Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи Позивач ПАТ «СК «ПЗУ Україна звернувся до відповідача [PERSON] , третя особа: ПАТ «Українська страхова група» про стягнення суми страхового відшкодування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроскоп Інтернешнл» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 113254 від 19.07.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Кіа Sportage, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 04.12.2017 року в місті Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Відповідно до калькуляції № КА-0000380 від 12.12.2017 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 50 048 грн. 38 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 50 048 грн. 38 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви Страхувальника про настання страхового випадку від 05.12.2017 року та страхових актів. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями.Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 50 048 грн. 38 коп. В той же час, цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова група» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/006360258. Однак, ПрАТ «УСТ» відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 24.06.2019 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в досудовому порядку. Однак, відповіді щодо результату розгляду вимоги отримано не було. Просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 50 048, 38 грн. та судові витрати. 17 лютого 2020 року представник третьої особи скерував до суду пояснення щодо позову. 10 травня 2017 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6360258, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний № [NUMBER] . 04 грудня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний № [NUMBER] , яким керував [PERSON] та транспортного засобу «КІА» державний реєстраційний № [NUMBER] . 15 січня 2019 року до ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулось ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди № 1343/19 від 14 січня 2019 року. Таком чином, дорожньо-транспортна пригода сталась 04 грудня 2017 року, в той час з заявою про виплату страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулось до ПАТ «Українська страхова група» лише 15 січня 2019 року, тобто з пропуском встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку, а тому ПАТ «СК «Українська страхова група» правомірно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування. 15.06.2020 року представник позивача скерував до суду позовну заяву з уточненими даними в частині прізвища, імені та по батькові відповідача, в якій просить стягнути з [PERSON] страхове відшкодування в сумі 50048,38 грн. та судові витрати. 02 жовтня 2020 року відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що позивач у позові зазначає, що автомобіль «Кіа Спортейдж» д.н.з. [NUMBER] був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 113254 від 19.07.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, договір укладений між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «Агроскоп Інтернешнл». Позивач до позову долучає договір добровільного страхування наземних юпортних засобів серії AM № 113254 від 19.07.2017 року, в якому чітко зазначено, в п. 5, що застраховані транспортні засоби - згідно з Додатком № 1 до цих ОУС. В даному додатку чітко зазначений застрахований автомобіль - вантажний DAF, д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску, будь-яких даний про застрахований автомобіль «Кіа Спортейдж» д.н.з. [NUMBER] додаток не містить. До того ж, даних про страхування автомобіль «Кіа Спортейдж» д.н.з. [NUMBER] немає і в самій заяві на страхування ABTOKACKО від 19.07.2017 року. Також позивачем додано до матеріалів справи до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 113254 від 19.07.2017 року засобів серії А.М № 113254 від 19.07.2017 року загальні умови, які датовані 01.01.2017 року. Додаткова угода № 03 до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ 113254 від 19.07.2017року, укладену 09.10.2017 року, якою вносяться зміни до Загальних умов страхування Договору страхування АМ 113254 від 19.07.2017 року, а саме з 13.10.2017 року по 18.07.2018 року вважає такою, що є неналежним доказом, оскільки вона укладена з порушенням норм чинного законодавства України, а саме не містить посилання на пукти в основному договорі, які б давали б можливість вносити зміни до договору, щодо об`єкту страхування, крім того з додаткової угоди взагалі не зрозуміло, в який пункт основного, договору вносяться зміни і до того ж дана угода не містить реквізитів підпису сторін, тому невідповідність договору вимогам закону тягне за собою визнання такого договору недійсним. Крім того, позивач як на доказ вартості відновлювального ремонту пошкодженою страхованого автомобіля, яка становить 50 048 грн. 38 коп. посилається лише на калькуляцію № КА-0000380 від 12.12.2017 року, при цьому не надає належних та допустимих доказів понесених саме цих витрат, а саме акту виконаних робіт, квитанції та інших відповідних документів. Позивач навмисно не повідомив страхову компанію в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на протязі року, при тому що позивачу досконало було відомо про процедуру здійснення виплати в порядку регресу, а саме умови та порядок. Просить відмовити в задоволенні позову та просить стягнути з позивача 7000 грн. понесених витрат. 27 жовтня 2020 року представник позивача скерував до суду відповідь на відзив яку обґрунтував тим, що пункт 2.1.2 загальних умов договору страхування № АМ 113254 від 19.07.2017 року передбачає укладення додаткових угод, крім того в додатках до даної відповіді на відзив представник позивача надає додаткову угоду № 3 з реквізитами сторін. Незважаючи на те, що у справі, що переглядається, потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика тієї особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем описаної шкоди. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні в позовних вимог відмовлено. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали адміністративної справи № 695/2840/18 відносно [PERSON] за с. 124 КУпАП, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Хід розгляду справи Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] , третя особа: приватне акціонерне товариство «Українська страхова група» про стягнення суми страхового відшкодування та направити копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року задоволено клопотання адвоката Манзар Тетяни Володимирівни про встановлення додаткового строку для подання доказів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2021 року клопотання адвоката Манзар Т.В. про призначення судової експертизи задоволено. Призначено у цивільній справі судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2021 року клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів задоволено. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2021 року задоволено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи фотознімки пошкодженого транспортного засобу Кіа Sportage, реєстраційний номер [NUMBER] в електронному вигляді у цифровому форматі, а також копію акту виконаних робіт № 3А-0000163 від 17.01.2018 року. Призначено у цивільній справі судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 липня 2021 року в зв`язку з отриманням повідомлення експерта про неможливість надання експертного висновку поновлено провадження у справі та продовжено судовий розгляд. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2017 року р. укладено Договір добровільного страхування між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ "Агроскопінтернешл" АМ №113254, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією а/м Kia Sportage д.р.н. [NUMBER] . 04.12.2017 року ДТП за участю а/м Kia Sportage д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та а/м ГАЗ 2752-414 д.р.н. [NUMBER] під керування [PERSON] 08.12.2017 року постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси, описку в якій виправлено ухвалою 09 січня 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. 04 грудня 2017 року [PERSON] звернувся з заявою про настання страхового випадку. Відповідно до калькуляції № КА-0000380 від 12.12.2017 року вартість ремонту складає 50 048,38 грн. Дана сума виплачена 21.12.2017 року відповідно до платіжного доручення № 9876 в сумі 35033,87 грн. та платіжного доручення № 010125 в сумі 15014,51 грн. Цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ УСГ № АК/6360258 10.05.2017 року. 14 січня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направлена вимога ПАТ «СК «Українська страхова група» про відшкодування шкоди. 21.05.2019 року ПрАТ «Українська страхова група» відмовлено у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 24 червня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направила [PERSON] вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до норм статті 993 Цивільного кодексу України (ЦК) та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. За змістом постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2017 року, описку в якій виправлено ухвалою 09 січня 2018 року, в місті Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Кіа Sportage, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок порушення ст. 124 КпАП України. Автомобіль Кіа Sportage, державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно договору комплексного добровільного страхування від 19.07.2017 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова група» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/006360258 (ліміт відповідальності за майно 200 000 грн. франшиза 500 грн.) Платіжними дорученнями від 27.12.2017 та 21.12.2017 підтверджується, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплачено страхове відшкодування в розмірі 50048,38 грн. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 14.01.2019 звернулось до в ПрАТ «Українська страхова група» із вимогою про відшкодування завданої шкоди, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент страхової події була застрахована вказаною страховою компанією. Проте, ПрАТ «Українська страхова група» відмовлено у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування. В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ). Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Велика Палата Верховного Суду 05 червня 2018 року відійшла від правового висновку викладеного у постанові від 15 квітня 2015 року № 3 49гс15, відповідно до якого положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають можливість відмови страховика у виплаті страхованого відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, однак не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВНТЗ. Велика Палата Верховного Суду від у своїй Постанові від 05 червня 2018 року дійшла висновку, що положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даній справі позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Страховик) після сплати страхового відшкодування [PERSON] за його пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль замінила [PERSON] в якості кредитора відповідача [PERSON] , чия відповідальність застрахована у ПрАТ «Українська страхова група». Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що позивачем пропущено строк визначений ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування» для звернення з вимогою про виплату 50048,38 грн. до ПрАТ «Українська страхова группа» як особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача. При цьому як встановлено судом відповідач у передбачені законом строки, повідомили Страхову компанію «Українсьтка страхова группа» про настання страхового випадку про що написав відповідну заяву. При цьому розмір шкоди, яка була заподіяна власнику транспортного засобу Кіа Sportage, державний реєстраційний номер [NUMBER] (у заявленному до стягнення у позові розмірі) не перевищував лімітів відповідальності страховика (ПрАТ "Українська страхова група") та міг бути повністю відшкодований страховиком у випадку вчасного звернення потерпілого або ж її страховика, який провів виплату страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд доходить висновну, що факт пропуску позивачем пресічного річного строку на звернення до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та відмова останнього у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є підставою для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди позивача суми страхового відшкодування, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Крім того, в ході судового розгліду не знайшов підтвердження належними та допустими доказам заявлений позивачем фактичний розмір матеріальної шкоди 50048,38 грн. Так, за клопотанням відповідача судом для визнання розміру матеріальної шкоди потерпілому внасідлок ДТП з вини відповідача призначалась автотоварознавча експертиза, на вирішення експерта було поставлене питання:Яка вартість матеріального збитку заподіяна власнику автомобіля Кіа Sportage, державний реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження вказаного транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди 04.12.2017 року в місті Черкаси? Проведення експертизи доручено судовому експерту Березовському А.А., відомості про якого включені до Єдиного реєстру експертів на офіційному сайті Міністерства юстиції України. 01.07.2021р. експертом до суду надане повідомлення про неможливість надання висновку по наявніих матеріалах справи від 29.06.2021р. № 712/16467/19, оскільки невідповідність дати скоєння дорожньо-траснпортної пригоди (ДТП), зазначеній у протоколі огляду колісного транспортного засобу (КТЗ) 04.12.2008р. даті, зазначеній в матеріалах справи - 04.12.2017р., приводить до сумніву та неоднозначного трактування характеру отриманих ушкоджень дійсній даті ДТП. Надані страховиком фото не якісні та не чітко відображають розміри, характер та ступінь ушкодження автомобіля. Фото одометра автомобіля розмите і на фото читається неоднозначно. Тобто наявні в матеріалапх справи фотознімки, надані позивачем на цифровому носії, по своїй якості, кількості знімків та ракурсу, не дають можливості експерту об`єктивно визначити характер та розмір отриманих при ДТП ушкоджень. Враховуючи зазначене, суд з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу на підставі доказів, що подані учасниками процесу, дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог до відповідача, тому позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору не підлягають відшкодуванню відповідачем у зв`язку з відмовою від позову, як передбачено статтею 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про судові витрати відповідача, суд враховує, що представник відповідача адвокат Манзар Т.В. заявила клопотання про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed