Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., 750 грн. витрат за надання правової допомоги та витрати на сплату судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що по сусідству із ним проживає [PERSON] , яка систематично безпричинно зачіпає його та його дружину, ображає, зводить на них наклепи. Так, у 2015 році відповідач звернулась до ГУ ДФС у Львівській області із заявою про здійснення позивачем незаконної реалізації спиртовмісних рідин (розведеного спирту) місцевому населенню на підставі чого відносно нього було внесені відомості до ЄРДР за №320151140000000224 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України. 4 лютого 2016 року до нього додому прибув слідчий ВКРСУФРТУ ДФС у Львівській області із двома оперуповноваженими та двома понятими, які на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова провели у його будинку та господарських приміщеннях обшук. В ході обшуку нічого із спиртних напоїв не було виявлено. В якості понятих було задіяно сусідів позивача. Йому було соромно, адже слухи розходились по селу, що у нього поліція проводила обшук. Він важко пережив цей наклеп, переніс душевні страждання, відповідачка принизила його честь та гідність серед мешканців села. Крім того, 17.07.2017 року відповідач направила у Жидачівське ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області заяву про те, що він ніби то побив її сестру - [PERSON] . По даному факту проводилось досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Його викликали для пояснень, у зв`язку із чим у нього піднявся артеріальний тиск, йому було соромно перед його сусідами. Постановою слідчого від 10.08.2017 року кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вважає, що такими неправдивими звинуваченнями йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок безпідставних звернень відповідача до поліції. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 18.01.2018 року відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №407 від 07 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 22.12.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому позивач та його представник позов підтримали, з підстав викладених у позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідача у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подала відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без її участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою слідчого СВ Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Мідяного Б.В. від 10.08.2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12016140200000719, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України /а.с.6/. Згідно даної постанови розслідуванням встановлено, що [PERSON] 17.07.2017 року звернулася із заявою про те, що її сестру [PERSON] побив [PERSON] . З метою встановлення наявності тілесних ушкоджень у потерпілої [PERSON] було призначено судово-медичну експертизу, однак остання таку не пройшла, а тому неможливо встановити у неї будь-яких тілесних ушкоджень. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №32015140000000224 від 04.12.2015р. /а.с.112-199/, дане кримінальне провадження заведене за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України за зверненням [PERSON] про те, що [PERSON] , який проживає за адресою: с.Монастирець, Жидачівського району, Львівської області, здійснює незаконну торгівлю алкогольними напоями сумнівного походження за адресою свого проживання. 04 лютого 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 05.01.2016р., проведено обшук за місцем проживання [PERSON] , в ході якого виявлено та вилучено нічого не було /а.с.182-183, 186-188/. Підставою для проведення обшуку послужили дані, повідомлені [PERSON] в ході допиту як свідка, а також інформація, викладена в рапортах оперативних працівників ГУ ДФС у Львівській області, отримана в ході виконання доручення, на виконання якого опитано місцевих жителів с.Монастирець, котрі повідомили, що дійсно громадянин [PERSON] здійснює незаконну реалізацію спиртовмісних рідин на території села. Постановою старшого слідчого ВКР слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області Камінського Р.М. від 29.02.2016 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №32015140000000224 від 04.12.2015р. закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України /а.с.196-198/. Крім того, як вбачається із матеріалів по зверненню [PERSON] та по зверненню [PERSON] /а.с.74-84/, 23.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] звертались у Жидачівський РВ ГУМВС України у Львівській області із заявами про вчинення конфліктів між ними. В ході проведеної перевірки свідків та очевидців даної події встановити не представилось можливим. Як видно із зібраних матеріалів, по даному факту відсутні подія будь-якого кримінального правопорушення, а тому розгляд за їх зверненнями припинено. З [PERSON] та [PERSON] проведено профілактичні бесіди щодо недопущення протиправної поведінки в побуті. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч.1 ст.270 ЦК України). За приписами статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). У пунктах 4, 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). У Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 вказано, що положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Крім того, Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Отже, звернення особи до правоохоронного органу з повідомленням про конкретні факти недодержання Закону посадовими або службовими особами, а відповідно і іншими громадянами, з метою їх перевірки, не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність. Таким чином, враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст звернення [PERSON] з приводу неправомірних, на її думку, дій відповідача, а також наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що звернення відповідача були спрямовані на здійснення перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами законності дій відповідача та є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації. Більше того, звернення відповідача були направлені виключно правоохоронним органам, які зобов`язані недопустити розголошення відомостей досудового розслідування, відповідно до ст.222 КПК України, та інформація, зазначена у таких зверненнях, жодним чином не доводилась до відома громадськості або інших осіб. При цьому позивач не довів достатніми доказами, що зазначена заява до правоохоронного органу мотивована цілеспрямованими діями на приниження його честі та гідності. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Одночасно, суд враховує і те, що пунктами 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної Однак, позивач не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди, та те що саме діями відповідача йому було завдано такої шкоди, тобто не доведено прямого причинно-наслідкового зв`язку. До того ж, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач жодним чином не обґрунтовує розмір грошового відшкодування такої. Враховуючи вищенаведене, дотримуючись засад добросовісності, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed