Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

30.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок у зв'язку із тим, що відсутні назва вулиці та номер будинку у правовстановлюючому документі на будинок. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмове клопотання про визнання позову та розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 20.09.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 23.05.1989р., зареєстрованого виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в книзі для записи нотаріальних дій під №69, [PERSON] є власником житлового будинку, яких розташований в с. Стара Некрасівка. На підставі вказаного договору проведено реєстрацію на домоволодіння [ADDRESS], про що свідчить відмітка Ізмаїльського МБТІ, та виданий 15.10.1993р. технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №924 від 16.05.2017 відповідно до запису в погосподарській книзі за №3 [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS]. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №1448 від 09.10.2018р., за даними архіву КП, власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 31.12.2012р. є [PERSON] (1/1 частка) на підставі договору дарування від 23.05.1989р., зареєстрованим за №1-184 від 13.12.1993р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстровій книзі для нотаріальних дій під №242, [PERSON] заповів житловий будинок [ADDRESS], [PERSON]. Позивач є дружиною спадкодавця [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.09.1990р., виданого Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, та спадкоємцем за заповітом. Спадщину позивач прийняв фактично, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №924 від 16.05.2017р., копія якої наявна у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, письмовою відповіддю нотаріуса №470/02-14 від 24.07.2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що відсутні назва вулиці та номер будинку у правовстановлюючому документі на будинок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується, у том числі, листом КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1448 від 09.10.2018р. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами [ADDRESS]. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved