Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

17 липня 2013 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до Жовтоводського міського суду, де просить позбавити права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS], [PERSON]. Свої вимоги обґрунтував тим, що він являється власником зазначеного житлового приміщення, де також зареєстрований відповідач, що доводиться йому сином. Однак, останній більше восьми років не проживає за вказаною адресою і не виявляє бажання мешкати у вказаному приміщенні, оскільки добровільно покинув його, забравши усі особисті речі. На даний час, реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, за таких обставин він просить позов задовольнити. [PERSON] належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням розглядати справу без його участі. В своїй заяві позивач, підтримуючі позовні вимоги, просить задовольнити їх у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив і не надав заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, судові повістки про виклик останнього, що містяться у матеріалах справи, повернуті до суду із зазначенням, що вони не вручені адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання та неможливістю вручення кур'єром через не проживанням [PERSON] за вказаною адресою. За таких обставин повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи здійснювалась шляхом надання оголошення у друкованому засобі, що підтверджується вирізкою газети "Вісті Придніпров'я" №58(1551) від 31.07.2014 року (а.с.31). Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. За вказаних обставин суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України щодо плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад один рік. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом №37 від 05.03.2002 року (а.с.12). За вказаною адресою також зареєстрований син позивача - [PERSON] (відповідач по справі), про що свідчить довідка квартального комітету №16 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.5,6). Фактично у вказаному житловому приміщенні проживає лише позивач. Також судом встановлено, що відповідач 8 років тому, забравши усі особисті речі, переїхав на постійне проживання до іншого житла. Отже, [PERSON] добровільно змінив місце проживання і, за адресою [ADDRESS], не проживає 8 років. Окрім того, як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач іноді телефонуючи повідомляє, що не має наміру мешкати у вказаному житловому приміщенні. Також зазначив, що його син ніколи не брав участі в утриманні будинку і не здійснював оплату за користування комунальними послугами, речей останнього в будинку немає. При цьому, він особисто є людиною похилого віку, тому йому важко підтримувати будинок у належному стані, у зв'язку із чим він має намір у подальшому продати його. Однак, розпорядження майном утруднюється реєстрацією відповідача за даною адресою. За встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщення. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, та/або що з цього приводу відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення [PERSON] до суду із даним позовом) судом не встановлено.

Outcome: approved