Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

13 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в інтересах свого онука [PERSON] , [INFO] , в якій просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] є його донькою та матір`ю [PERSON] , [INFO] . Донька та її чоловік [PERSON] з 2000 року проживали на території України та в 2003 році у них народився син [PERSON]. В 2004 році батько дитини був депортований з України і його дружина та мати хлопчика, поїхала за ним, проте неповнолітній [PERSON] залишився проживати в його (позивача) сім`ї. Батьки дитини не виявили бажання повернути дитину у свою сім`ю. Зв`язок із ними відсутній, стосунки не підтримуються. Долею свого сина, готуванням його до самостійного життя, його здоров`ям, вихованням, утриманням, доглядом не займаються. Перешкоди у спілкуванні з дитиною їм не чиняться, відповідачі достеменно знають про місце проживання їх дитини, яке є незмінним з часу залишення ними хлопчика. Фактично вказані обставини свідчать про небажання ними виконувати та свідоме ігнорування батьківських обов`язків. З того часу онуком опікується та виховує він та його дружина - бабуся хлопчика. За вказаного, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав, що є необхідним для визначення статусу дитини та, що впливатиме на можливість позивача представляти інтереси свого неповнолітнього онука у правовідносинах з державними органами та установами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в межах доводів позовної заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] . до суду не прибули, про причину неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належно, зокрема шляхом розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області вебпорталу судової влади України (а.с. 49-52) як особи місце фактичного проживання та перебування яких є невідоме, у зв`язку з чим, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим проведення судового засідання за відсутності відповідачів. Представник служби у справах дітей Вітовської РДА та представник Воскресенської ОТГ Вітовського району Миколаївської області вважали за можливе позбавлення відповідачів батьківських прав, та вказували, що таке рішення відповідатиме інтересам їх неповнолітнього сина [PERSON] , який протягом останніх п`ятнадцяти років виховується бабусею та дідусем [PERSON] . Також, з урахуванням віку неповнолітнього [PERSON] , судом з`ясовано його думку щодо позбавлення його батьків батьківських прав у відношенні нього та проти чого він не заперечував. Повідомив суду, що батьків не пам`ятає. Проживає постійно з бабусею та дідусем [PERSON] , а також сім`єю свого рідного дядька. Свідок [PERSON] . пояснила, що їх донька [PERSON] в 2004 році виїхала з України, а ще раніше був депортований її чоловік [PERSON] З того часу вони долею дитини не цікавляться. Онук проживає із ними. На сьогоднішній день вони позбавлені можливості документувати дитину та представляти його інтереси в державних органах і установах до визначення статусу онука. Дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії запису акту про народження [PERSON] , його батьками є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). За даними копії свідоцтва про шлюб, виданого відділом РАЦСу м. Мінгечевір Республік Азербайджану, відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 липня 2000 року. До шлюбу наречена мала прізвище - [PERSON] (а.с. 39). Їх син [PERSON] народився [INFO] в м.Миколаєві, зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , навчається у Калинівській ЗОШ І-ІІІ ступенів Вітовської РДА (а.с. 8-9, 11, 12). За даними Первомайської загальноосвітньої школи, [PERSON] навчався в даному навчальному закладі з першого класу. Вихованням хлопчика займалися бабуся та дідусь. За даними довідки комунального підприємства «Вітовський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом в Первомайській АЗПСМ Вітовського району Миколаївської області. Про стан здоров`я дитини піклуються бабуся та дідусь (а.с. 13). Відповідно до копії постанови начальника відділення ІС ВГІРФО ММУ УМВС України в Миколаївській області від 20.11.2004 р., затвердженого начальником УМВС України в Миколаївській області та санкціонованої прокурором Миколаївської області, прийняте рішення про видворення [PERSON] в країну постійного проживання в примусовому порядку (а.с. 14). Стосовно фактичного виконання даної постанови відомості відсутні. Відповідно до висновку Вітовської районної державної адміністрації від 07 серпня 2019 року, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , протягом останніх п`ятнадцяти років перебуває на вихованні та утриманні своїх бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] , та які поставили питання щодо позбавлення відповідачів батьківських прав у відношенні їх онука [PERSON], мотивуючи невиконанням його батьками своїх обов`язків по відношенню до дитини, що вимагає визначення його статусу для можливості заявником представляти інтереси та захищати права дитини, паспортизувати неповнолітнього. Батьки дитини за вказані роки не вийшли на зв`язок і не цікавилися долею сина. 01.07.2019 року дідусь неповнолітнього, [PERSON] подав заяву про тимчасове утримання онука, що є необхідним до вирішення питання щодо правового статусу хлопчика. 24 липня 2019 року на засіданні комісії виконкому Воскресенської селищної ради розглянуто питання та вирішено про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] . батьківських прав у відношенні їх сина [PERSON] , як таких, що ухилилися від виконання батьківських обов`язків. 21 серпня 2019 року комісія з питань захисту прав дитини при Вітовській райдержадміністрації також розглянула питання щодо поведінки відповідачів як батьків неповнолітнього [PERSON] , та дійшла висновку про доцільність позбавлення їх батьківських прав відносно їх сина [PERSON] , та що таке позбавлення відповідає інтересам хлопчика (а.с. 5-7). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у його постанові від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, з пояснень учасників справи та досліджених письмових доказів, з яких зокрема встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] покинули свого сина у батьків відповідачки та протягом багатьох років його долею не цікавляться, не приймають будь-якої участі в його житті та матеріальному забезпеченні, тобто протягом багатьох років ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема з виховання, утримання, забезпечення здорових умов розвитку та життя свого сина [PERSON] , 2003 року народження. За такого, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, є обґрунтовані підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав, та що таке рішення відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] . Частиною 3 ст. 166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Не зважаючи на пояснення [PERSON] щодо небажання стягувати аліменти, суд вважає, що таке рішення не залежить від волі позивача та має бути вирішено в інтересах неповнолітнього [PERSON] . Як встановлено в ході розгляду справи, неповнолітній [PERSON] проживає та перебуває на утриманні свого дідуся - позивача [PERSON] , у зв`язку з чим, відповідно до приписів ст.ст. 257, 258 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідачів на його користь на утримання їх сина [PERSON]. Щодо розміру аліментів, то суд вважає, що їх розмір не може бути меншим ніж мінімально гарантований положеннями Сімейного кодексу України (ч. 2 ст. 182 СК України), тобто в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до частини 2 статті 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів суд допускає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь держави з відповідачів підлягають стягненню судові витрати в сумі по 768 грн. 40 коп., тобто з кожного по 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved