Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

21 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на ті підстави, що 26.02.2011 року вона та відповідач уклали шлюб, [INFO] року у них народився син [PERSON]. Після народження дитини, а саме з жовтня 2011 року вона та відповідач стали проживати окремо. Вона повернулася до своїх батьків, відповідач виїхав в невідомому напрямку. У 2013 році шлюб між ними було розірвано. У зв'язку з тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, вона вимушена була звернутися до суду і 25 листопада 2011 року з відповідача на її користь на утримання сина були стягнути аліменти. Вказувала, що відповідач бачив дитину тільки один раз після виписки її з пологового будинку, більше ні якої участі в утриманні та вихованні дитини не приймав та не приймає. Всі питання, щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться повністю на повному її утриманні, саме вона прикладає всі свої зусилля для розвитку дитини. Син ні коли не бачив батько,Дівчинка майже не бачить матір та не отримує належної мате сам відповідач ніколи не цікавився життям дитини. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Алексєєнко В.О. повністю підтримали позовні вимоги та просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином через оголошення в газеті, тому суд за наявності згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Прокурор Кулік А.В., яка представляє інтереси Маріупольської місцевої прокуратури № 2, просила винести рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації просила суд при ухваленні рішення максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Представник третьої особи служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради просила розглянути справу за відсутністю представника з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка по справі його донька, а відповідач його колишній зять. Пояснив, що відповідача після народження дитини бачив один раз, потім бачив ще коли його донька та відповідач у суді розривали шлюб. Донька народжувала дитину у місті Донецьку, де вона разом із відповідачем проживали у його квартирі, але після народження дитини він одразу забрав доньку з онуком до себе в місто Маріуполь, де вони проживають і на цей час. Відповідач до свого сина не проявляє ні яких почуттів, нічого йму не купує, навіть ні разу не зателефонував, щоб поцікавитися здоров'ям дитини. Онука в дитячій садочок водить позивачка, оплачує садочок теж вона. Вихованням дитини також займається позивачка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачку знає давно, так дружить з її батьками. Вказувала, що після свадьби позивачки вона більше не бачила її чоловіка. Позивачку із дитиною вона кожен день бачить, вона відводить його у дитячий садочок, гуляє у дворі. Позивачка ні коли не казала їй де її чоловік та чому він не приїжджає до свого сина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку давно, так як навчалися в однієї школі. Вказувала, що не зважаючи на те, що кожен день бачить позивачку разом із сином, ні разу не бачила її чоловіка, батько дитини. Вона бачить, що позивачка кожен день відводить сина у дитячій садок, гуляє з ним у дворі. Вона ні разу не чула, що дитина згадувала про батько. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає позивачку з дитинства, проживають в одному дворі, разом ходили до школи. Позивачка разом зі своїм сином проживає з батьками, її чоловіка він за майже п'ять років ні разу не бачив. Він постійно бачить, як позивачка відводить сина до дитячого садочку, гуляє разом з ним у дворі будинку, однак ні позивачка ні її син про батько ні разу не згадували. З'ясувавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 17.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, неповнолітній [PERSON] народився [INFO] року, актовий запис № 979, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 04 вересня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя, про що зроблено відмітку у паспорті позивача (а.с.7). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 25 листопада 2011 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] стягнути аліменти в розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Згідно акту житлової організації ЖКП «Житло «Центр» від 10 листопада 2015 року, [PERSON] разом із неповнолітнім [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає у [ADDRESS]. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила обставини викладені у зазначеному акті, також вказувала, що з позивачкою по справі разом навчалася у школі. Вважала, що позивачка сама виховує дитину - сина [PERSON], так як ні коли не бачила його батько. Факт реєстрації позивача та її неповнолітньої дитини [PERSON], саме по [ADDRESS] підтверджується також особовим рахунком [NUMBER], виданим ЖКП «Житло «Центр» 23.11.2015 року (а.с.10). Згідно довідки, виданої 05.11.2015 року Комунальним дошкільним навчальним закладом комбінованого типу «Ясла-садок № 146 «Чайка», [PERSON], [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад № 146 з 13.09.2013 року. Дитину до шкільного закладу відводить та забирає додому мати [PERSON], яка також сплачує рахунки за відвідування дитиною дошкільного закладу. Батько дитини взагалі не з'являвся жодного разу до дошкільного закладу (а.с.12). Згідно акту від 14.01.2016 року обстеження матеріально-побутових умов малолітнього [PERSON], [INFO], складеного представниками служби у справах дітей Жовтневої рай адміністрації квартири [ADDRESS], проживає [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Умови проживання задовільні, багато іграшок, книжок, але не має окремого ліжка - спить разом із матір'ю. Зі слів матері стосунки добрі, мати веде здоровий спосіб життя, [PERSON] відвідує ДНЗ № 146. В родині створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини (а.с.37). З вищенаведених документів вбачається, що вихованням дитини [PERSON] займається його мати [PERSON], при цьому його батько [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання дитини. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно листа Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації надати висновок органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] не надається можливим, оскільки останній за вказаною у позовній заяві адресою фактично не мешкає, на даний час його місце мешкання невідоме. Так, відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Лівобережної районної адміністрації від 18.02.2016 року, зазначено, що зі слів жильців квартири [ADDRESS], квартира складає три кімнати, одну з яких знімав [PERSON], а дві інші кімнати знімала [PERSON] з дітьми. Зі слів [PERSON], [PERSON] біля місяця не проживає за даною адресою і місце його проживання їй не відомо (а.с.56). Згідно письма служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, відповідач [PERSON] є власником частини квартири (договір купівлі-продажу № 771 від 18.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Акімовою О.В.) [ADDRESS] (а.с.60). Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57- 60 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Проте з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач [PERSON] тривалий час не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, діє всупереч інтересам та потребам свого малолітнього сина [PERSON], що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з інтересів дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що дитина не проживає з батьком [PERSON] і він не опікується її долею, не відвідує з нею дитячого садочку та медичних закладів, з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, малолітня дитина не отримує від нього тепла та турботи, суд вважає за можливе позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 487,20 гривень та витрати, пов'язані із викликом відповідача до суду через газету «Урядовий кур'єр» у розмірі 420 грн..

Outcome: approved