Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.10.2015 рішенням Тернопільського міськрайонного суду розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] Від даного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON]. У зв'язку з тим, що відповідач перешкоджала [PERSON] зустрічатися із сином, спілкуватися з ним, приймати участь у його вихованні, він змушений був звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.06.2016 визначено участь у вихованні малолітньої дитини і встановлено йому порядок побачення із сином в такі дні: вівторок, четвер, неділя з 17:00 год. до 19:00 год. в період перебування батька на території України у присутності матері дитини. Побачення мають відбуватися в місцях розважального характеру призначених для повноцінного відпочинку дітей (парк, кінотеатр, ляльковий театр, ТРЦ «Подоляни» та ін.). Однак, відповідач з жовтня 2017 року не виконує рішення органу опіки і піклування та чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. З даного приводу позивач звертався у правоохоронні органи. При визначенні способу участі у вихованні сина, позивач просив взяти до уваги рекомендований органом опіки та піклування порядок участі, однак з врахуванням обставин, які склалися, просив його дещо змінити. Зокрема, просив суд, зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO], та визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини у вигляді систематичних побачень з сином щовівторка з 15:00 год. до 19:00 год., щочетверга з 15:00 год. до 19:00 год. та щонеділі з 15:00 год. до 19:00 год. в період його (батька) перебування на території України. При цьому, позивач просив суд, щоб його спілкування із сином та участь у вихованні останнього не обмежувалась виключно присутністю матері, а побачення із сином тривали довше, ніж зазначено у висновку органу опіки та піклування, оскільки він проживає у м. Тернополі, тому, щоб відвезти сина у якийсь розважальний центр йому потрібно більше часу. Необхідність такого способу участі у вихованні сина, на думку позивача, зумовлена тим, що відповідач не хоче його бачити. Зокрема, він позбавлений можливості спілкуватись із сином наодинці без присутності матері. Без згоди відповідача він навіть не може повести дитину у дитячий розважальний заклад, придбати разом з ним необхідний одяг та іграшки, не може вивезти дитину на прогулянку за місто чи відвідати родичів, тільки тому, що відповідач цього не хоче з власної примхи. Тому, [PERSON] просив суд визначити такий спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином, який не створюватиме відповідачу додаткових незручностей, не буде давати підстав для зловживання та який буде найбільш сприятливим для розвитком особистих стосунків батька і сина, надасть позивачу можливість безперешкодно реалізувати його право на повагу до приватного та сімейного життя. При визначенні способу участі батька у вихованні дитини, позивач просив також врахувати вік дитини (3 роки і 8 місяців), а також ту обставину, що [PERSON] є його єдиним сином. він зможе надати належний догляд дитині у такому віці протягом відведеного часу у відсутності матері, спілкуючись з ним особисто. Ухвалою суду від 18.04.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою від 11.05.2018 для участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Волочиську районну державну адміністрацію. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримала 15.05.2018 (а.с. 36). 17.05.2018 до суду надійшов відзив [PERSON] ([PERSON].) у якому вона позов визнала часткового. Просила встановити систематичні побачення позивача із сином кожну суботу та неділю з 16:00 год. до 17:00 год. у її присутності, в межах населеного пункту проживання дитини. Мотивувала це тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона чинить перешкоди йому у спілкуванні з дитиною та не зазначено, які конкретно дії з її боку були здійснені, в чому вони полягали, яким чином вона створювала перешкоди батьку у вихованні та спілкуванні з дитиною. Також вважає, що дії позивача щодо звернення до суду з даним позовом спрямовані лише на дошкуляння їй, а не в інтересах дитини. Представник позивача копію відзиву отримала 22.05.2018 (а.с. 42, 56), відповіді на нього до суду не надходило. 22.05.2018 ухвалою суду від 22.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подавши суду заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутності, врахувавши поданий нею відзив (а.с. 61). Представник третьої особи органу опіки і піклування - виконавчого комітету Тернопільської міської ради в судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв про розгляд справи у його відсутності суду не направив. Представник третьої особи органу опіки і піклування Волочиської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подавши заяву у якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнала частково, просила врахувати висновок Волочиської РДА від 21.05.2018 № 26-22-902/18 (а.с. 47). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази та усі матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 151, 153, 157 - 159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Різного роду суперечності повинні долатись ними самими. Коли така мета не досягається, батьки (або один з них) можуть звернутись до органів опіки та піклування (ст. 158 СК) або до суду (ст. 159 СК). Судом встановлено, що сторони з 26.05.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2015, яке набрало законної сили 02.11.2015 (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина фактично проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS], що встановлено актом обстеження умов проживання дитини від 17.05.2018 (а.с. 45). Згідно з вказаного акту, дитина забезпечена всім необхідним згідно віку. Службою у справах дітей Волочиської РДА вирішено рекомендувати встановити дні та години для спілкування батька виключно в присутності матері за місцем проживання дитини. При вирішенні даного спору, суд, в першу чергу, виходить з інтересів дитини та з того, що батько, який проживає окремо від неї, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право спілкуватися з нею, якщо буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Формами здійснення батьківських прав особою, яка не проживає зі своєю дитиною, є участь у вихованні та спілкування з нею. Така участь передбачає використання різних способів позитивного впливу на дитину, що робить благотворний вплив на формування її особистості. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, право на виховання та спілкування з дитиною належить до особистих немайнових прав батьків, про що прямо зазначає закон. Порушення цього права, створення умов, за яких неможлива його реалізація, є правопорушенням. Причому порушуються права не тільки батька (матері), але й дитини. При цьому, як уже зазначалося, у чинному законодавстві (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 3 ст. 157 СК України) закріплюється презумпція корисності для дитини її спілкування з батьком (матір'ю), що проживає окремо. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 198 від 24.06.2016, рекомендовано батьку [PERSON] встановити побачення з малолітнім сином [PERSON], [INFO], в такі дні: вівторок, четвер, неділя з 17:00 год. до 19:00 год. в період перебування батька на території України. Побачення мають відбуватися в місцях розважального характеру призначених для повноцінного відпочинку дітей (парк, кінотеатр, ляльковий театр, ТРЦ «Подоляни» та інше) в присутності матері. Рекомендовано батьку [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов'язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати, матеріально утримувати. Рекомендовано [PERSON] поважати батьківські права [PERSON], не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином (а.с. 8). Відповідно до висновку Волочиської РДА № 26-22-902/18 від 21.05.2018, Волочиська РДА, як орган опіки та піклування, вважає, що батьку [PERSON] необхідно встановити систематичні побачення з дитиною в присутності матері за місцем проживання дитини, дні та години спілкування за згодою сторін (а.с. 43-44). У позові позивач послався на те, що відповідач з жовтня 2017 року не виконує рішення органу опіки і піклування, чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, надавши на підтвердження даної обставини, талони повідомлення № 3, 7, 74 (а.с. 9-10). Однак, з талонів № 3 та 7 неможливо визнати у зв'язку з чим [PERSON] звертався в поліцію, відтак суд не бере їх до уваги при вирішенні справи. З талону № 74 та відповіді начальника Волочиського ВнП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області № 2226/102-18 від 12.03.2018 (а.с. 11) слідує, що 01.03.2018 позивач звернувся до правоохоронних органів з приводу спричинення [PERSON] перешкод у спілкуванні із сином. З метою опитування з даного приводу [PERSON] було здійснено телефонний дзвінок до останньої, яка в телефонній розмові повідомила, що якщо він хоче бачитись із сином, то йому потрібно звернутися до суду. Вказане, на думку суду, у повній мірі спростовує твердження відповідача про те, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували чинення нею перешкод щодо побачень та спілкування з сином, а тому, звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав, в контексті ст. 4 ЦПК України, є підставним. За змістом ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. В даному випадку, суд враховує рішення Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 198 від 24.06.2016, в частині встановлення позивачу побачень з сином в такі дні: вівторок, четвер, неділя з 17:00 год. до 19:00 год. в період перебування батька на території України. При цьому, судом враховано, що [PERSON] відвідує ЦРД «Калинка» з 09:00 год. до 17:00 год. (а.с. 40). А тому, побачення з батьком, у наведений вище час, не перешкоджатиме дитині відвідувати вказаний центр розвитку. В позовній заяві позивач просив, щоб його спілкування із сином та участь у його вихованні не обмежувалася виключно присутністю матері, а побачення з сином тривали довше, оскільки він проживає в м. Тернопіль, однак суд виходить, в першу чергу, із інтересів дитини. Згідно з рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Щодо першого аспекту, наведеного ЄСПЛ, то його захист закріплений у національному законодавстві України, зокрема в Сімейному кодексі України. Так, відповідно до положень ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Тому, вирішуючи дану справу, суд виходить, в першу чергу, з права дитини на вільне спілкування з обома її батьками. При цьому, в рішенні органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 198 від 24.06.2016 та у висновку органу опіки та піклування Волочиської РДА № 26-22-902/18 від 21.05.2018 рекомендовано встановити систематичні побачення батька з дитиною саме в присутності матері. Однак, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 159 СК України, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини. В даному випадку, відповідачем не надано доказів того, що побачення сина з батьком у її присутності викликано інтересами дитини. Зокрема, судом встановлено, що позивач протягом 2016-2017 року вчиняв адміністративні правопорушення передбачені ч. 4 ст. 122, ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП, що підтверджується копіями постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (а.с. 81-82). Разом з тим, будь-яких доказів того, що порушення позивачем [PERSON] в минулому Правил дорожнього руху та громадського порядку може негативно вплинути на його сина суду надано не було. Жодних неправомірних дій відносно своєї дитини позивач не вчиняв. Доказів того, що він з'являвся за дитиною чи повертав її, перебуваючи у нетверезому стані, про що відповідач зазначала у відзиві, також надано не було, а тому не може братися судом до уваги. Отже, з урахуванням згадуваної вище презумпції корисності для дитини її спілкування з батьком (матір'ю), що проживає окремо, вимога позивача дозволити йому побачення з сином у відсутності матері є підставною та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, відвідування [PERSON] ЦРД «Калинка» підтверджує психологічну можливість дитини на сьогоднішній день перебувати певний час без матері. Вимога ж відповідача про здійснення побачень позивача з сином в межах населеного пункту проживання дитини, на думку суду, з урахуванням віку та віддаленості місця проживання [PERSON] від місця проживання дитини, у повній мірі буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому для нього середовищі, про що іде мова у другому аспекті визначення найкращих інтересів дитини, наведеного Європейським судом з прав людини. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial