Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

17.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки, що розташовані на території Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 27.09.2004 року помер її дід [PERSON]. При житті він склав заповіт, відповідно якого заповів все своє майно, в тому числі право земельну частку (пай) площею 5,83 га, яка належала йому згідно сертифікату на право на земельне частку (пай) серії РН №152837 своїй онуці позивачеві по справі [PERSON]. Позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі так як пропустила зазначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Причиною пропуску строку зазначає те, що вона не знала на момент відкриття спадщини про наявність заповіту на її користь та проживала окремо від спадкодавця за межами району. Крім того, перешкодою для оформлення спадщини через нотаріальну контору є втрата сертифіката на земельну ділянку. Просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки після смерті діда у порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, в позовній заяві просять слухання справи провести без участі позивача та уповноваженої особи, свої позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити (а.с.5,24). Відповідач в судове засідання не з'явився, направив суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності його представника, проти задоволення позову не заперечує (а.с.27). Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що 04.08.2004 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй внучці [PERSON] все своє майно, що буде належати йому на день смерті і на що він буде мати право (а.с.8). Згідно Сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії РН №152837 [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва, вартістю 47536,46 грн. (а.с.7,12). Як вбачається з наданої копії свідоцтва про смерть серії І-ТП №247475, виданого 27.09.2004 року, [PERSON] помер 27.09.2004 року (а.с.25). Згідно довідки виконкому Потіївської сільської ради від 15.02.2016 року на день смерті [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований в [INFO]. Крім померлого в цьому будинку ніхто не проживав, та не був зареєстрований (а.с.13). Згідно інформації, наданої 25.02.2016 року Радомишльською нотаріальною конторою ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер 27.09.2004 року, не звертався. Спадкова справа щодо майна не заводилась (а.с.26). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Проте, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, за його позовом суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що прямо передбачено ч.3 ст. 1272 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] в шестимісячний строк не подавала в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В той же час позивачем не надано доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 1298\~ЦК\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно являються безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed