Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

29.11.2019 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і, просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] , 1982р.н., особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком по [ADDRESS] ;-зобов`язати відповідача компенсувати позивачу всі судові витрати. Представник позивача в позові посилається на ті обставини, що позивач є головою домоволодіння будинку [ADDRESS] , згідно технічного паспорта на житловий будинок, який належав її покійному чоловікові та даними з погосподарської книги Бовшівської сільської ради. Окрім неї, у житловому будинку зареєстрований також її колишній зять, відповідач по справі- [PERSON] , який з часу розірвання шлюбу між ним та її дочкою [PERSON] , а саме з 2017 р. не проживає у житлі. Те, що відповідач, [PERSON] в будинку не проживає підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов комісії виконавчого комітету Бовшівської сільської ради, окрім того ніякої участі в утриманні будинку не приймає та ним не користуються, не сплачує витрати по обслуговуванні будинку, через що вона несе лишні затрати. Не проживаючи в будинку понад строки, встановлені законом, він втратив право користування ним. Просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом в будинку по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак представником [PERSON] - [PERSON] надіслано суду письмову заяву, в якій вказує про те, що позовні вимоги підтримують, не заперечують щодо заочного розгляду справи, розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбаченому законом порядку, крім судових викликів, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, через оголошення на сайті судової влади України від 27.03.2020 р., про причину своєї неявки суд не повідомив. Довідкою виданою головою Бовшівської сільської ради Очкур Г.Й. від 03.12.2019 р. за №194 стверджується, що [PERSON] , 1982 р.н., зареєстрований по [ADDRESS] , проте по місцю реєстрації не проживає з 2017 р. (а.с.20). Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому зі згоди предсставника позивача, яка викладена у позові суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] являється головою домоволодіння по [ADDRESS] , згідно технічного паспорта на житловий будинок, який належав її покійному чоловікові - [PERSON] (а.с.5) та даними з погосподарської книги Бовшівської сільської ради. З копії рішення від 15.08.2017 р. про розірвання шлюбу видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.10). З акту комісії обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.08.2019 р., за №170/88, від 20.09.2019 р. за №122/134, від 22.11.2019 р. за №188 вбачається, що на час обстеження житлового будинку по [ADDRESS] , гр. [PERSON] , який зареєстрований за цією адресою, однак там не проживає з 2017 р. та місце проживання його не відоме (а.с.7-9). Довідкою про склад сім`ї виданої 28.11.2019 р. за №122 сільським головою Очкур Г.Й. вбачається, що позивач [PERSON] , як голова домогосподарства зареєстрована та проживає по [ADDRESS] і її склад сім`ї: [PERSON] -дочка, [PERSON] -онука, [PERSON] -онук, [PERSON] - бувший зять та [PERSON] - зять, який проживає у будинку, однак за вказаною адресою не зареєстрований (а.с.6). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в будинку по [ADDRESS] , понад строки встановлені законодавством, а тому його слід визнати, таким, що втратив право на користування цим житлом. Позов слід задовольнити і визнати [PERSON] ,1982 р.н., р.н., особою, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Відтак, позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом слід задовольнити. В частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п.3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року №1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. При цьому позивач не зверталася до органів реєстрації про зняття відповідача з реєстрації, а відповідний орган не відмовляв позивачу у знятті відповідача з вказаної реєстрації. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Тому відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили. Отже, вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення його права, заявлена передчасно та не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, то з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останньою при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №1СJТ3721М від 29.11.2019 р. (а.с.1). На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: partial