Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 23 вересня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 лютого 2002 року. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із відповідачем. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття любові один до одного, у зв'язку із чим фактичні шлюбні стосунки між ними припинено з 17 червня 2015 року. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їх сумісне проживання та ведення господарства припинено. Позивач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2002 року. Зазначена обставина, що встановлена судом, підтверджуються свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного шлюбу позивач з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Вказана обставина, що встановлена судом, підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 5). Позивач на примирення не згоден, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стала втрата почуття любові один до одного, у зв'язку із чим з 17 червня 2015 року позивач та відповідач перестали проживати однією сім'єю. Судом встановлено, що розлад в сім'ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, а саме непорозуміння та сварки суперечать інтересам позивача. На вимогу відповідача подружжю надавався строк для примирення три місяці, проте примирення не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верхового суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майн подружжя" якщо після закінчення призначного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один із них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, який наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved