Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Львівської міської ради, за участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Княже місто», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на приміщення площею 3,10 кв.м., під літ. XVI, яке знаходиться на сходовій клітинці другого поверху будинку №28 на вул. Кн.Романа у м.Львові. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що вона проживає та зареєстрована у [INFO] з 21.10.1964 року. Протягом усього часу проживання у вказаній квартирі користується кладовим приміщенням на сходовій клітці другого поверху площею 3,10 кв.м. Жодних суперечок щодо вказаного приміщення зі співмешканцями не виникає і цим приміщенням, окрім неї, ніхто не користується. Просить позов задовольнити та визнати за нею право власності на допоміжне приміщення. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з аналогічних підстав викладених відповідачами у справі. Представник Галицької районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні покликався на розсуд суду. Заслухавши думку учасників судового засіданні, пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Згідно свідоцтва на право власності на квартиру від 03.09.1999 року виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради, квартира, розташована за адресою:м.Львів, вул.Князя Романа, 28/8 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописки № 4859 від 07.12.2015 року, виданої ЛКП «Княже місто», встановлено, що в квартирі зареєстровано двоє осіб, а саме: [PERSON], дата реєстрації 13.02.1976 р. та [PERSON], дата реєстрації 21.10.1964 р. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що спірне приміщення загального користування є кладовою на сходовій клітці другого поверху будинку та не має статусу житлового, а багатоквартирний будинок належить до комунальної власності територіальної громади Львівської міської ради. Частиною 2 ст.382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Як вбачається із матеріалів справи спірне нежитлове приміщення є допоміжним приміщенням та відноситься до приміщень загального користування. Отже, спірне нежитлове приміщення належить власникам квартир у багатоквартирному будинку на праві спільної сумісної власності. Згідно з пунктом 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Щодо підстав набуття права власності за набувальною давністю суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з підстав набуття права власності є давність володіння, або набувальна давність. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст.344 ЦК України норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно. Позиція суду узгоджується із рішенням Конституційного суду України від 09.11.2011 року у справі №1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» розяснив, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed