Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, після остаточного уточнення позовних вимог просив: - визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], укладений 23.04.1998 року, між [PERSON] та [PERSON]; - визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 580,30 кв.м., яка розташована по [ADDRESS], укладений 23.04.1998 року, між [PERSON] та [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на будинок під номером 9, що знаходиться по [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 580,30 кв.м., яка розташована по [ADDRESS]. На обґрунтування позову зазначено, що 23.04.1998 року між [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» було укладено договори купівлі-продажу будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 580,30 кв.м., яка розташована за тією ж адресою. Договори двома сторонами повністю виконані, відповідачем було звільнено будинок, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. На час укладення вищезгаданих договорів в квітні місяці 1998 року ні позивач, ні відповідач не знали, що правочин в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що стало причиною його звернення до суду із позовною заявою. В судове засідання позивач не з'явився, але 26.03.2015 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином через засоби масової інформації. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23.04.1998 року між [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» було укладено договори купівлі-продажу будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 580,30 кв.м., яка розташована на території міста Кіровограда, по [ADDRESS], що зареєстровані на Кіровоградській біржі нерухомості за № 034/98 та № 030/98 (а.с. 5, 6). На сьогоднішній день у позивача виникла необхідність в реалізації права власності, проте, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Ст. 328 ЦК України визначено, що, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, положення цього кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, або продовжують існувати після набрання ним чинності. У відповідності з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку або квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року) зазначено, що, такий договір може бути визнано судом дійсним, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови договору. Відповідно з ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, який діяв на час укладення договору купівлі - продажу у 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Судом встановлено і не оспорюється сторонами , що умови договору купівлі продажу визначені в ст. 224 ЦК України (в ред. 1963 р.) ними виконано, ніяких претензій, спору щодо укладання, виконання договору купівлі - продажу між ними не було і немає на теперішній час. Згідно ст. 9 ч. 2 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності з ст. 12 ЗУ "Про власність", що діяв на час укладання договору передбачав, що громадяни набувають право власності в разі укладання угод незаборонені Законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, бере до уваги те що вини позивача у колізіях, що виникли в правовому полі немає, що іншого шляху реалізувати своє право немає можливості, договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки відповідно до умов діючого на той час законодавства та умови договору сторонами виконані повністю, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved