Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

27.08.2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про вселення в будинок та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. У позовній заяві позивач просить суд вселити [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS] та зобов'язати відповідача в справі [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні позивачу, [PERSON], будинком [ADDRESS] Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: В [ADDRESS], в якому 36/100 частин належить позивачу на праві особистої власності, 7/100 частин вказаного будинку належить відповідачці в справі [PERSON], На даний час відповідач у справі створює перешкоди в доступі до належної позивачці частки житлового будинку [ADDRESS] А саме відповідач поміняла в дверях замки, замкнувши вхідні двері тим самим унеможлививши доступ до житлового будинку. На неодноразові звернення та прохання [PERSON] не реагує та свідомо порушує законні права на користування майном [PERSON] Окрім цього на даний час в виникла необхідність у проживанні в спірному житловому будинку, оскільки будинок в якому позивач зареєстрована потребує негайного ремонту та переобладнання. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте подала до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з'явилася повторно, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останньої не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: 26.12.2013 року рішенням Апеляційного суду Львівської області визнано за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], право власності на 36/100 частини будинку [ADDRESS] Встановлено, що позивач своє право власності на 36 / 100 частину будинку [ADDRESS] зареєструвала у встановленому законом порядку, що об'єктивно стверджується Витягом з державного реєстру прав (номер запису про право власності 1564916 від 13.06.2013 року. Згідно актів перевірки особи по місцю проживання від 23.07.2015, 12.08.2015, 16.09.2015, 15.10.2015, 11.11.2015, 07.12.2015, місцем проживання гр. [PERSON] є [ADDRESS] Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 12.05.2016 року особисті речі громадянки [PERSON] за даною адресою не виявлено, частина будинку, яку займала [PERSON] зачинена, доступу немає. Із висновку про результати розгляду звернення гр. [PERSON] від 16.02.2016 року слідує, що 26.01. 2016 року в Пустомитівське ВП ГУ НП у Львівській області надійшли матеріали перевірки зверненням [PERSON], яка просить прийняти міри до [PERSON], котра перешкоджає заявниці та її тітці [PERSON] у користуванні частиною будинку, що в [ADDRESS], а саме не допускає в приміщення будинку. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що факт вчинення відповідачем перешкод позивачеві у користуванні 36/100 частини будинку [ADDRESS] доведено повністю. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Аналіз зазначених норм закону в сукупності із встановленими судом обставинами свідчить про підставність та обґрунтованість заявленої позивачем позовної вимоги про вселення [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS] Зважаючи на те, що судом захищено право власності позивачки шляхом її вселення у спірний будинок, що передбачає і користування ним, підстави для зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні немає, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що в майбутньому такі будуть чинитись. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про зобов'язання відповідача в справі [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні позивачу, [PERSON], будинком [ADDRESS], є передчасною тому в задоволенні такої слід відмовити. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1044,10 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved