Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] 03.04.2012 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, яким з урахуванням збільшених позовних вимог просить визнати за нею право користування житловим приміщенням квартирою № [ADDRESS], визнати незаконними та скасувати розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.08.2011 року № 570 про затвердження спільних рішень адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій Шевченківського району про надання жилих приміщень, в частині, затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємств, установ та організацій району про надання жилих приміщень: п. 1.2. Головного управління освіти і науки Київської міської державної адміністрації/ протокол від 10.05.2011 року № 1 /; п. 1.2.5. про надання жилих приміщень - двокімнатної квартири № 274, житлової площею 27,4 кв.м., у будинку [ADDRESS] на 6 поверсі, [PERSON], на родину з 5-ти осіб, визнати незаконним та скасувати розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2011 року № 871 про видачу свідоцтва про право власності /серія [NUMBER]/ 21.08.2011/, на квартиру [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнати недійсним та скасувати ордер на жиле приміщення № [NUMBER] серія Б від 29.09.2011 року, виданий Шевченківською районною в містя Києві державною адміністрацією [PERSON] з сім'єю у складі 5-ти осіб: [PERSON], [PERSON] /чоловік/, [PERSON] /дочка/, [PERSON] /дочка/, [PERSON] /мати чоловіка/, на право зайняття приміщення, загальною площею 45.5 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS], визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане Святошинською районною в містя Києві державною адміністрацією 21.11.2011 року на квартиру [ADDRESS] про право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] в жиле приміщення - дві ізольовані кімнати площею 25.4 кв.м. в шестикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], визнати недійсним договір дарування 3686 від 03.11.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. 1/5 частки двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45.5 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., [PERSON] - [PERSON] та 1/5 частки двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45.5 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., [PERSON] - [PERSON] та стягнути з відповідачів всі судови витрати на користь [PERSON]. Свої вимоги мотивовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2010 року задоволено її позовні вимоги [PERSON] до Святошинської РДА у м. Києві, визнано за нею право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Псіля набрання рішення законної сили [PERSON] звернулась до ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, для здійснення реєстрації за місцем свого проживання в квартирі [ADDRESS], проте їй було відмовлено у реєстрації, оскільки в рішенні суду від 27.10.2010 року відсутнє зобовязання ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєструвати [PERSON] у спірну квартиру. Крім того, зазначила, що Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією було незаконно видано ордер на жиле приміщення № [NUMBER] серія Б від 29.09.2011 року [PERSON] на сімю у складі 5 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яке складається з двох кімна за адресою: [ADDRESS], а 21.11.2011 року Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження органу приватизації Святошинської РДА в м. Києві за № 871 від 21.11.2011 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтво про власності на квартиру [ADDRESS], про право спільної часткової власності, що говорить про те, що ордер відповідачам було видано незаконно на житлове приміщення, оскільки вказане житлове приміщення не було вільним та в порушення віимог ст. 58 ЖК УРСР. Зазначила, що вказаний ордер та свідоцтво про право власності на житло підлягають визнанню недійсними, незаконними та підлягають, а відповідачі підлягають виселенню в квартиру [ADDRESS] яке належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено суду, що з часу набрання рішення суду постійно проживала в спірному житловому приміщенні, і що спірне житлове приміщення не було вільним та що в ньому знаходились її особисті речі та меблі. Представник Шевченківської РДА в м. Києві в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник Святошинської РДА в м. Києві в судове засідання не зявився, просить слухати справу без представника держадміністрації та постановити рішення відповідно до чинного законодваства. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, представників [PERSON] та Шевченківської РДА в м. Києві, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом, встановлено, що згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2010 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, яке набрало законної сили (а.с.61-62 том.1), за [PERSON] визнано право на користування житловим приміщенням - квартирою № 274 в будинку [ADDRESS] З вказано рішення вбачається, що [PERSON] ( дошлюбне прізвище Столяр) була включена в ордер від 17.11.1970 р. на надання даної квартири як член сім'ї її матері - наймача квартири, та свого рідного брата. Судом також встановлено, що позивач повністю утримує спірну квартиру та сплачує відповідні рахунки за утримання та комунальні послуги, періодично здійснює ремонтні роботи в цьому приміщенні на протязі 1984-2010 р. р. та фактично проживає в [ADDRESS]. Було встановлено, що [PERSON] не має в користуванні іншого жилого приміщення крім займаної спірної квартири та на даний час ніде не зареєстрована. Квартира не приватизована та належить до державного житлового фонду Святошинського району м. Києва. Із змісту даного рішення вбачаються обставини, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, звільняються від доказування, оскільки, є обставинами, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, і не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні позивач пояснила, що отримавши в суді рішення від 27.10.2010 року звернулася з ним до паспортиста ЖЕО 806 з питання її реєстрації в квартирі, а отримавши письмову відмову ВГІРФО району звернулася з заявою безпосередньо до районного ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, але також безрезультатно. Так, із відмітки на належним чином посвідченій копії рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2010 р. вбачається, що позивач надала рішення через житлову організацію до ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, як підставу для її реєстрації в квартирі. 09.12.2010 р. від ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві отримала відмову у реєстрації, з посиланням на те, що в резолютивній частині рішенні від 27.10.2010 р. відсутнє зобов'язання ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєструвати [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У відмові від 09.12.2010 р. також вказано, що право користування не передбачає реєстрацію відповідно чинного законодавства. (а.с. 101-103 том. 3). Як вбачається із матеріалів справи, позивач після надання до паспортиста ЖЕО 806 рішення суду від 27.10.2010 р. на адресу квартири [ADDRESS] в листопаді 2010 р., січні та березні 2011 р.р. стала отримувати від житлової організації рахунки за житлово-комунальні послуги, утримання будинку та прибудинкової території щодо спірної квартири. Надані позивачем платіжні рахунки з відміткою про оплату свідчать про те, що вона після ухвалення рішення від 27.10.2010 р., направлені їй рахунки належним чином сплачувала, добросовісно виконуючи обов'язки наймача квартири по утриманню житла. (т. 1, а.с. 81-83 ). Проте, з квітня 2011 р. ЖЕО 806 в односторонньому порядку припинило оформляти і надсилати [PERSON] платіжні квитанції щодо спірної квартири. Крім того, судом встановлено, що після отримання відмови у реєстрації в квартирі від 09.12.2010 р. [PERSON] подала 21.03.2011 р. до Святошинського районного суду м. Києва заяву про роз'яснення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2010 р. з приводу реєстрації в квартирі. ( а.с. 99-100 том 3). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2011 р. [PERSON] було відмовлено у роз'ясненні рішення, з підстав, що питання реєстрації [PERSON] в квартирі судом не розглядалося. (а.с. 104 том 3). Надані [PERSON] до суду докази - листування з ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, з Святошинським районним судом м. Києва та платіжні рахунки житлової організації, які позивач отримувала в спірній квартирі, безспірно свідчать про те, що [PERSON] фактично продовжувала проживати з 27.10.2010 року до 01.11.2011 р. в квартирі [ADDRESS], що свідчить про здійснення позивачем її прав та обов'язків як наймача спірної квартири. Суд прийшов до висновку, що факт відсутності реєстрації позивача в спірній квартирі не є підставою, для відмови у захисті її порушених житлових прав на квартиру. Суд приймає до уваги на підтвердження обгрунтованості позовних вимог [PERSON], що позивач довела, що починаючи з грудня 2010 р. і на протязі 2012 р. і 2013 р. зверталася у адміністративному та судовому порядку, з питання реєстрації її в квартирі, здійснюючи відповідні дії, передбачені законодавством України. Але, незважаючи на всі вжиті нею заходи, зареєстрована в квартирі компетентними органами так і не була. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Суд встановив, що жодне рішення про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірною квартирою та її виселення з квартири ніколи не ухвалювалося, такий позов до [PERSON] ні відповідачами у справі ні будь ким іншим не пред'являвся. Суд дослідивши всі докази у справі, вважає достеменно встановленим фактом, що позивач постійно проживала в спірній квартирі на підставі рішення суду від 27.10.2010 р. і після ухвалення рішення і за станом на 01.11.2011 р. Статтею 58 ЖК УРСР, встановлено, що ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР. У відповідності до статті 59 ЖК УРСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Відповідно до пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення та він дійсний протягом 30 днів. Суд, виходячи із зібраних у справі доказів, вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права на користування житловим приміщенням - квартирою № 274 в будинку [ADDRESS] відмовити, з тих підстав, що дане право за позивачем визнано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2010 р. і повторне визнання цього права, щодо [PERSON] не потребується. Тим більше, що суд безспірно встановив, що у позивача втрати права користування спірною квартирою на день пред'явлення нею цього позову до суду не відбулося. В той же час, суд вважає , що позивач в результаті видачі відповідачам ордера не на вільне житло, а на зайняту нею юридично і фактично квартиру та їх самовільного вселення, хоча і на підставі ордера, в спірну квартиру була незаконно позбавлена з 01.11.2011 р. жодної можливості проживати в квартирі. Суд безспірно встановив, що видаючи ордер Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація на жиле приміщення № [NUMBER] серія Б від 29.09.2011 р. [PERSON] з сім'єю у складі 5 - ти осіб: [PERSON], [PERSON] / чоловік/, [PERSON] /дочка/, [PERSON] / дочка/, [PERSON] / мати чоловіка/ на право зайняття жилого приміщення жилою площею 27, 4 кв.м, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить до державного житлового фонду Святошинського району м. Києва (а.с. 14 том 2) здійснила порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення, як це прямо передбачено ст. 59 ЖК України, в даному випадку, порушення житлових прав позивача на спірну квартиру. Суд приходить до висновку, що ордер, виданий Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією на жиле приміщення № [NUMBER] серія Б від 29.09.2011 р. [PERSON] необхідно визнати недійсним та скасувати, оскільки відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Одночасно необхідно визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.08.2011 р. № 570 про затвердження спільних рішень адміністрацій і профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій Шевченківського району про надання жилих приміщень, в частині, затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємств, установ та організацій району про надання жилих приміщень: п.1.2. Головного управління освіти і науки Київської міської державної адміністрації / протокол від 10.05.2011 р. № 1/; п.1.2.5. про надання жилих приміщень - двокімнатної квартири № 274, житловою площею 27,4 кв.м, у будинку [ADDRESS] на 6 поверсі, [PERSON], на родину з 5 - ти осіб, з підстав, передбачених ст. 21 ЦК України, так як розпорядження суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача на спірну квартиру (а.с. 12-13 том 2). Посилання на розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 р. № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» (Додаток 4 Перелік повноважень у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку) не може бути взяте до уваги. В зазначеному документі не зазначено, що видача ордерів на заселення жилої площі може видаватися районними в місті державними адміністраціями на території іншого району. Крім цього, відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Відповідно до статті 10-1 Закону України "Про столицю України - міто-герой Київ", виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві. Голова Київської міської державної адміністрації призначається Президентом України в порядку, передбаченому Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 11 України "Про столицю України - міто-герой Київ", питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста. У районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він не суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що необхідно визнати незаконним та скасувати розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2011 р. № 871 про видачу свідоцтва про право власності / серія [NUMBER]/ 21.08.2011/, на квартиру [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з підстав, передбачених ст. 21 ЦК України, так як розпорядження суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача на спірну квартиру. Крім того, суд вважає необхідним визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією 21.11.2011 р. на квартиру [ADDRESS] про право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 198 том 2). В звязку з вищевикладеним, підлягають й задоволенню вимоги [PERSON] щодо вселення останьої в квартиру [ADDRESS], оскільки були порушенні її права. Одночасно підлягають виселенню [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] в жиле приміщення - дві ізольовані кімнати площею, 25, 4 кв.м в шестикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яке вони раніше займали, і яке належить їм на праві спільної сумісної власності (а.с. 38 том 2). Суд вважає необхідним визнати недійсним договір дарування 3686 від 03.11.2012 р. (а.с. 197 том 2), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЛиюровоюЛ.О., 1/5 частки двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, [PERSON] - [PERSON] та 1/5 частки двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, [PERSON] - [PERSON], з підстав, передбачених ст.ст. ч.1 ст. 203, 215, 216 ЦК України, оскільки, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, отже, договір не відповідає вимогам закону, так як ордер на спірну квартиру було видано незаконно, на не вільне житлове приміщення, а відповідно, житло незаконно було приватизовано, отже, відчуженню не підлягало. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на пропорційність задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь [PERSON] підлягають стягненню всі судові витрати понесені позивачем у звязку з розглядом даної справи. Враховуючи викладене,

Outcome: partial