. п.п. 1.31. п. 1 оскаржуваного рішення порушує права позивача, винесене всупереч житловому законодавству. Відповідно до ст.40 ЖК України та п.26, 28 Правил громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті та цим пунктом. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку. При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указанням підстав зняття з обліку (виключення із списку). Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Таким чином судом встановлено, що з часу винесення рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради №55 від 19 квітня 2002 року позивач [PERSON] знаходився в позачергових та загальних списках осіб, які потребують покращення житлових умов при виконкомі міської ради. З часу винесення рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 181 від 25.11.2009 року «Про внесення змін до списків осіб, які перебувають на черзі для одержання житла по Шаргородській міській раді» (а.с. 128) [PERSON] виключено із списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житла при виконкомі міської ради та включено його до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житла при виконкомі міської ради, а відтак на час винесення оскаржуваного рішення, позивач [PERSON] перебував у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання житла при виконкомі міської ради та у загальних списках. За весь період перебування [PERSON] на квартирному обліку було винесено рішення суду, яким захищено порушене право позивача [PERSON] щодо незабезпечення його житлом як судді, яке залишилось невиконаним. Оскаржуваним рішенням № 38 від 22 квітня 2015 року виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області [PERSON] із членами його сім»ї двічі знято з квартирного обліку при виконкомі міської ради, як таких, що не пройшли перереєстрацію (п.п. 1.31 п.1); та як забезпечених нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Шаргород (п.п. 2.4 п. 2), тобто із підстав, що не зазначені у ст. 40 ЖК України. Представник відповідача в судовому засіданні акцентував увагу суду на забезпечення відповідача житлом на рівні, що встановлений законом. В той же час поліпшення житлових умов, внаслідок яких відпали підстави для надання іншого житлового приміщення є самостійною законною підставою для зняття з квартирного обліку та встановленню і доказуванню у такому випадку підлягає те коли та які саме поліпшення житлових умов позивача відбулись. Представником позивача не спростовано обставин того, що [PERSON]Г не повідомлявся про винесене рішення, а саме по собі наявність у квартирній справі відповідного повідомлення не свідчить про його надіслання особі. Таким чином суд вважає, що житлові права позивача [PERSON] порушені та підлягають захисту шляхом визнання недійсним в частині рішення органу місцевого самоврядування, як таке, що обмежує права і пільги ветерана війни-учасника бойових дій, та шляхом зобов»язання органу місцевого самоврядування поновити становище, що існувало до порушення житлового права позивача як учасника бойових дій за часом взяття на облік. Щодо вимоги позивача про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо неповідомлення його про прийняте оскаржуване рішення, суд виходить із того, таким неповідомленням відповідач не порушив житлових прав позивача, ним не пропущено строків позовної давності звернення до суду, а відтак така вимога в межах цивільного судочинства задоволенню не підлягає, та в цій частині в позові слід відмовити. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач [PERSON] у 2006 році відчужив приватизовану ним квартиру у м.Ямпіль Вінницької області, чим погіршив свої житлові умови та із цих підстав не підлягає постановці на квартирний облік, як такий, що потребує покращення житлових умов, оскільки таке твердження суперечить ст. 35 ЖК України, а згідно наданого суду копії договору купівлі-продажу від 04.06.2002 року позивач, його дружина [PERSON], що діяли у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], відчужили приватизовану ними в м.Ямполі квартиру [ADDRESS], та з цього часу до часу винесення рішення Виконавчого комітету Шаргородської міської ради №181 від 25.11.2009 року «Про внесення змін до списків осіб, які перебувають на черзі для одержання житла по Шаргородській міській раді» пройшло більше п»яти років. Також суд відкидає твердження представника відповідача про те, що [PERSON] із складом сім»ї вважається таким, що забезпечений житловою площею вище рівня, передбаченого законом та саме із цих підстав знятий із відповідного квартирного обліку, оскільки таке твердження суперечить п.5 Правил, які розрізняють як суб»єктів цих правовідносин: потребуючих поліпшення житлових умов членів житлово-будівельних кооперативів, громадян, які мають жилий будинок (частину будинків), квартиру у приватній власності, та інших громадян, що проживають у цих будинках (частинах будинків), квартирах та всі вони мають право на забезпечення жилими приміщеннями на загальних підставах за настання підстав, передбачених до ст. 34 ЖК України та можуть бути зняті з такого обліку виключно у випадках у випадках передбачених ст. 40 ЖК України. Розподіл судових витрат за три позовні вимоги немайнового характеру здійснюється згідно ст. 88 ЦПК України з врахуванням розміру ставок судового збору у редакції ЗУ «Про судовий збір», чинній на час подачі позову до суду та із врахуванням звільнення позивача від сплати судового збору. Відповідно до ст 19 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 15, 31, 34,; 36-40, 45, 47 ЖК України, ч.3 ст. 2, ст.ст. 4,5, ст. 12 Закону від 22.10.1993, № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській СРСР, затверджених [PERSON] Міністрів Української СРСР і Української [PERSON] Професійних Спілок від 11 грудня 1984 р. N 470,

Outcome: partial