Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

26.06.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить: встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем - батьком [PERSON], який помер 03.12.2015 року, на час відкриття спадщини за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Лісова, №3/1; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 03.12.2015 року, право власності на: земельну ділянку площею 4,29 гектарів, яка знаходиться на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 4,07 гектарів, яка розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082600:001:0145 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №033896, виданий 18.08.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-07 1223). Свої вимоги мотивує тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що він пропустив шестимісячний строк, з дня смерті спадкодавця, звернення із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] із заявою про відмову у прийнятті спадщини. Представник позивача сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]В, які є родичами позивача, та які пояснили, що дійсно [PERSON] на протязі березня-грудня 2015р. та на день смерті батька - [PERSON], який помер 03.12.2015 року, постійно проживав разом з ним за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Лісова, №3/1. [PERSON] був похилого віку, часто хворів, не міг себе доглядати, вести господарство, у звязку з чим його перевезли до сина та його доглядав [PERSON], вони вели зі спадкодавцем спільне господарство, він доглядала та хоронила його. Позивач та померлий мали спільний бюджет, побут, права та обовязки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2007р., зареєстрованого в реєстрі за №3-3153, [PERSON] належить 1/2 частина земельної ділянки площею 4,29 гектарів, яка знаходиться на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона отримала у спадок після смерті [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2007р., зареєстрованого в реєстрі за №3-3153, [PERSON] належить 1/2 частина земельної ділянки площею 4,29 гектарів, яка знаходиться на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №033896, виданого 18.08.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-07 1223, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,07 гектарів, яка розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082600:001:0145. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №134599 від 22.10.2008 року, виданого Кирничанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, 21.10.2008 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: 1/2 частина земельної ділянки площею 4,29 гектарів, яка знаходиться на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47766559 від 15.05.2017 року [PERSON] залишала заповіт, посвідчений Кирничанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 07.04.2008р. за №95 на будь-яке майно на імя свого сина [PERSON]. [PERSON] спадщину після матері [PERSON] прийняв фактично, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №356 від 15.05.2017р., але юридично своїх прав на спадкове майно за життя не оформив. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №431739, виданого у грудні місяці 2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 03.12.2015 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: земельна ділянка площею 4,29 гектарів, яка знаходиться на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 4,07 гектарів, яка розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082600:001:0145. Згідно довідки виконавчого комітету Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №357 від 15.05.2017р., інформація про залишення заповіту від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] стали: дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження від 28.12.1969р.; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №346909 від 04.01.1974р. Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, батьком [PERSON]І, не був зареєстрований [INFO], що підтверджено довідкою Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №357 від 15.05.2017р. Але ж, [PERSON] дуже хворів, його дружина не могла самостійно його доглядати, у звязку з чим позивач забрав батька жити до себе і протягом тривалого часу, а саме з квітня 2015р. вони проживали разом за адресою:м. Ізмаїл, вул. Лісова, №3/1. У звязку з чим спадщину після батька прийняв фактично. Іншій спадкоємець за законом першої черги дружина спадкодавця [PERSON] спадщину після смерті чоловіка не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала. Крім того, до нотаріальної контори [PERSON] було подано заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] з приводу отримання свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкове майно, нотаріусом листом за № 260/02-14 від 30.05.2017р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що йому необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця подати заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] із заявою про відмову у прийнятті спадщини. Якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст.16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 N 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі N6-3629св10). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту проживання з спадкодавцем [PERSON] разом зі спадкодавцем - батьком [PERSON], який помер 03.12.2015 року, на час відкриття спадщини за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Лісова, №3/1, необхідно [PERSON] для подальшої реалізації спадкового права після смерті [PERSON] Так, факт проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, батьком [PERSON], який помер 03.12.2015 року, на час відкриття спадщини, день його смерті, за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Лісова, №3/1, підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивач, який є спадкоємцем за законом, проживав разом зі спадкодавцем [PERSON], який помер 03 грудня 2015 року, на час відкриття спадщини за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Лісова, №3/1, спадщину після померлого прийняв шляхом проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved