Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

30.04.2015року позивач [PERSON] звернулася до Краснолиманського міськсуду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення права користування житловим будинком. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце слухання справи у судові засідання не з*являвся, про причини неявки суд не повідомляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON], позивач по справі, є власником житлового будинку [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Слов*янського міського нотаріального округу 23.112012року, зареєстрованого 26.11.2012року в КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов*янськ за № 24060833 (а.с.8-10). З 10.11.2010року в будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим відповідач по справі - [PERSON], про що свідчить відповідна запис у журналі реєстрації та картки прописки вказаного домоволодіння (а.с.15-17). Відповідно позовній заяві та наданих доказів, а саме: акту обстеження дооволодіння [ADDRESS] від 30.04.2015року, довідки про склад сім*ї [PERSON], [PERSON] у житловому будинку з січня місяця 2014року та по теперішній час не проживає (а.с.11,12). Статтею 317 частиною 1 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом - стаття 405 частина 2 ЦК України. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду. Питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов*язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Згідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України передбачено, що вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна в суді довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому за законом докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інщих обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем у позовній заяві, та письмовим доказам, наданими до неї. Суд приходить до висновку, що позов позивача [PERSON] про позбавлення [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] є законним, обгрунтованим, таким, який підлягає задоволенню.

Outcome: approved