Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, в якому просить визнати недійсним розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на житло. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 лютого 1982 року позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали ордер на житлове приміщення за № 155 виданий Смілянським міськвиконкомом. Надана трикімнатна квартира в [ADDRESS] складається із трьох ізольованих кімнат житловою площею 39,2 кв., в якій вони проживали. Особистий рахунок на квартиру відкритий на [PERSON] 28 листопада 1995 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний. На підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2003 року змінено умови договору найму трикімнатної квартири [ADDRESS] та виділено у користування [PERSON] та [PERSON] жилі кімнати площею 10,4 і 16,1 кв.м., а [PERSON] жилу кімнату площею 11,9 кв.м., підсобні приміщення залишено у\~ користуванні цих осіб. Зобов`язано ПП «Житлоремсервіс» укласти договір найму із [PERSON] на кімнати площею 10,4 і 16,1 кв.м, а [PERSON] на кімнату площею 11,9 кв.м. На підставі розпорядження Смілянського міськвиконкому № 259-РП від 02 листопада 2005 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 626077 від 25. В період приватизації квартири позивач постійно проживала у ній, попереджена вона не була та у неї ніхто не брав дозволу на приватизацію квартири. Під час приватизації житла [PERSON] подав довідку про склад сім`ї, яка на той момент не відповідала дійсності, тобто, як вважає позивач, вона була підроблена, оскільки відомості про те, що позивач, як співмешканець\~ проживала у квартирі у ній були відсутні. А тому, позивач вважає, що в результаті розпорядження органу приватизації підлягає скасуванню, так як дані для приватизації були дані завідомо неправдиві. Заява на приватизацію квартири також була подана з порушенням всіх вимог чинного законодавства, що веде за собою службову недбалість, некомпетентність та підробку, оскільки в ній\~ не вказані число, місяць та рік подання заяви. Право на приватизацію квартир з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Оскільки\~ приватизація квартири [ADDRESS] проведена без згоди позивача та з порушенням права на приватизацію житла, просила визнати недійсним розпорядження відділу приватизації державного житла Смілянської міської ради № 259-РП від 02 листопада 2005 року та свідоцтво про право власності [NUMBER] №626077 від 25 листопада 2005 року\~ та визнати даний правочин державної реєстрації недійсним. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Представник виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області надіслала до суду відзив в якому зазначила, що\~ позивач просить суд визнати недійсними розпорядження відділу приватизації державного житла Смілянської міської ради №259-РП від 02 листопада 2005 року та свідоцтво про право власності [NUMBER] \~ №626077 від 25 листопада 2005 року на квартиру [ADDRESS] . Представник відповідача зазначила, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на момент приватизації вона також проживала та була зареєстрована в квартирі, приватизація відповідачами була нібито проведена всупереч чинному законодавству, а відповідно порушено її права. Однак з таким твердженням представник відповідача не погоджується з оглядуна наступне. Згідно ордеру №155 на склад сім`ї 4 особи [PERSON] було надано 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68 кв.м. В зв`язку із розірванням шлюбу між позивачем та [PERSON] рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2003 рооку\~ (справа №22а-679) було змінено умови найму вказаної квартири. Таким чином після зміни умов договору найму та встановлення порядку користування вказана квартира була перетворена в комунальну (копія рішення знаходиться в матеріалах справи), відповідачі стали наймачами не всієї квартири, а лише її частини,\~ яку останні приватизували відповідно до вимог чинного законодавства. 25 листопада 2005 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради на підставі розпорядження від 02 листопада 2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було видано свідоцтво про право власності на виділену їм частину квартири відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2003 року. Як зазначила представник відповідача вказана обставина підтверджується і самим свідоцтвом про право власності, а саме: в розділі «Опис об єкта»: зазначено, що загальна площа приватизованої квартири становить 39,2 кв.м., житлова площа 26,6 кв.м. двохкімнатна квартира. І це при тому, що загальна площа квартири [ADDRESS] складає 68 кв. [ADDRESS] ., житлова площа - 41,28 кв.м. і вона є 3-х кімнатною. Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на момент приватизації) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. А тому, як вважає представник відповідача\~ посилання позивача на те, що приватизація була проведена без її згоди та не враховано положення Закону, а саме ст. 1, ч.1 ст.5, ст. 8, згідно яких: «до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло»;\~ «передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім , які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі, тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку)», є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству України. Крім того, відповідно ч.2 ст.2 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 №2946-111 (в редакції від 15 жовтня 2005 року) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов язки. Частиною 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 №5464-Х ( в редакції від 30 червня 2005 року) до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Представник відповідача зазначила, що відповідно до вищезазначених законів позивач не відноситься до членів сім`ї [PERSON] , а відповідно і її згода на приватизацію квартири не була потрібна, тому розпорядження виконавчого комітету Смілянської міської ради є чинним та виданим відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, звернула увагу суду на те, що у 2007 році Смілянським міськрайонним судом вже розглядалася адміністративна справа за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним. Постановою Смілянського міськрайонного суду від 22 лютого 2007 року у позові [PERSON] було відмовлено. Постанова суду була залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2007 року. Таким чином даний спір вже вирішений в судовому порядку. Просила ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в\~ поновму обсязі. Представник відповідача зазначила, що позивач при поданні даної позовної заяви пропустила строк позовної давності, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~ У поданій заяві про застосування строку позовної давності представник відповідача заначила, що позивач про своє порушене право дізналася у 2007 році, коли зверталася до суду з адміністративним позовом про скасування свідоцтва про право власності, а також під час розглялу цивільної справи у 2007 році\~ за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ яка діяла від свого імені та імені малолітньої\~ [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] про визнання права власності на частину квартири. Таким чином позивач пропустила встановлений законом строк звернення до суду для захисту своїх прав, оскільки згідно ч.1 ст. 261 ЦК Україхни перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. При ухваленні рішення просила застосувати строк\~ позовної давності. Справа надійшла до суду 30 червня 2016\~ року, при цьому розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи,\~ суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно ордера № 115\~ від 04 лютого 1982 року [PERSON] , сім`я якого складається із 4 чоловік надано право зайняти житлову площу 41,28 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (а.с. 7). Як вбачається з довідки ОСББ «Маяк» № 6 від 17 грудня 2012 року [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] \~ з 11 лютого 1983 року та лише з 26 вересня 2001 року була перереєстрована в цій квартирі в зв`язку із зміною прізвища з « [PERSON] » і зміною паспорта (а.с. 8). Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2003 року змінено умови договору найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] та виділено в користування [PERSON] та [PERSON] кімнати відповідно площею 10,4 та 16,1 кв.м., в користування [PERSON] залишено кімнату площею 11,9 кв.м., підсобні приміщення в квартирі залишено в спільному користуванні та зобов`язано ПП Житлоремсервіс» укласти договір найму із [PERSON] на кімнати площею 10,4 та 16,1 кв.м., а із [PERSON] на кімнату площею 11,9 кв.м. (а.с. 9- 10, 18-19). Згідно розпорядження виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 259-РП від 02 листопада 2005 року вбачається, що від наймача [PERSON] \~ надійшла заява про приватизацію квартири [ADDRESS] , яким передано вказану квартиру в приватну (сумісну або часткову) власність (а.с. 11). Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 826077 від 25 листопада 2005 року виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради власниками по 1/4 частині квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м., є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~ Форма власності приватна (а.с. 14). Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2007 року у задоволенні позову [PERSON] до виконкому Смілянської міської ради, 3-ті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання нечинним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] \~ виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради від 25 листопада 2005 року за № 259-РП відмовлено (а.с. 25). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду\~\~ від 08 червня 2007 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Смілянського міськрайоного суду Черкаської області від 22 лютого 2007 року без змін (а.с.26). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2007 року визнано дійсним договір купівлі-продажу за яким 20 листопада 2006 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] продали, а [PERSON] купив дві кімнати загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 26, 5 кв.м. (10,4+16,1) в трикімнатній квартирі [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на вищевказану квартиру (а.с. 23-24). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 липня 2007 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2007 року залишено без змін (а.с. 26). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2013 року у позові [PERSON] до виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання довідки недійсною відмовлено (а.с. 27). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2013 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від\~ 29 липня 2013 року залишено без змін (а.с.28-29). Згідно ч.1 ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Порядок приватизації житла передбачений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19 червня 1992 року. Як передбачено ст.1, ст.2, ст.3 Закону країни "Про приватизацію державного житлового фонду", в редакції яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду це відчудження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін..) державного житлового фронду на користь громадян України, при цьому державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі, потребуючих поліпшення житлових умов, а незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність займані ними квартири громадян, які зазначено в ст.10 Закону. Відповідно до п. 5 ст. 5 цього Закону кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз, при цьому право на приватизацію житла передбачено і ст.9 Житлового кодексу Української РСР 1983 року, в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин. Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовка та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Відповідно до п.п. 18, 19 Положення про порядок передачі квартири (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держкомунгоспу від 15 вересня 1992 року № 56, діючому в редакції станом на момент передачі частини квартири у власність [PERSON] та членам його сім`ї, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинок) підтверджується письмово і додається до заяви. Зі змісту ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" вбачається, що органи приватизації на підставі заяви громадянина приймають рішення про приватизацію, згідно з яким житло передається у приватну власність. Така передача житла у власність громадян оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації та не потребує нотаріального посвідчення, а зазначене свідчить про те, що Закон передбачає, по-перше, наявність волі громадянина на приватизацію житла; по-друге, прийняття відповідного рішення органом приватизації, який у конкретних правовідносинах впроваджує волю держави, що виражена у Законі. При цьому, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком обмежень, що встановлені для приватизації деяких категорій житла (квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, тощо), тому лише громадянин може як відмовитись, так і погодитись на приватизацію найманого ним житла з державного житлового фонду. Його контрагенти - державні приватизаційні органи - у разі виявлення відповідної волі громадянина щодо приватизації житла мають лише обов`язок здійснити оформлення необхідних приватизаційних документів та, за малим винятком що стосується обмеження на приватизацію деяких категорій житла, не можуть відмовити у приватизації. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що орган приватизації виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області здійснив передачу частини квартири у власність громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, згідно рішення (розпорядження) цього органу. [PERSON] , як основний квартиронаймач,\~ погодився з такою передачею, засвідчивши це власним підписом у поданій письмовій заяві\~ (а.с. 15). На підставі оформленого розпорядження орган приватизації виготовив\~ свідоцтво про право власності на житло, яке є правовстановлюючим документом, який засвідчує право власності на житло, реєстрація якого проведена у відповідності до чинного на зазначений період законодавства, вказані дії вчинялись саме з волевиявлення сторін у справі. Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на момент приватизації)\~ до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Як передбачено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на момент приватизації)\~ до\~ членів\~ сім`ї\~ наймача\~ включаються лише громадяни, які постійно\~ проживають\~ в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими\~ зберігається\~ право\~ на\~ житло.\~ Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на момент приватизації)\~ передача\~\~ квартир\~\~ (будинків),\~ житлових\~ приміщень\~ у гуртожитках\~ здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за\~ письмовою\~ згодою\~ всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають\~\~ у\~\~ цій\~ квартирі\~ (будинку),\~ житловому\~ приміщенні\~ у гуртожитку,\~\~ в\~\~ тому\~\~ числі\~\~ тимчасово\~\~ відсутніх,\~ за\~ якими зберігається\~\~ право\~\~ на\~\~ житло,\~\~ з\~\~ обов`язковим\~ визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, відповідно до п. 5 якого передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно ч.2 ст.2 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР\~ передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Суд не приймає до уваги посилання позивача про відсутність її згоди на приватизацію частини спірної квартири [ADDRESS] , що є підставою недійсності розпорядження про її приватизацію, оскільки вона використала своє право на безоплатну приватизацію раніше, тому її згода на не вимагалась. Окрім того, суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] на момент видачі розпорядження та отримання свідоцтва про право власності не була членом сім`ї [PERSON] , спільно з ним не проживала, не була пов`язана спільним побутом, чим спростовуються доводи позивача про необхідність надання нею згоди на приватизацію частини квартири. Отже, при проведенні приватизації двохкімнатної квартири [ADDRESS] згоду надали усі повнолітні члени родини [PERSON] на загальну площу 39,2 кв.м., житлову площу 26,5 кв.м.\~ Крім того, суд звертає увагу на те, що підсобні приміщення неприватизовані і залишилися в спільному користуванні обох наймачів, що підтвердив своїм рішенням Смілянський міськрайонний суд Черкської області від 22 лютого 2007 року та Київський апеляційний адміністративний суд 08 червня\~ 2007 року (а.с. 21-22). Оскільки передача квартири [ADDRESS] із державного житлового фонду у приватну спільну власність відповідачів проведена на підставі заяви наймача [PERSON] при цьому з моменту подання відповідних документів на приватизацію квартири (разом із відповідною заявою про бажання приватизувати її) та до моменту видачі розпорядження (тобто до моменту прийняття рішення органом приватизації про приватизацію), він свого волевиявлення не змінював, а тому видані 02 листопада 2005 року розпорядження № 259- РП органу приватизації та свідоцтво про право на житло серія [NUMBER] від 25 листопада 2005 року є такими, що видані з дотриманням норм чинного законодавства,\~ підстав для відмови у здійсненні приватизації у органів приватизації не було. Відповідно до ст.112 ЦК УРСР в редакції станом на дану приватизації майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам та іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність (часткова власність) з визначенням часток або без визначення часток (сумісна власність). Судом встановлено, що приватизація квартири була здійснена у спільну власність в рівних долях, що вбачається із\~ свідоцтва про право на нерухоме майно, яка не суперечить письмовій заяві [PERSON] про приватизацію та розпорядженню органу приватизації №259-РП від 02 листопада 2005 року, в якому зазначено про передачу вказаної квартири в приватну (сумісну або часткову) власність. Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 76, 89 ЦПК України суд приходить до висновку, що позивачем в межах заявленого позову не було надано суду належних і допустимих доказів того, що її права порушені, а приватизація спірної квартири суперечила її волевиявленню, досліджені судом письмові докази\~ спростовують обставини, на які вона посилалася . Крім того суд зауважує, що спір між сторонами\~ про визнання свідоцтва про право власності на житло, недійсним, вже був предметом розгляду в іншому суді і з цього приводу приймалися рішення, які набрали законної сили. Щодо заявленого представником відповідача виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області клопотання про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Щодо строку позовної давності, при вирішенні судом даного спору, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Суд прийшов до беззаперечного висновку, про те, що про своє порушене право позивач дізналася в 2007 році, коли було заявлено позовну вимогу до виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, відтак нею пропущені строки позовної давності звернення до суду з даним позовом. Позовну заяву позивачем подано лише 27 вересня 2016 року, тобто більш ніж через три роки після спливу передбачених ст. 257 ЦК України термінів. Відповідно до ст.ст.12, 13, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судовому захисту підлягають тільки порушені, невизнані або оспорювані цивільні права фізичної особи, на якій лежить обов`язок довести факт їх порушення. Натомість, позивачем не доведено порушення її прав, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed