Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

6 липня 2020 року позивачка подала до суду вищезазначений позов, який мотивувала тим, що 26 червня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено Договір позики. Відповідно до пункту 1. Договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 грн (сума позики), а позичальник зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів. Строк повернення суми позики сторони встановили за згодою сторін - 26 червня 2019 року. Гроші були передані позичальнику в момент підписання Договору. Своїм підписом виконаним власноручно позичальник засвідчив, що він отримав кошти у сумі 100 000 грн. та зобов`язався їх повернути у м. Ржищів Київської області до 26 червня 2019 року. Також власноручним написом він вказав, що його підпис під Договором свідчить про беззастережний факт отримання грошей та гарантував виконання умов договору. Крім того, позичальник в Договорі вказав, що для забезпечення повернення суми позики він передає позикодавцю в заставу (іпотеку) однокімнатну квартиру [ADDRESS] , власником якої він є. В договорі позичальник вказав, що він є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу № 346 посвідченого 20 червня 2017 року приватним нотаріусом. Ринкова вартість квартири відповідає сумі позики та становить 100 000 гривень. Пунктом 4 Договору позичальник гарантував, що в разі невиконання умов договору позики він передасть у власність позикодавця вищевказану квартиру [ADDRESS] . Позичальник, відповідно до п. 5 Договору приймав на себе зобов`язання протягом 45 робочих днів здійснити всі організаційні заходи необхідні для нотаріального посвідчення договорів позики та застави, а в разі ухилення позичальника від нотаріального посвідчення договорів, позикодавець має право захистити свої права в судовому порядку, шляхом визнання договору позики та застави дійсними. При цьому сторони в Договорі засвідчили, що вони досягли домовленості за всіма суттєвими умовами передачі квартири в заставу. 15 серпня 2017 року позивач передав власноручно відповідачу письмову вимогу про необхідність нотаріального посвідчення договору застави, відповідно до вимог п. 5 Договору, та 25 липня 2019 року позивач передав власноручно відповідачу вимогу про повернення суми позики. Відповідач вимоги отримав особисто, про що свідчить його підпис на вказаних вимогах, але по суті вказані вимоги позивача не задовольнив. Крім того Відповідач, в порушення п. 5 Договору ухилявся від зобов`язання з передачі в заставу своєї квартири та протягом 45 днів посвідчити договір застави у нотаріальній формі, як це передбачено діючим законодавством. При цьому, відповідно до положень п. 5 Договору, сторони вказали, що вони досягли домовленості за всіма суттєвими умовами договору позики та умовами передачі квартири в заставу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав умов Договору, позивач просить суд визнати дійсним укладений із відповідачем у простій письмовій формі договір застави нерухомого майна, зокрема квартири [ADDRESS] , загальною площею 33.7 м.кв. Відповідно до укладеного договору, сторони погодилися провести його нотаріальне посвідчення у 45 денний термін із моменту укладення. Відповідач у визначений час і місце для нотаріального посвідчення договору не з`явився, а також необхідних документів не надав, чим порушив досягнуті домовленості. Позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь 100 000,00 грн боргу за договором позики; визнати дійсним, та таким, що не підлягає нотаріальному посвідченню, укладений із відповідачем у простій письмовій формі договір застави нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 33.7 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1273810580000, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (договір зареєстровано в реєстрі за № 346); покласти на відповідача судові витрати. У підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним; якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачкою судового збору в сумі 1 000 грн підтверджується квитанцією від 1 липня 2020 року. Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що складає 500 грн 00 коп. підлягають поверненню останній з державного бюджету, а решта 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved