Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до суду з позовом до [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальністю «Союзнатурпродукт» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеними додаткових угод, посилаючись на те, що 02 серпня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю [PERSON] «Зоря», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договори оренди землі №73 та №124, за якими останній передав товариству в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 1,11 га. та 1,88 га. відповідно, які знаходяться на території Грузької сільської ради Голованіського району Кіровоградської області, строком на 5 років з дня набрання чинності цими договорами. Державну реєстрацію договорів оренди землі №73 та №124 було проведено 14.12.2009 року. 12 серпня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю [PERSON] «Зоря» та [PERSON] були укладені додаткові угоди до договорів оренди землі №73 та №124, за якими було продовжено строки оренди земельних ділянок до 31 серпня 2016 року. Додаткові угоди до договорів оренди землі №73 та №124 були зареєстровані 20.08.2012 року. Позивач зазначає, що пунктами 3.2. договорів оренди землі №73 та №124 погоджено, що після закінчення строку дії договорів, орендар має переважне право поновлення їх на новий строк, у звязку з чим орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договорів повідомити письмово орендодавця про намір продовжити їх дію, що узгоджується з нормами ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач належним чином виконує умови договорів оренди землі, вчасно розраховується, виплачує орендну плату та 14.07.2016 року направив [PERSON] листи-повідомлення про намір поновити договори оренди землі, до яких було долучено Додаткові угоди в яких прописувались основні пункти договорів та запропоновано збільшити орендну плату, відносно договорів оренди землі №73 та №124 до рівня 7% від нормативної грошової оцінки земель, а також визначити строк дії договорів до 31 грудня 2026 року. В даний час [PERSON] відповідь на листи-повідомлення не надав. Позивач в позові вказує, що він звернувся до суду оскільки дізнався про те, що 02.09.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] було проведено реєстрацію договору оренди землі від 02.09.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт», тих самих земель, які вже орендує позивач. Умови договору оренди землі укладеного 02.09.2016 року між відповідачами значно гірші ніж умови запропоновані позивачем, що призвело до порушення його переважного права перед іншими особами на укладення договорів оренди землі на новий строк. Новий договір оренди землі укладений між відповідачами на ті самі обєкти нерухомості, призвів до передачі в оренду одних і тих же земельних ділянок за трьома різними договорами, а тому має бути визнаний недійсним. Позивач зазначає, що відповідачами було порушено його переважне право на поновлення договорів та посилаючись на ст. 33 Закону України «Про оренду землі», вважає, що мають бути визнані укладеними додаткові угоди між позивачем та [PERSON], направлені останньому листами-повідомленнями. У звязку з наведеним, позивач просить визнати недійсним договір оренди землі від 02.09.2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт»; визнати укладеною між позивачем та [PERSON] додаткову угоду до договору оренди землі №73 від 02.08.2008 року з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених цією додатковою угодою; визнати укладеною між позивачем та [PERSON] додаткову угоду до договору оренди землі №124 від 02.08.2008 року з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених цією додатковою угодою; судові витрати покласти на відповідачів. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано заперечення на позов, в якому зазначив, що не заперечує щодо визнання недійсним договору оренди землі від 02.09.2016 року, укладеного між відповідачами. Зазначив, що такий договір [PERSON] не укладав, а про його існування дізнався лише в червні 2016 року, у звязку з чим звертався до поліції та Міністерства юстиції України. В жодній установі немає такого договору оренди землі, реєстрація договору відбулася без наявності самого договору, а тому такий договір має бути визнаний недійсним також через відсутність волевиявлення [PERSON] Позовні вимоги в частині визнання укладеними додаткових угод вважає необґрунтованими, оскільки спірний договір не укладався [PERSON], а тому не порушує переважне право позивача у розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Оскільки письмове повідомлення позивача було направлено на адресу [PERSON] після реєстрації оспорюваного договору оренди з ТОВ "Союзнатурпродукт", то факт реєстрації цього договору не створює будь-яких прав та обов'язків для сторін у розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач в позові просить визнати спірний договір оренди землі недійсним не з тих підстав, що договір порушує його переважне право, а з підстав, що новий договір укладено в період попереднього договору. Вважає, що додаткові угоди не можуть бути визнані укладеними оскільки сторони є вільними в укладенні договору, а [PERSON] не виявив бажання укладати додаткові угоди. Просить в задоволенні позову в частині визнання укладеними додаткових угод відмовити (а.с. 134-137). Ухвалою суду від 03.08.2017 року за клопотанням представника позивача у відповідачів та Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області було витребувано примірники спірного договору, яка виконана лише адміністрацією від якої 23.08.2017 року надійшов спірний договір. Ухвалою суду від 04.09.2017 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] у Кіровоградської дирекції ПАТ «Укрпошта» було витребувано повідомлення про отримання [PERSON] цінного листа, направленого на адресу останнього 14.07.2016 року (штрих-код ідентифікатор 2650000618340), на виконання якої Кіровоградська дирекція ПАТ «Укрпошта» надала суду витребуване повідомлення. Ухвалою суду від 04.09.2017 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] у позивача було витребувано оригінал журналу з відомостями про реєстрацію заяви [PERSON] від 11.05.2016 року за №148, на виконання якої представник позивача надав суду для огляду в судовому засіданні витребуваний журнал. Ухвалою суду від 04.09.2017 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] було витребувано примірник спірного договору, однак ухвала суду нотаріусом невиконана. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив визнати недійсним договір оренди землі від 02.09.2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт»; посилаючись на ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» - визнати укладеною між позивачем та [PERSON] додаткову угоду до договору оренди землі №73 від 02.08.2008 року з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених цією додатковою угодою; визнати укладеною між позивачем та [PERSON] додаткову угоду до договору оренди землі №124 від 02.08.2008 року з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених цією додатковою угодою; судові витрати покласти на відповідачів. Пояснив, що після закінчення строку договір оренди землі, починаючи з 01.09.2016 року позивач не використовує земельні ділянки [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився. Подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, заперечує у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Представник відповідача ТОВ «Союзнатурпродукт» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав, заперечень на позов не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права та визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №027195, належать земельні ділянки площею 1,11 га. та 1,88 га., загальною площею 2,99 га. за кадастровим номером 3521480800:02:000:0195, яка знаходиться на території Грузької сільської ради Голованіського району Кіровоградської області (а.с. 27). 02 серпня 2008 року між ТОВ [PERSON] «Зоря» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №73, який зареєстрований у Голованівському районному офісі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.12.2009 року за №04:09:368:00716, за умовами якого, [PERSON] передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 1,11 га., яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КР №027195 на строк 5 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 9-11). 12 серпня 2011 року між ТОВ [PERSON] «Зоря» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №73 від 02 серпня 2008 року, яка зареєстрована у ВДКЗ у Голованівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.08.2012 року за №352148084002256, за умовами якої, було визначено дію договору оренди землі №73 до 31 серпня 2016 року (а.с. 12). Крім того, 02 серпня 2008 року між ТОВ [PERSON] «Зоря» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №124, який зареєстрований у Голованівському районному офісі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.12.2009 року за №04:09:368:00715, за умовами якого, [PERSON] передав орендарю в оренду земельну ділянку загальною площею 1,88 га., яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КР №027195 на строк 5 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 16-18). 12 серпня 2011 року між ТОВ [PERSON] «Зоря» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №124 від 02 серпня 2008 року, яка зареєстрована у ВДКЗ у Голованівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.08.2012 року за №352148084002255, за умовами якої, було визначено дію договору оренди землі №124 до 31 серпня 2016 року (а.с. 19). Відповідно до пунктів 3.2. договорів оренди землі №73 та №124 після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Позивач є правонаступником ТОВ [PERSON] «Зоря», що підтверджується витягом зі статуту позивача, затвердженого 15.08.2016 року протоколом загальних зборів учасників (а.с. 28-29). Надані позивачем довідки від 21.12.2016 року №3431, №3432 та копії відомостей видачі орендної плати продукцією/послугами за 2014-2016 роки, підтверджують факт належного виконання позивачем умов договорів оренди землі, укладених з [PERSON] (а.с. 31-32, 56-85). Як вбачається з копій проектів додаткових угод від 01.01.2016 року, листів-повідомлень про поновлення договорів оренди землі від 12.07.2016 року, опису вкладеного у цінний лист та фіскального чеку Укрпошти від 14.07.2016 року №2650000618340, які наявні у позивача, останнім на адресу [PERSON], зазначену в договорах оренди землі №73 та №124 в с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, цінним листом було направлено додаткові угоди до договорів оренди землі №73 та №124 від 02.08.2008 року та повідомлено про намір позивача скористатися переважним правом на продовження договорів оренди землі (а.с. 13-15, 20-22, 24-25). Згідно повідомлення Кіровоградської дирекції ПАТ «Укрпошта» Ф.22, [PERSON] під підпис 23.07.2016 року отримав цінного листа за фіскальним чеком №2650000618340 (а.с. 218). Враховуючи зазначене повідомлення Ф.22, наявність у позивача фіскального чеку, опису вкладеного у цінний лист на імя [PERSON] про направлення йому повідомлення на адресу, яка значиться в договорах оренди землі №73 та №124, суд вважає, що позивач належним чином повідомив [PERSON] про намір скористатись переважним правом на укладення договорів оренди землі на новий строк не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. Направлення такого повідомлення позивачем було здійснено цінним листом відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270. Надана представником відповідача [PERSON] копія заяви останнього від 11.05.2016 року, отримана позивачем 11.05.206 року за вх. №148 згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції, який було витребувано у позивача, а витяг з журналу приєднано до матеріалів справи (а.с. 186, 235-237), підтверджує той факт, що [PERSON] не мав наміру продовжувати договірні відносини з позивачем на час подачі такої заяви, однак не підтверджує факт направлення ним заперечення на пропозицію позивача укласти додаткові угоди, направлені 14.07.2016 року, оскільки така заява була направлена значно раніше від часу отримання пропозиції укласти додаткові угоди. Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договорів оренди земельних ділянок на новий строк, позивач посилався на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договорами оренди землі та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цих самих земельних ділянок з іншим орендарем, а саме: ТОВ «Союзнатурпродукт». Згідно дослідженого в судовому засіданні договору оренди укладеного 02.09.2016 року між відповідачами, копія якого приєднана до матеріалів справи, [PERSON] передав ТОВ "Союзнатурпродукт" в оренду земельну ділянку площею 2,99 га. за кадастровим номером 3521480800:02:000:0195, що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КР №027195 (а.с. 199-202). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна обєкта нерухомого майна за №71941208 від 01.11.2016 року, станом на дату такої довідки в реєстрі були відомості про реєстрацію 02.09.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 3521480800:02:000:0195, укладеного 02.09.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт» строком на 10 років з орендною платою в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (номер запису про інше речове право 16198849). Підставою внесення запису було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №31211296 від 02.09.2016 року (а.с. 23). Однак Наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 року №1262/5, на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 31.03.2017 року, скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016 року за №31211296, тобто скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 02.09.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт», зареєстрованого 02.09.2016 року, що підтверджується повідомленням Міністерства юстиції України від 11.07.2017 року за №26036/19102-0-33-17/19 (а.с. 182-183). За нормами ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Верховний Суд України у постанові від 02.03.2016 року, за наслідками розгляду цивільної справи №6-308цс16, виклав правовий висновок про те, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути предявлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у звязку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. Отже, враховуючи те, що державна реєстрація спірного договору оренди землі від 02.09.2016 року на час розгляду справи скасована, суд приходить до висновку, що такий договір є недійсним в силу ст. 125 Земельного кодексу України та ст. 210 ЦК України, не створює жодних цивільних прав та обовязків, а тому предмет спору в частині заявлених вимог про визнання такого недійсним відсутній. Вирішуючи спір щодо визнання укладеними додаткових угод суд виходить зі слідуючого. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25.02.2015 року №6-219цс16 та від 23.03.2016 року №6-146цс16. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Частиною другою статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі». Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки. За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обовязки. У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, на його поновлення по закінченню строку, на який було укладено договір. Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду. Так, частинами першою-пятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря передбачене ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право. Право орендаря на продовження договору оренди землі при користуванні земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору, підлягає захисту відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Законодавець чітко визначив два види пролонгації договору оренди землі, за частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», який застосовується по закінченню строку дії договору оренди землі та за ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», який застосовується після закінчення строку дії договору оренди землі, в той час перший вид може бути реалізований лише за згодою як орендаря так і орендодавця, тоді як другий вид реалізовується незалежно від згоди орендодавця, а лише за відсутності його заперечень, і лише на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Визнання ж укладеною додаткової угоди до договору оренди землі на інших умовах та на інший строк, при відсутності волевиявлення орендодавця, призведе до порушення його майнового права, як власника своєї земельної ділянки. Судом встановлено, що позивач належним чином виконував умови договору оренди землі, укладеного з [PERSON]; не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договорів повідомив останнього про намір скористатися переважним правом на укладення договорів на новий строк, однак після закінчення строку дії договорів не користується земельними ділянками. В той час [PERSON] після того, як позивач належним чином по закінченню договорів оренди землі (не пізніше ніж за місяць до закінчення) повідомив про намір поновлення договорів, позивачу не подавав ніяких заперечень та не надавав згоди на укладення договорів на новий строк та на нових умовах. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частин 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконливого висновку про те, що дії позивача були направлені на укладення договорів оренди землі на новий строк на нових умовах за нормами частин 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», однак враховуючи відсутність згоди [PERSON] на укладення додаткових угод до договорів оренди, таке право позивача не може бути реалізовано, і такі додаткові угоди не можуть бути визнані судом укладеними, оскільки зміни, запропоновані позивачем, стосуються істотних умов - орендної плати, строку дії договорів, що є абсолютним правом на вільне волевиявлення [PERSON] В той час позивач мав право очікувати у поновленні договорів оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк згідно ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у випадку продовження користування орендованими земельними ділянками протягом місяця після закінчення строку договорів оренди землі, при дотриманні порядку, визначеного цією нормою, однак таке право у позивача не виникло, у звязку з тим, що земельні ділянки після закінчення строку договорів оренди землі ним не використовувались, що підтверджується поясненнями представника позивача та наданими представником відповідача довідками Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 22.06.2017 року №519, від 29.05.2017 року №423 та від 19.07.2017 року №457, про те, що [PERSON] зареєстрований як одноосібник на земельну ділянку за кадастровим номером 3521480800:02:000:0195 площею 2,99 га., і така земельна ділянка позивачем, після збирання врожаю в 2016 році, не використовувалась (а.с. 161, 187-188). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed