Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

22.03.2021 року позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до виконавчого комітету Хотинської міської об`єднаної територіальної громади про визнання неправомірною відмову в реєстрації місця проживання, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона знаходиться з 2000 року в шлюбі з [PERSON] та мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2009р.н. Використовуючи своє право згідно ст.160 СК України, що місце проживання дитини визначається за згодою батьків, за домовленістю з чоловіком вона зняла останню з реєстрації по [ADDRESS] для реєстрації її разом з чоловіком в [ADDRESS] . В даному житловому будинку чоловік з 13.01.2014 року зареєстрований в якості наймача. Вказує, що 11.02.2021 року нею подана заява до виконавчого комітету Хотинської ОТГ Чернівецької області в особі адміністратора виконавчого комітету Хотинської міської ради Волявської Т.В. для реєстрації місця проживання дитини разом з чоловіком, але 12.02.2021 року адміністратор відмовив посилаючись на рішення Хотинського райсуду Чернівецької області від 08.12.2020 року. Разом з цим, даним судовим рішенням було задоволена її вимога про незаконність відмови в реєстрації місця проживання. Крім цього, рішенням Хотинського райсуду Чернівецької області 18.02.2020року відмовлено в позові Хотинської міської ради про визнання чоловіка таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, що підтверджує його права наймача. Також зазначає, що їй були спричинені душевні страждання в зв`язку з протиправними діями відповідача, які обумовили у неї тяжкий психологічний стан, порушили звичайний ритм життя і таким чином моральну шкоду вона оцінює в розмірі 5000 грн., яку повинен сплатити відповідач. Підтримуючи вищевикладене, просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та визнати неправомірною відмову виконавчим комітетом Хотинської міської ради - [PERSON] в реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] , та зобов`язати виконавчий комітет Хотинської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Стягнути з виконавчого комітету Хотинської міської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 31.03.2021 року на адресу Хотинського районного суду Чернівецької області від представника відповідача - виконавчого комітету Хотинської міської ради Гіждівського В.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому він позовні вимоги не визнав. Посилається на те, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, року Хотинській міській раді на праві комунальної власності на підставі рішення «Про передачу об`єкта житлового фонду права державної власності у комунальну власність Хотинської міської ради» належав житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Хотинської міської ради № 137/10 від 23 жовтня 2020 року «Про надання житла, що належить до комунальної власності Хотинської міської ради» надано позачергово [PERSON] , [INFO] , та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (двоє малолітніх осіб), житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] , спільно зі своєю родиною володіє на праві спільної сумісної власності будинком [ADDRESS] в якому й зареєстрований з сім`єю. В свою чергу [PERSON] працюючи на посаді начальника Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області, пізніше в 2015 році переведений на посаду заступника начальника слідчого управління ГУНП України в Чернівецькій області, був зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , який раніш рахувався як службовий ОВС до моменту добровільної передачі в комунальну власність Хотинської міської ради. Таким чином, Хотинська міська рада набула право комунальної власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а отже вона отримала право на реалізацію своїх прав в частині володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Вказує, що позивачем не доведено фактів душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації. Позивачем не підтверджено обставин за яких відбулося приниження честі та гідності, а також ділової репутації Ухвалою суду від 06.05.2021 року залучено до участі у цивільній справі № 724/574/21, провадження № 2/724/282/20 третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1998 року народження, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , що проживають за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належними чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача виконавчого комітету Хотинської міської ради - Гіждівський В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належними чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.12.2020 року по цивільній справі № 724/1538/20 судом встановлено, що [PERSON] працюючи на посаді начальника Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області, пізніше в 2015 році переведений на посаду заступника начальника слідчого управління ГУНП України в Чернівецькій області проживав в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який раніше рахувався як службовий ОВС до моменту добровільної передачі в комунальну власність Хотинської міської ради. У вказаний будинок по [ADDRESS] , [PERSON] заселено як наймача. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області в справі № 724/52/20, провадження встановлено, що на баланс Хотинської міської ради вказане житлове приміщення передано лише в квітні місяці 2019 року на підставі спільного наказу № 241 від 10.04.2019 року Хотинської міської ради та Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Судом встановлено із рішення 72 сесії Хотинської міської ради VІІ скликання № 733872/20 від 30.10.2020 року, що було здійснено передачу житлового будинку [ADDRESS] , комунального майна Хотинської міської ради за адресою: [ADDRESS] , в приватну (спільну сумісну) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цьому будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнати уповноваженим власником житла [PERSON] , якому видати свідоцтво про право власності на житло Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.10.2000 року, позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] . Судом також встановлено, що у позивача [PERSON] та [PERSON] є донька [PERSON] , [INFO] . Так, згідно будинкової книги, в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни [PERSON] , [INFO] , з 13.01.2014 року та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 13.01.2014 року. Згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 11.09.2020 року, [PERSON] , [INFO] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 6 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник). Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до заяви [PERSON] про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , останній відмовлено та вказано підставу відмови - згідно рішення Хотинського районного суду № 724/1538/20 провадження № 2/724/466/20 від 08.12.2020 року. Проте, в п. 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, міститься вичерпний перелік коли орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, а саме якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Крім цього, рішенням Хотинського районного суду № 724/1538/20 провадження № 2/724/466/20 від 08.12.2020 року визнано неправомірною відмову виконавчого комітету Хотинської міської ради Чернівецької області [PERSON] в реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] в реєстрації місця проживання по [ADDRESS] , згідно заяви № 216. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з частиною другою статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд вважає, що оскільки [PERSON] є наймачем житла, а тому його донька [PERSON] має право на проживання разом зі своїм батьком, оскільки права дитини мають бути захищені відповідно до закону. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання неправомірною відмову виконавчого комітету Хотинської міської ради Чернівецької області [PERSON] в реєстрації місця проживання її доньки [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог, з приводу зобов`язання виконавчого комітету Хотинської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Згідно пп. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру зазначені в пп.4 п. 18 вказаного порядку документи або згода власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників. Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02). Враховуючи обставини справи, судом встановлено, що посадова особа виконавчого комітету Хотинської міської ради, відмовляючи [PERSON] у реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , з підстав, які не передбачені законодавством, діяла протиправно. З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання виконавчого комітету Хотинської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] щодо реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] по [ADDRESS] . Між тим, зі змісту наведених вище норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявниці замість суб`єкта владних повноважень. Тобто законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення посадової особи виконавчого комітету Хотинської міської ради, щодо відмови у реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] є протиправним, та враховуючи, обов`язок суду зобов`язати суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання виконавчого комітету Хотинської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Щодо позивної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішення справ про відшкодування моральної шкоди піддягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] 29.09.2020 року звернулася із заявами № 215 та № 216 про реєстрацію місця проживання її та дочки [PERSON] 29.09.2020 року секретарем Хотинської міської ради було відмовлено в реєстрації місця проживання неповнолітньої [PERSON] . Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.12.2020 року, яке набрало законної сили, визнано неправомірною відмову виконавчого комітету Хотинської міської ради Чернівецької області [PERSON] та [PERSON] , [INFO] в реєстрації місця проживання по [ADDRESS] . Не зважаючи на вкаже рішення суду, виконавчий комітет Хотинської міської ради жодних дій по виконанню рішення суду не вчиняв та не прийняв рішення по заяві від 29.09.2020 року. Таким чином, [PERSON] 11.02.2021 року повторно звернулася із заявою про реєстрацію місця проживання своєї дитини [PERSON] , яка була знята з реєстрації, ще 11.09.2020 року відділом ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці. Неправомірно відмовляючи в реєстрації [PERSON] , 2009 року народження, адміністратор виконавчого комітету Хотинської міської ради безпідставно ссилалася на вищевказане рішення Хотинського районного суду від 08.12.2020 року, чим порушила житлові права доньки [PERSON] . Проаналізувавши обставини справи, а саме те, що позивачу були спричинені душевні страждання в зв`язку з протиправними діями відповідача під час відмови у реєстрації місця проживання її доньки [PERSON] , які обумовили важкий психологічний стан, порушили звичайний ритм життя, суд вважає, що позивачем доведено наявність причинного зв`язку між заподіяною їй моральною шкодою і неправомірними діями відповідача. Таким чином, суд вважає, що доводи позовної заяви про стягнення моральної шкоди, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю доведено встановленими у справі обставинами, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити. Крім цього, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, представником позивача надано: розрахунок № 1 від 22.02.2021 суми гонорару за надану правничу допомогу за угодою від 19.02.2021 року; звіт про виконання робіт від 22.02.2021 року до Угоди про надання правничої допомоги від 19.02.2021 року, квитанція № 04/2021 від 22.02.2021 про оплату вказаних послуг в сумі 3000 грн.; ордер серія ЧЦ №000199 від 19.02.2021 на надання правової допомоги. У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи те, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань стосовно спірних правовідносин, складання позовної заяви, представництво в суді першої інстанції в сумі 3000 грн. Проте, судом враховано, що представник позивача [PERSON] в судові засідання не з`явився, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 2908,00 грн., а саме 908,00 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правничу допомогу. Крім цього враховуючи те, що позивачем заявлено три позовні вимоги, судовий збір сплачено тільки за одну, то з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1816,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved