Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

21.11.2016 року від Комунального закладу охорони здоров'я Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 до суду надійшла заява про госпіталізацію [PERSON] до змішаного психо-туберкульозного відділення Комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні №1 терміном на три місяці для примусового лікування заразної форми туберкульозу. В обґрунтування заяви зазначено, що у [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], туберкульоз легень вперше виявлено в 2014 році, у зв'язку з чим він був направлений на обстеження та лікування до Обласного протитуберкульозного диспансеру №1, але хворий відмовився від лікування та виїхав за межі України. У серпні 2015 року при обстежені хворого [PERSON] було виявлено, що туберкульозний процес прогресує. 25.06.2016 року [PERSON] госпіталізовано до Комунального закладу охорони здоров'я Обласного протитуберкульозного диспансеру №3, де він перебуває і по теперішній час. 18.08.2015 року рішенням центральної лікарсько-консультативної комісії хворому встановлено вперше діагностований туберкульоз легень (фіброзно-кавернозний) та призначено відповідне лікування. Після проведеного додаткового обстеження, було встановлено, що туберкульоз у хворого носить мультирезистентний характер (стійка форма з бактеріовиділеннями). На протязі всього періоду лікування в стаціонарі хворий постійно зловживає алкогольними напоями, порушує режим медичного закладу, ухиляється від лікування, нерегулярно приймає протитуберкульозні препарати, з власної ініціативи залишає диспансер, чим перешкоджає лікуванню та розповсюджує туберкульоз. 16.09.2016 року [PERSON] консультований лікарем-наркологом і під час обстеження у нього встановлено розлад поведінки у зв'язку із зловживанням алкоголем. Хворого попереджено про примусове лікування. Отже, в добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу, хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути вкрай небезпечними. Вимог протиепідемічного режиму [PERSON] не дотримується. В результаті недбалого лікування, що відбувається з вини хворого, туберкульоз прогресує і перейшов у хронічну форму, що становить загрозу розповсюдження хвороби. Хворий створює загрозу для оточуючих в епідеміологічному відношенні, вимоги медиків не виконує, що свідчить про його ставлення до свого стану здоров'я та до лікування. Хворий не розуміє своєї небезпеки для суспільства. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 01.11.2016 року за №77 [PERSON] має основний діагноз - мультирезистентний туберкульоз легень (фіброзно-кавернозний). У зв'язку з тим, що у хворого також відмічається розлад поведінки, як наслідок зловживання алкоголем, то він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в умовах змішаного психо-туберкульозного відділення Комунального закладу охорони здоров'я Обласна психіатрична лікарня №1, терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні №1 є відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до ст. 285 ЦПК України просила не викликати у судове засідання [PERSON], оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих. Представник заявника [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON], який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився та подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутністю. Вислухавши представника заявника, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 01.11.2016 року за №77 [PERSON] має основний діагноз - мультирезистентний туберкульоз легень (фіброзно-кавернозний). У зв'язку з тим, що у хворого також відмічається розлад поведінки, як наслідок зловживання алкоголем, то він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в умовах змішаного психо-туберкульозного відділення Комунального закладу охорони здоров'я Обласна психіатрична лікарня №1, терміном на три місяці (а. с. 3). Наявність у [PERSON] захворювання на небезпечну форму туберкульозу та алкоголізм, а також його ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписного епікризу з історії хвороби №91, виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ТБ 09 (а. с. 4-5, 6-7). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Представником Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 надано докази того, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та алкоголізм, під час амбулаторного та стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 про примусову госпіталізацію [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved