Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

10 грудня 2020 року в інтересах [PERSON] до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом звернувся її представник, [PERSON] .. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у 1996 році Миргородською державною адміністрацією на підставі розпорядження Голови РДА від 25.10.1996 року № 342 було оформлено та видано позивачці сертифікат серії ПЛ № 00774824 від 25.12.1996 року на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Прогрес» розташованої на території Комишнянської селищної ради Миргородського району, розміром 4,56 умовних кадастрових гектар. Разом з тим, сертифікат на земельну частку (пай) був втрачений, про шо позивач зробив повідомлення у місцевій пресі. Позивач вказує, що на його звернення до Комишнянської селищної ради, відповідачем відмовлено у вирішенні питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, з підстав відсутності сертифікату чи судового рішення про визнання права на земельну частку (пай). Втрата правовстановлюючого документу перешкоджає позивачу в реалізації її майнових прав, що зумовило звернення позивачки до суду з метою відновлення її прав. З огляду на це, позивач прохав визнати за ним право на спірну земельну частку (пай). Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.12.2020 року відкрито провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.21). У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому заперечив позовні вимоги вказавши на їх необґрунтованості та безпідставності. Відповідачем вказується, що позивач не надав підтвердження, що сертифікат серії ПЛ № 00774824 від 25.12.1996 року на право на земельну частку (пай) виданий саме позивачеві, так як відсутні ідентифікуючі відомості про особу, дата народження, паспорті дані, адреса проживання. Вказує, що позивачем не надано доказів членства КСП «Прогрес» та не доведено законності набуття права на спірну земельну частку (пай). Відповідач вказує, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, адже земельна діялнка є сформованою, а тому слід звертатися із позовом про визнання права власності на земельну ділянку. На підставі вищенаведеного, вважав, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. До відзиву долучено клопотання про застосування позовної давності, так як право позивачки виникло у 1996 році, а за його захистом вона звернулася лише у 2020 році. У встановлений судом строк, позивач подав відповідь на відзив, в якій зауважив, що спосіб захисту своїх прав обрала належний, що не суперечить закону. Окрім того, зауважила, що типова форма сертифікату на право на земельну частку (пай) не передбачала внесення відомостей про дату народження власника сертифікату чи його паспорті дані (а.с.40). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник, [PERSON] вимоги позову підтримав та прохав їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій прохав розгляд справи провести у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та долучені до них письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що за відомостями Відділу у Миргородському районі Головного управління дергеокадастру у Полтавській області, на ім`я [PERSON] на підставі на підставі розпорядження Голови Миргородської РДА від 25.10.1996 року № 342, було видано сертифікат серії ПЛ № 0074824 від 25.12.1996 року на право на земельну часку (пай) із земель колишнього КСП «Прогрес» розташованої на території Комишнянської селищної ради Миргородського району, розміром 4,56 умовних кадастрових гектар. Окрім того вбачається, що державного акту на земельну ділянку позивачка не отримувала (а.с.6). З викопіювання із технічної документації із землеустрою «Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КМП «Прогрес» розташованої на території Комишнянської селищної ради Миргородського району вбачається, що під час виготовлення проекту було запроектовано надання позивачці земельної ділянки, за № 515 (а.с.7). Позивачка втратила оригінал сертифікату серії ПЛ № 00774824 від 25.12.1996 року на право на земельну частку (пай), про що зробила відповідне оголошення у пресі (тираж за 09.09.2020 року). На запит представника позивача, Миргородська районна державна адміністрація повідомила про неможливість видачі дублікату втраченого сертифікату (а.с.10). Оцінюючи докази по справі, доводи сторін, суд зауважує наступне. Предметом даного судового позову є захист права власності особи від порушень, пов`язаних із втратою правовстановлюючого документу. Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку (пай) є об`єктом цивільних прав. Право на земельну частку (пай) на момент виникнення правовідносин посвідчувалося сертифікатом на земельну частку (пай). На підставі доказів долучених до матеріалів цивільної справи достеменно встановлено, що позивачу, [PERSON] , видавався сертифікат серії ПЛ № 00774824 від 25.12.1996 року на право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Прогрес» розташованої на території Комишнянської селищної ради Миргородського району, розміром 4,56 умовних кадастрових гектар, що підтверджує набуття такого права позивачем. Набувши таке право, позивач законом наділяється цивільно-правовими інструментами для захисту свого майнового права. Одним із таких способів захисту є пред`явлення негаторного позову за правилами ст. 392 ЦК України. Законом допускається пред`явлення такого позову в разі втрати правовстановлюючого документу. Відповідач не спростовує належними та допустимими доказами факт втрати сертифікату позивачем. Заперечення відповідача стосуються лише законності отримання позивачем такого сертифікату. Разом з тим, суд звертає увагу, що передумови, які стали підставою для видачі сертифікату не є предметом доказування у справі. Доказів визнання судом недійсним розпорядження Голови Миргородської РДА від 25.10.1996 року № 342, який став підставою для видачі сертифікату позивачці на спірну земельну частку (пай) суду не надано. Конституція України закріплює, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14). Законно набувши право власності на земельну частку (пай) позивач має легітимні очікування в безперешкодній реалізації свого права. Доводи відповідача про необхідність доведення законності набуття права не ґрунтуються на законі та посягають на непорушність права власності. Позиція суду відповідає висновкам ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року. Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд наголошує наступне. Так, згідно ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач заявляючи відповідну заяву, пов`язував строк позовної давності із датою видачі сертифікату. Разом з тим, суд зауважує, що предметом даного позову є захист майнового права позивача від обмежень у здійсненні права власності, пов`язані із втратою правовстановлюючого документу, а не його видачею. Втрата правостановлюючого документа була виявлена у 2020 році, про позивач зробив оголошення у пресі. Таким чином, позивач звернувся в межах строків позовної давності, а тому підстав для задоволення заяви відповідача не вбачається законних підстав. Доводи відповідача стосовно неналежного способу захисту є неспроможними так як, судом достеменно встановлено, що права власності на конкретну земельну ділянку позивач не набув, державного акту на неї не отримував. Формування земельної ділянки № [NUMBER] , визначенні їй кадастрового номеру яка за проектом землеустрою, призначалась для виділення позивачці не є достатнім підтвердженням набуття права власності. За таких обставин, позивач набула право на земельну частку (пай), а тому лише дане право підлягає судовому захисту. За встановлених обставин, на переконання суду, вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved