Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

16.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Юрівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області про визнання за нею права власності на житловий будинок, що знаходиться по вулиці Перемоги,27 в с. В.Калетинці Білогірського району Хмельницької області. Вказала, що 07 грудня 2016 року помер її дід, [PERSON]. Після його смерті вона є спадкоємцем за законом, проте позбавлена можливості оформити спадкові права на житловий будинок, який належав дідові, оскільки будівлі не були зареєстровані у органах реєстрації нерухомого майна. В судове засідання [PERSON] не зявилася. В поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримала. Представник Юрівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області належним чином і своєчасно повідомлений про дату розгляду справи в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов [PERSON] визнав. Ознайомившись із письмовими заявами сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будівництво житлового будинку, який знаходиться по вул. Перемоги,27 в с. В.Калетинці Білогірського району Хмельницької області проведено в 1960 році. При його будівництві права суміжних землекористувачів не порушені. Власником житлового будинку в погосподарських книгах сільської ради рахувався [PERSON] на підставі діючого на той час законодавства, про що свідчить запис в погосподарській книзі Юрівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області. Вказані обставини підтверджуються даними довідок Юрівської сільської ради №№20,21 від 19.01.2018 року (а.с.а.с.32,33), та даними технічного паспорту на житловий будинок, що знаходиться по вулиці Перемоги,27 в селі В.Калетинці Білогірського району Хмельницької області, виготовленого РКП «Білогірське бюро технічної інвентаризації» 17.11.2017 року (а.с.а.с.26-29). 07 грудня 2016 року [PERSON] помер, що вбачається із свідоцтва про його смерть, серії ІІ-ЛЕ №572374, виданого 22 грудня 2016 року відділом ЗАГС адміністрації Білгородського району Білгородської області, Російської Федерації (а.с.10). [PERSON], позивач по справі, є онукою померлого [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про її народження (а.с.7), свідоцтва про народження її матері [PERSON] (а.с.8) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00019375084, виданого 12.01.2018 року Білогірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (а.с.12). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та оформивши право на частину спадкового майна, що вбачається із [PERSON] довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51721512, виданої 26.04.2018 року приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.49). Із довідки слідує, що після смерті [PERSON], який помер 07 грудня 2016 року, заведено спадкову справу №60601021 та видано свідоцтва про право на спадщину. Згідно повідомлення того ж нотаріуса №44/01-16 від 26.04.2018 року (а.с.48) вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла онука [PERSON], позивач по справі, оформивши спадкові права на частину спадкового майна, про що приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу [PERSON] 08.09.2017 року і 09.11.2017 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстрові №№711,712,927, відповідно (а.с.а.с.14,17,20). Незважаючи на прийняття спадщини позивач не може оформити право на спадщину на житловий будинок, оскільки спадкодавцем право власності на житловий будинок не було зареєстровано в органах реєстрації нерухомого майна, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу № 7/01-16 від 16 січня 2018 року про відмову у оформленні спадщини на житловий будинок, що належав спадкодавцю [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.30). [PERSON] довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено відсутність запису про зареєстровані права та їх обтяження щодо обєкта, що розташований по вулиці Перемоги,27 в с. В.Калетинці Білогірського району Хмельницької області (а.с.46). Порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва на законодавчому рівні вперше встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом державного замовлення». Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року "Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт" було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 5 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 2 червня 2011 року. Законом України від 17 лютого 2011 року "Про регулювання містобудівної діяльності" ([PERSON] N 3038-VI) встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватися на приватні житлові будинку з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року. Житловий будинок [PERSON] збудований в 1960 році, тому для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно було б достатньо технічного паспорта, складеного за результатами технічної інвентаризації, виписки із погосподарської книги сільської ради, рішення місцевої ради про згоду на оформлення права власності на нерухоме майно. Проте право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вул.Перемоги,27 в селі В.Калетинці Білогірського району Хмельницької області як власника, припинилося на підставі п. 11 ч.1 ст.346 ЦК України у звязку із його смертю. Згідно ст. 1218 даного Кодексу до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому до позивача, як до спадкоємця, який прийняв спадщину, відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу перейшли всі права власника майна, проте із за відсутності на житловий будинок правовстановлюючих документів, оформити право власності на вказане майно у позасудовому порядку неможливо. Згідно ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, тому у суду є всі підстави для розгляду вказаного позову та достатньо доказів вважати, що житловий будинок з господарським будівлями, що знаходяться по вулиці Перемоги,27 в селі В.Калетинці Білогірського району Хмельницької області повинен належати позивачу, як спадкоємцю [PERSON] У частині 4 ст.206 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вимоги позивача ґрунтуються на законних вимогах, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить, позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved