Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

16.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 3/16 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], після смерті, [INFO] року, [PERSON]. Мотивуючи позовні вимоги, тим що [INFO] року помер його батько - [PERSON]. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму сину - [PERSON]. Окрім спадкоємця за заповітом, право на обов'язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 Цивільного кодексу України є дочка спадкодавця [PERSON], яка являється інвалідом III групи. В установленому законодавством порядку спадкоємці звернулися до нотаріуса із заявами про відкриття спадщини та в подальшому прийняли спадщину, оформивши по спадщині перехід права власності на земельну ділянку площею 5,1305 га, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у відповідних частках. Під час звернення до нотаріуса по питанню оформлення права власності на 3/16 частки житлового будинку, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане майно. [PERSON] належала 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Петрівцівської сільської ради Миргородського району № 5 від 05.02.1997 про оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується архівним витягом № 07-16/141 від 02.10.2018. Однак, за життя право власності [PERSON] на належну йому частку не оформив. Оскільки, спадкодавцю належала 1/4 частка спірного житлового будинку, то з урахуванням положень ст. 1241 ЦК України, його частка становить 3/16, а частка відповідача - 1/16. Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно з технічним паспортом та довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» зазначене будинковолодіння складається з житлового будинку А-1, прибудови а, літньої кухні Б, прибудови б. літнього душу В, сараю Г, вбиральні Д.сараю Е, сараю Ж, погребу З, споруд № 1 -7, загальною вартістю 89 798 грн. На підставі рішення шостої сесії сьомого скликання Петрівцівської сільської ради Миргородського району від 10.02.2016, [ADDRESS]. Відповідно до даних погосподарської книги № 6 (1996-2000) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] значиться за: [PERSON] (голова домогосподарства), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка) та [PERSON] (онука). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили), не зробив цього і спадкодавець. Відповідачем вказано [PERSON], як спадкоємця, який прийняв спадщину, оскільки іншим чином захистити своє право позивач не має можливості, тому звернувся до суду з позовом. Відповідно до ухвали судді від 28 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 40.41). Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує в повному обсязі( а.с. 47). Відповідач [PERSON]. в підготовче засіданні не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов визнала, не заперечувала проти його задоволення ( а.с. 48). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. [INFO] року помер батько позивача- [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2016 року (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму сину - [PERSON] (а.с. 9). Спадкоємцями після смерті по заповіту є позивач [PERSON] та дочка, [PERSON], яка являється інвалідом III групи, та яка має право на обов'язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 Цивільного кодексу України спадкодавця (а.с. 15-19). Позивач [PERSON] 13.12.2017 отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частини земельної ділянки площею 5,1305 га, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12). Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечною Н.П. від 08.12.2017 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на житловий будник з надвірними побудовами на ім'я [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] належала 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Петрівцівської сільської ради Миргородського району № 5 від 05.02.1997 про оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується архівним витягом № 07-16/141 від 02.10.2018 (а.с. 13). Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 26.11.2018 №234-Т право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 39). Згідно з технічним паспортом та довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» зазначене будинковолодіння складається з житлового будинку А-1, прибудови а, літньої кухні Б, прибудови б. літнього душу В, сараю Г, вбиральні Д.сараю Е, сараю Ж, погребу З, споруд № 1 -7, загальною вартістю 89 798 грн. (а.с. 21-26) . На підставі рішення шостої сесії сьомого скликання Петрівцівської сільської ради Миргородського району від 10.02.2016, [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до даних погосподарської книги № 6 (1996-2000) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] значиться за: [PERSON] (голова домогосподарства), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка) та [PERSON] (онука) (а.с. 14). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом та за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 31 травня 2017 року, архівним витягом № 07-16/141 від 02.10.2018 з рішення виконавчого комітету Петрівцівської сільської ради Миргородського району № 5 від 05.02.1997 про оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок, витягом з погосподарської книги № 6 (1996-2000) Петрівцівської сільської ради. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02 червня 1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування* міни, купівлі-продажу. пожиттєвого утримування, спадкування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи перевірені докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності 1/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті. Позивач є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлому батьку [PERSON], вчинив дії по прийняттю спадщини, тому він набув право на це майно в порядку спадкування. Відповідач [PERSON] має право на обов'язкову долю і подала заяву про прийняття спадщини, частка якої складає 1/16 житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями. Частка позивача складає 3/16 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на 3/16 частки житлового будинку померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 352,40 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved