Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

09 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що їй відповідно до Договору купівлі продажу жилого будинку від 19.08.1993 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.11.2005 на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] . Крім неї в будинку зареєстрована її внучка [PERSON] . З відповідачем по справі вони спільно не проживають. Більше 10 років тому, вона спільно зі своїми батьками змінили місце свого проживання. І весь час його постійно змінюють. Де вона зараз проживає, їй не відомо, оскільки вони давно не спілкуються через різні погляди на життя та тривалі сварки, які раніше відбувалися. Відповідач не приймала ніякої участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, не отримує кореспонденції за даною адресою, особистих речей у будинку не має, і взагалі будинком не цікавиться, а тому весь тягар утримання даного будинку лежить на ній. Вона змушена нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Це створює їй певні незручності, в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, зокрема по сплаті комунальних послуг, отримання субсидії. В зв`язку з вищевикладеним змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 15.07.2021 відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що разом з нею зареєстровані її діти та внучка, але вони не проживають в будинку, оскільки виїхали. Внучка взагалі ніколи постійно не проживала в будинку. Перші дві повістки на ім`я відповідача вона отримувала, так як вона прийшла на її адресу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою місця реєстрації та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 43-45). Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.41). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає в будинку по [ADDRESS] , одна. [PERSON] ніколи там не проживала. Стверджувала, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку більше одного року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона щоденно проїжджає біля будинку позивача. Їй відомо, що [PERSON] проживає в будинку протягом 6-7 років. Її внучку [PERSON] ніколи в селі не бачила, і не знає. Беззаперечно стверджувала, що позивач після смерті чоловіка в будинку проживає сама. Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу жилого будинку від 19.08.1993 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.11.2005 [PERSON] належить на праві власності Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5,7,11). В зазначеному будинку відповідно до довідки виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 14.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] , крім позивача зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.17.). Відповідно до довідки сектору по роботі з органами самоорганізації населення Миргородської міської ради від 20.04.2021 [PERSON] , [INFO] зареєстрована в домогосподарстві [PERSON] , але фактично по місцю реєстрації не проживає більше 10 років (а.с. 6). Відповідач в будинку фактично не проживає, що підтверджується беззаперечними твердженнями свідків в судовому засіданні . Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] , без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS] , понад один рік, з метою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власником своїм майном, суд вважає, що вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, що є підставою для зняття її з реєстрації за вказаною адресою згідно ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved