Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

24 березня 2016 року представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 39028852 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2113, та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 39028741 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2111 ДП «Придніпровська залізниця» стало відомо, що вищезазначені правовстановлюючі документи були видані 13.06.2015р., видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на 1/2 частки кожен [PERSON], на будівлі та споруди, які, як було раніше доведено в судовому порядку, були самочинно побудовані [PERSON] на земельній ділянці постійного користувача ДП «Придніпровська залізниця», розташовані в м. Дніпропетровськ, по вулиці Іларіонівська, будинок 22К. Ці факти встановлено за Рішенням Господарського суду від 10.02.2014 року справа №904/9175/13. Звертаючись до Жовтневого суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні власністю [PERSON] до ПП фірма «Лада союз», будучи сторонами у справі №201/2939/15 ц (провадження 2/201/1477/2015), в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, були обізнані щодо: правового режиму майна самочинно побудованого на земельній ділянці постійного користувача ДП «Придніпровська залізниця», розташовані в м. Дніпропетровськ, по вулиці Іларіонівська, будинок22К; наявності в Самарському відділі державної виконавчої служби виконавчого провадження № 43371452 від 19.05.2014, на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/9175/13 виданий 23.04.2015 щодо зобовязання Приватного підприємства фірми «Лада Союз» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою Державного підприємства «Придніпровська залізниця». Однак незважаючи на вищенаведені обставини 13.06.2015 року було укладено договір купівлі-продажу, серія та номер:2113, на частки та договір купівлі-продажу, серія та номер:2111 на частки будівель та споруд, які були самочинно побудовані на земельній ділянці постійного користувача ДП «Придніпровська залізниця», розташовані в м. Дніпропетровськ, по вулиці Іларіонівська, будинок 22К. Державне підприємство «Дніпропетровська залізниця» звернулося до суду з апеляційною скаргою. В якій просило рішення Жовтневого суду від 19.03.2015 по справі №201/2939/15 ц (провадження 2/201/1477/2015) скасувати та ухвалити нове, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів задовольнила апеляційну скаргу, рішення суду - скасувала, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія №046775 від 21.08.2005 року виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 90/17 від 02.06.2004 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» є користувачем земельної ділянки площею 37,7660 га від 199 км + 600 метрів до 201 км + 300 метрів станції Нижньодніпровськ - Вузол - Північний Самарського району м. Дніпропетровська. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - фактичне розміщення залізничної колії з допоміжними спорудами. Постановою Вищого Господарського Суду України від 12.08.2014 року, якою постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.04.2014 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року залишено без змін, та встановлено, що 21.05.2009 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та ПП фірма «Лада Союз» укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02- 3392-Од згідно якого орендар ПП фірма «Лада Союз» прийняв в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - ангар площею 434,8 кв. метри розміщене за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Іларіонівська, 22К на першому поверсі одноповерхового будинку, що перебуває на балансі ДП «Придніпровська залізниця». 14.08.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в результаті перевірки було встановлено, що ПП фірма «ЛадаСоюз» здійснила незаконне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, а саме складу, будівлі персоналу, вбиральні, виробничої будівлі під фарбування, споруд. 27.08.2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Іларіонівська, 22К та встановлено, що частина земельної ділянки площею 0, 1234 га, на якій розташовані самовільні будівлі ПП фірма «ЛадаСоюз» використовується без відповідного дозволу [PERSON] звертаючись з позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вказав відповідачами ПП фірма «ЛадаСоюз», та Дніпропетровську міську раду, але не вказав ДП «Придніпровська залізниця», як постійного користувача земельної ділянки, на якій розташовані будівлі, та не надав жодного доказу щодо свого права на користування цією земельною ділянкою, також не надано документів розроблення та погодження в установленому законом порядку проектної документації виконання будівельних робіт на будівлі, які він вважає своєю власністю. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду рішенням від 01.07.2015 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2015 року скасувала, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю - відмовила. Жодних дозвільних документів на земельну ділянку у [PERSON] немає. Таким чином, будь які дії повязані із зазначеними майновими обєктами, в тому числі визнання права власності, буде впливати на права залізниці як землекористувача. Залізниця досі залишається користувачем земельної ділянки на якій було збудовано спірні будівлі за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Іларіонівська, 22-К, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 046775 від 31.08.2005. Також, ані власник земельної ділянки, ані землекористувач не надавав згоди на побудову спірних обєктів по зазначеній адресі. Зазначені обставини слугують для звернення позивача із цим позовом до суду, оскільки в позасудовому порядку спір врегулювати не можливо. На підставі викладеного просять суд скасувати державну реєстрацію права власності згідно [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 39028852 від 13.06.2015р. на 1/2 частки будівель та споруд розташованих в м. Дніпропетровськ, по вулиці Іларіонівська, будинок 22 К, власник [PERSON] виданий на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:2113. Скасувати державну реєстрацію права власності згідно [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 39028741 від 13.06.2015 на 1/2 частки будівель та споруд розташованих в м. Дніпропетровськ, по вулиці Іларіонівська, будинок22К, власник [PERSON] виданий на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:2111 Визнати недійсним договір купівлі-продажу №2111 від 13.06.2015р. Визнати недійсним договір купівлі-продажу №2113 від 13.06.2015р. (а.с.2-8). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов обґрунтувавши його з тих же підстав, що викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать її та її представника неодноразові заяви про відкладення розгляду справи (а.с.52, 53, 63, 71-72). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Представник третьої особи Приватного підприємства "Лада Союз" в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про що свідчать заяви про ознайомлення з матеріалами справи та заява про відкладення розгляду справи (а.с.47, 53, 75). Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності (а.с.41, 48, 68, 76). Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2015 року право власності на 1/2 частину будівель та споруд по вулиці Іларіонівська, буд. 22К в м. Дніпропетровську, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 651632012101 зареєстровано за [PERSON], 22.01.1998р.н. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2113, виданий 13.06.2015р., видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], номер запису про право власності 10025442, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.06.2015 року, індексний номер витягу 39028852 (а.с.10). 13 червня 2015 року право власності на 1/2 частину будівель та споруд по вулиці Іларіонівська, буд. 22К в м. Дніпропетровську, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 651632012101 зареєстровано за [PERSON], 22.01.1998р.н. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2111, виданий 13.06.2015р., видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], номер запису про право власності 10025413, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.06.2015 року, індексний номер витягу 39028741 (а.с.11). Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 046775 від 31.08.2005 року виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 90/17 від 02.06.2004 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» є користувачем земельної ділянки площею 37,7660 га від 199 км + 600 метрів до 201 км + 300 метрів станції Нижньодніпровськ - Вузол -Північний Самарського району м. Дніпропетровська. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - фактичне розміщення залізничної колії з допоміжними спорудами. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 030510400044 (а.с.12). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року, яке є чинним, зобов'язано ПП фірма «ЛадаСоюз» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ДП «Придніпровська залізниця», шляхом знесення ПП фірма «ЛадаСоюз» за власний рахунок будівель: складу площею 118, 3 кв. метри (літ. Б-1), будівель персоналу, в тому числі ганок площею 41,1 кв. метри (літ. В-1), виробничої будівлі під фарбування площею 313,6 кв. метри (літ. Д-2), підвал площею 16,6 кв. метри (літ. К-1) розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Іларіонівська, 22-к (а.с.15-18). 23.04.2014 року Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ на виконання цього рішення (а.с.20). 19.05.2014 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ відкрите виконання провадження за цим наказом (а.с.19). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року визнано за [PERSON] право власності на будівлі та споруди: літ. Б-1 - ангар, поз. 1, 2 загальна площа по літ. Б-1 - 118.3 кв. м., літ. В-1 - будівля персоналу поз. 1- 6, загальна площа по літ. В-1 - 41.1кв. м., літ. в - ґанок, літ. Г - вбиральня, літ. Д-2 - цех фарбування металевих виробів на першому поверсі поз. 1, 2 загальна площа по першому поверху 179 кв. м., на другому поверсі поз. 3, 4, загальна площа по другому поверху 134.6 кв. м., загальна площа по літ. Д-2 - 313.6 кв. м., літ. К-1 - підвал, загальна площа по літ. К-1 - 16.6 кв. м., № 1 - ворота, № 2, 5 - хвіртки, № 3, 4, 6 - огорожі, І - вимощення, що знаходяться по вулиці Ілларіонівська, 22к в м. Дніпропетровську без додаткових актів прийняття в експлуатацію та усунено [PERSON] перешкоди в користуванні будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Ілларіонівська, 22к в м. Дніпропетровську. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до ПП фірма "Лада союз" про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні власністю відмовлено (а.с.21-26). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» - задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року - скасовано. [PERSON] в задоволенні позовних вимог до приватного підприємства фірма «ЛадаСоюз», третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю - відмовлено (а.с.27-30). Цим же рішенням встановлено, що постановою Вищого Господарського Суду України від 12.08.2014 року, якою постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.04.2014 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року залишено без змін, та встановлено, що 21.05.2009 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та ПП фірма «ЛадаСоюз» укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3392-Од згідно якого орендар ПП фірма «ЛадаСоюз» прийняв в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - ангар площею 434,8 кв. метри розміщене за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Ілларіонівська, 22К на першому поверсі одноповерхового будинку, що перебуває на балансі ДП «Придніпровська залізниця». 14.08.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в результаті перевірки було встановлено, що ПП фірма «ЛадаСоюз» здійснила незаконне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, а саме складу, будівлі персоналу, вбиральні, виробничої будівлі під фарбування, споруд. 27.08.2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Ілліріонівська, 2К та встановлено, що частина земельної ділянки площею 0, 1234 га, на якій розташовані самовільні будівлі ПП фірма «ЛадаСоюз» використовується без відповідного дозволу. Тобто, встановлено, що будівлі, розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Ілларіонівська, 22К є самочинними будівлями, які підлягають знесенню за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного. В силу ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких обставин, враховуючи те, що право власності за [PERSON] не визнано, будівлі за договорами купівлі-продажу є самочинними будівлями, які підлягають знесенню за рішенням суду, договори підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, що відповідає заявленому позивачем способу захисту своїх прав. Крім того, судом встановлено, що позивач досі залишається користувачем земельної ділянки на якій було збудовано спірні будівлі за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Іларіонівська, 22-К, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 046775 від 31.08.2005. Положеннями ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В силу ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки реєстрація права власності на будівлі та споруди по вул. Іларіонівська, будинок 22К у м. Дніпропетровську була проведена на підставі визнаних судом недійсних договорів, які є недійсними з моменту їх вчинення, вона підлягає скасуванню. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Змістом ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Положенням ч. 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~ У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» потребують судового захисту шляхом задоволення їх позовних вимог в заявлений ними спосіб. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved