overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

11 грудня 2014 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню в сумі 1 779 грн. 53 коп. за період з 1 серпня 2013 року по 31 жовтня 2014 року. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач - мешканець [ADDRESS], не здійснює оплату за комунальні послуги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляд справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав. За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 13 листопада 2014 року, довідкою УДМС України в Хмельницькій області від 17 грудня 2014 року. Власниками вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 листопада 1997 року є [PERSON]. За цією адресою МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає відповідачу послуги по теплопостачанню за затвердженими в установленому порядку тарифами, кількість проте останній не оплачує їх в повному обсязі, внаслідок чого станом за період з 1 серпня 2013 року по 31 жовтня 2014 року виникла заборгованість в сумі на 29 листопада 2013 року заборгованість становить 1 779 грн. 53 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» підлягає стягненню заборгованість за послуги по теплопостачанню в сумі 1 779 грн. 53 коп. Судові витрати по справі становлять 243 грн. 60 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

11 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 січня 2013 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх шести місяців сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Позивач вказує на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з протилежними характерами, поглядами на життя та виховання дітей. Він позбавлений можливості створити нову повноцінну сім'ю, в зв'язку з чим звернувся до суду із позовом та просить задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила змінити її прізвище на дошлюбне , - "[PERSON]". Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Миколаївського міського управління юстиції, шлюб зареєстрований 26 січня 2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис під №22. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON]. змінила прізвище на "[PERSON]" (а.с.7). Сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

11 жовтня 2016 року у вказаній цивільній справі винесена ухвала, якою позовну заяву публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, повернуто позивачу, у зв'язку з непідсудністю цієї справи Приазовському районному суду. 18 листопада 2016 року представник ПАТ "Укрсоцбанк", звернувся до суду із заявою, в якій просить повернути судовий збір у розмірі 57 374 гривень 92 копійки, сплачений за подання вказаної позовної заяви. Згідно ч.2 ст.79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви. Враховуючи викладені обставини, заява про повернення судового збору підлягає задоволенню, а сплачений судовий збір поверненню особі, яка його сплатила. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

11 жовтня 2017 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, оскільки вона продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення нею навчання, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою доньку. Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Із свідоцтва про народження (а.с. 3) вбачається, що відповідач [PERSON], є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки наданої Полтавським коледжем Відкритого міжнародного університету розвитку людини "Україна" (а.с. 8) [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання, робітничої професії "Секретар керівника (організації, підприємства, установи)". Дата закінчення навчання червень 2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 200 СК України, визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу)платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 СК України. У статті 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року, Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

11 квівтня 2014 року представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з цивільним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором №NKXRRX09060013 від 04.04.2007 року у сумі 26082,85 гривень, а також судовий збір в розмірі 260,83 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 04.07.2007 року укладено кредитний договір №NKXRRX09060013 про надання кредиту "Розстрочка" у розмірі 1942,75 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 25.03.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 26080,85 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 1277,80 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 10423,06 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 523,60 грн.; 4. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 12140,16 гривень; 5. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 6. штраф (процентна складова) - 1218,23 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 260,83 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 18 травня 1996 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] у Товмачицькій сільській раді, Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 19. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають із нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач зрадив їй в подружній вірності, зустрічається з другою жінкою, для якої орендує квартиру. Це привело до того, що їхня сім'я розпалася, але так як син дуже прив'язаний до батька, то вони проживають в одній квартирі, але спільного бюджету в них немає, кожний живе на свою зарплату, комунальні платежі сплачують пополовині, статеві стосунки припинили більше трьох років назад. В даний час їх шлюб існує формально більше трьох років, примирення між ними неможливе. За таких обставин вважає, що сім'я їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому просить суд розірвати шлюб, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, неповнолітніх дітей залишити проживати із нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач теж подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 18 травня 1996 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у Товмачицькій сільській раді, Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 19 /а.с.4/. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.5-6/, які проживають із позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач зрадив позивачці в подружній вірності, зустрічається з другою жінкою, для якої орендує квартиру. Це привело до того, що їхня сім'я розпалася. Вони проживають в одній квартирі, але спільного бюджету в них немає, кожний живе на свою зарплату, комунальні платежі сплачують пополовині, статеві стосунки припинили більше трьох років назад, примирення між ними неможливе. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати із матір'ю, після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні пояснила, що 3 вересня 2006 року між нею та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб у с-щі Отинія, Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 42. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З початку їхнього спільного проживання у них склалися нормальні сімейні відносини, але з часом вони погіршилися. Вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. З метою покращення матеріального становища сім'ї відповідач почав виїжджати на сезонні роботи в Чехію, де працює по даний час. За цей час вони відвикли один від одного, стали чужими. Понад півтори року відповідач не відвідує сім'ю, а від листопада 2013 року вони взагалі не спілкуються. Кожному з них потрібно влаштовувати своє особисте життя, а тому, шлюб, що носить формальний характер, є перепоною в цьому. За таких обставин вважає, що сім'я їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому просить суд розірвати шлюб, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, неповнолітніх дітей залишити проживати із нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд розглядає справу в заочному провадженні на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 03 вересня 2006 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у селищі Отинія Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 42 /а.с.6/. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.7-8/. З початку їхнього спільного проживання у них склалися нормальні сімейні відносини, але з часом вони погіршилися. Вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. З метою покращення матеріального становища сім'ї відповідач почав виїжджати на сезонні роботи в Чехію, де працює по даний час. Понад півтори року відповідач не відвідує сім'ю, а від листопада 2013 року вони взагалі не спілкуються. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати із матір'ю, після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

11 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання сторони не з"явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відстуності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи за його відстуності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 23.06.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано /.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] не виконує обов'язок по утриманню доньки, а значить вимога позивачки про стягнення аліментів підлягає задоволенню. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.( ч.3 ст. 181, ст. ст. 182, 183 СК України). Судом встановлено, що дитина об'єктів рухомого і нерухомого майна не має, проживає із матір'ю. Відповідач працює ФОП "Жарко", інших неповнолітніх дітей він не має, інших стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення із [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

11 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла її мати [PERSON], після її смерті залишилась спадщина у виді сертифікату від 20.10.1995р. № 629, виданий ВАТ «Погребищенське» щодо належності [PERSON] 5001 акцій цього підприємства на загальну суму п'ять мільйонів одна тисяча карбованців, а також інвестиційний сертифікат від 31.05.1995р. № 255, 285, виданий Першим українським фондом приватизації щодо придбання 21 сертифіката, проте вона не була включена до списку членів трудового колективу САТ «Погребищенське», які мали право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні землі. В зв'язку з цим вона не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), що було грубим порушенням її права на землю. З цих причин вона не може реалізувати своє право на спадкування земельної частки (паю). Позивачка в судове засідання не з'явлася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнавла. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (про що свідчить поштове повідомлення та розписка - а.с.18-20) відповідачі не з`явилися до суду, не повідомивши про причини неявки. З'ясувавши позицію позивачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], після її смерті залишилась спадщина у виді сертифікату від 20.10.1995р. № 629, виданий ВАТ «Погребищенське» щодо належності [PERSON] 5001 акцій цього підприємства на загальну суму п'ять мільйонів одна тисяча карбованців, а також інвестиційний сертифікат від 31.05.1995р. № 255, 285, виданий Першим українським фондом приватизації щодо придбання 21 сертифіката, проте вона не була включена до списку членів трудового колективу САТ «Погребищенське», які мали право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні землі. В зв'язку з цим вона не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). З цих причин позивачка не може реалізувати своє право на спадкування земельної частки (паю), тому з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право власності на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право на земельну частку (пай) мають особи, які на час розпаювання земель були його членами. На підставі п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям",

Outcome: approved