Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

22.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання її та доньки такими, що втратили право користуватися квартирою за [ADDRESS], який є його приватною власністю, в якому вказав, що [PERSON] є його колишньою дружиною, а [PERSON] - донькою. Вона разом із неповнолітньою донькою [PERSON] зареєстровані та проживали в квартирі за [ADDRESS]. З січня місяця 2013 року відповідачка та спільна дочка у вказаному будинку не проживають, вони добровільно відмовилися від права користування житлом і переїхали на інше постійне місце проживання, де і на сьогодні проживають. Однак в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялися, що змусило його звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав. Вказав, що з моменту розірвання шлюбу, а саме з січня 2013 року [PERSON] в квартирі за [ADDRESS] не з»являється, не вносить комунальні платежі, забрала звідти особисті речі. Щодо дочки зазначив, що час від час забирає її до себе на різні відрізки часу. Просив розгляд справи проводити в заочному порядку, позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Білогірської РДА Панасюк В.В. позов визнала частково. Не заперечила відносно визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, стосовно малолітньої [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити, оскільки на час розгляду справи відсутні відомості про можливість реєстрації дочки за місцем проживання матері. З метою захисту прав дитини просила в задоволенні позову щодо малолітньої [PERSON] відмовити. Пояснення позивача підтверджуються поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що що він є добрим знайомим [PERSON] Вказав, що дружина [PERSON] залишила місце спільного їх проживання та вже з січня місяця 2013 року не зявляється в житловій квартирі [ADDRESS]. Позивач привозить дитину до себе до дому, однак дружина не зявляється за місцем реєстрації. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживав разом із дружиною та донькою з часу реєстрації шлюбу у власному будинку. Приблизно з січня місяця 2013 року [PERSON] виїхала від чоловіка разом із донькою та більше за вказаною адресою не з»являлася. Вказала, що позивач після розірвання шлюбу із донькою спілкується, забирає дитину до себе та опікується нею. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Судом встановлено, що двохкімнатна квартира під номером [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області. Відповідачка право власності на вказану квартиру не оскаржує. Рішенням Білогірського районного суду №669/134/13-ц від 18.06.2013 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Білогірської селищної ради №3079 від 05.11.2013 року відповідачка з дитиною зареєстровані у житловому будинку, що належить позивачу. У вказаному житловому будинку відповідачка з дитиною не проживають з січня місяця 2013 року, що підтверджується показами позивача, матеріалами справи. Статтею 150 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.107 цього Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користуватися цим жилим приміщенням з дня вибуття. У відповідності зі ст. 405 ч.2 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтями 72, 108 ЖК встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням … провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 3,6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем реєстрації особи являється його місце перебування та фактичне місце проживання понад 6 місяців на рік. Статтею 7 Закону України "Про свободу пеерсування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що особа підлягає знятті з реєстрації в тому числі і на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], в інтересах малолітньої [PERSON], третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - органу опіки та піклування Білогірської районної Державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягає частковому задоволенню, а [PERSON] суд вважає за необхідне визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Однак, щодо визнання такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням, неповнолітньої [PERSON], [INFO] то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити, оскільки згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Суду не надано жодних документів щодо місця проживання відповідачки [PERSON] та можливості реєстрації дитини за своїм місцем проживання, а також не доведено, що неповнолітня [PERSON], без поважних причин не проживає у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], та те, що неповнолітня [PERSON] будь-яким чином порушує права власника зазначеного будинку, а тому суд не знаходить підстав вважати, що вона втратила право користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: partial