Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

26 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що 28 березня 2014 року позивач і відповідач уклали кредитний договір. За умовами договору відповідач отримав кошти у сумі 2000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку зі сплатою процентів за користування кредитом і кінцевим терміном повернення до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати. Оскільки відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконував, станом на 28 жовтня 2018 року виникла заборгованість у сумі 11918,68 грн, яку просив стягнути у повному обсязі. 14 грудня 2018 року ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в письмовій заяві, доданій до позову, просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою, повісткою та доданими до неї матеріалами направлялися на адресу відповідача за його зареєстрованим місцем проживання. Між тим, вказані документи двічі повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення, у зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до п. п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених\~постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року,\~поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються в об'єкті поштового зв'язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" та "Судове повідомлення", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч. ч. 3, 9\~ст. 130 ЦПК України\~якщо особу, якій адресовано судову повістку або судове повідомлення, не виявлено в місці проживання, повістку або повідомлення під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку чи повідомлення, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про судові засідання 28 грудня 2018 року та 24 січня 2019 року вважається належним. Відповідач в судові засідання не зявився. Відзивів на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід частково задовольнити з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд встановив, що 28 березня 2014 року позивач і відповідач уклали кредитний договір, оформлений заявою (без номеру) про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримав кошти у сумі 2000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку зі сплатою процентів за користування кредитом і кінцевим терміном повернення до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобовязання за договором виконав не у повному обсязі. Відповідно до розрахунку станом на 28 жовтня 2018 року банком нараховано заборгованість [PERSON] у сумі 11918,68 грн, яка складається з тіла кредиту 1286,16 грн, нарахованих відсотків 1800,51 грн, пені 7788,26 грн, штрафів 500 грн (фіксована частина) та 543,75 грн (процентна складова). З урахуванням\~викладеного,\~суд вважає\~підставними та\~доведеними вимоги\~АТ КБ\~«Приватбанк» про\~стягнення з\~відповідача у\~повному обсязі\~суми тіла\~кредиту \~1286,16\~грн та\~нарахованих процентів 1800,51 грн. Вирішуючи питання про розмір штрафних санкцій за невиконання договору, суд виходить з таких правових підстав. Обов'язок сплатити неустойку відповідачем виникає у разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Аналогічна позиція висловлена також Великою палатою Верховного суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Оскільки АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з цим позовом 26 листопада 2018 року, тому стягненню з відповідача підлягає пеня лише за період 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, а саме нарахована після 26 листопада 2017 року, у сумі 6403,82 грн. Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року (справа № 647/1133/15-ц), цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому незважаючи на умови кредитного договору їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. На підставі викладеного суд приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов'язаннями за одним і тим самим кредитним договором. Тому, у звязку зі стягненням з відповідача частини суми пені, у задоволенні вимоги про стягнення штрафів суд відмовляє. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає: тіло кредиту 1286,16 грн, відсотки 1800,51 грн, пеня 6403,82 грн, всього 9490,49 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 1403,03 грн сплаченого судового збору, який у зв'язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 9490,49 / 11918,68 х 1762,00 = 1403,03 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial