Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] і з урахуванням уточнених позовних вимог просить: - зобов»язати відповідача- Сьору [PERSON] усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою та належним їй житловим будинком по вул..Чернишевського,2 в м.Олександрії Кіровоградської області шляхом знесення гаража , збудованого на території домоволодіння по вул..Чернишевського 2-а в м.Олександрії Кіровоградської області -зобов»язати відповідача [PERSON] встановити огорожу на межі земельних ділянок домоволодінь такого ж типу і з тих самих матеріалів, що була самовільно знесена відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником домоволодіння №2 по вул.Чернишевського в м.Олександрії Кіровоградської області, яке розташоване на земельній ділянці площею 944.8 кв.м.Будинок належить їй на підставі договору дарування від 17.12.1997 року та на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 30.08.2007 року. Поряд з її домоволодінням знаходиться будинок № 2а по вул..Чернишевського в м.Олександрії Кіровоградської області,яке належить на праві власності відповідачці [PERSON] У 2013 році відповідач самовільно побудувала гараж та встановила металеву огорожу між їхніми домоволодіннями, зайнявши частину її земельної ділянки.Огорожу, яка стояла на її території, відповідачка самовільно знесла та зруйнувала без її відома частину відмостки біля її будинку.Після встановлення відповідачкою металевої огорожі на високому бетонному фундаменті завдається шкода її майну. А саме, при випаданні опадів збирається вода під огорожею , яка підтоплює її гараж та фундамент будинку . Вирішити виниклу проблему мирним шляхом неможливо. Вона зверталася з письмовою заявою до Олександрійської міської ради з даною проблемою, на що отримала письмову відповідь, що погоджувальною комісією по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування громадян були обстежені земельні ділянки, які знаходяться по вул. Чернишевського, 2 та вул. Чернишевського, 2а, та було встановлено, що дійсно власник садиби по вул. Чернишевського, 2а самостійно, з власної ініціативи, без дозвільних документів збудувала гараж, порушивши межу садиби по вул. Чернишевського, 2. Крім цього, вона має висновок Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області від 27.12.2013 року, про те, що за адресою по вул. Чернишевського, 2а виявлено факт будівництва гаража, прибудови до житлового будинку та навісу без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Гараж га огорожа відповідача знаходиться зовсім поруч з її будинком, тому вона не має можливості встановити огорожу для свого будинку, що порушує вимоги п. 3.17 Б.2.4.-1-94 «Планування та забудова міських та сільських поселень». Відповідно до вказаного нормативно-правового акта відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни має бути не менш ніж 1,0 метр. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Згідно повідомлення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області від 14.02.2014 року та від 17.02.2015 року, гр. [PERSON] порушила межу і захватила частину земельної ділянки Багно, на якій побудувала гараж з порушеннями. Так, згідно висновку Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області від 17.02.2015 року відстань з врахуванням конструктивних елементів будівель має складати 12 м, а складає від будинку до гаража 1,5 м, а від гаража відповідача до її гаража 0, 95 м.Тому, з метою захисту своїх прав звернулася до суду. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просять їх задоволити. В судовому засіданні пояснили, що відповідачка без будь-яких дозволів побудувала гараж та металеву огорожу на частині їхньої земельної ділянки. В результаті будівництва даних споруд їхній будинок починає руйнуватися, стіни мокріють та цвітуть, гараж та огорожа затемняє їхній будинок і вони вимушені вмикати і вдень світло в будинку.Чоловік відповідачки повідомляв їм , що вони мають намір будувати гараж.Але їм порадили спочатку отримати відповідний дозвіл у відділі архітектури. Відповідачка та її представник позов не визнали .Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що вони усно погоджували з чоловіком позивачки місце розташування спірних гаражу та огорожі.Але письмово згоду не отримували. Восени 2011 року вони заклали фундамент під майбутній гараж , в 2012 році побудували стіни, а закінчили будівництво в 2013 році.Спірну огорожу поставили також в 2012 році на місці старої огорожі.Після того, як гараж та огорожа були збудовані , позивачка разом з чоловіком почали їм пред»являти претензії, вимагаючи знести гараж та огорожу. Позивачка разом з чоловіком не бажали мирно вирішити спір. Позивачка та її чоловік в будинку №2 по вул..Чернишевського не проживають, користуються лише городом.Тріщина на будинку позивача була ще до будівництва гаражу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони , представників сторін суд вважає ,що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 17 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 9/20 частини будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходяться в м. Олександрія по вулиці Чернишевського, 2 .В даному договорі не зазначено розмір земельної ділянки, на якій розташована частина даного будинку. [PERSON] належала 11/20 часток вищевказаного будинку на підставі договору дарування від 01.07.1996 року по реєстру № 5387, зареєстрованого Олександрійським МБТІ 05.12.1997 року . 13 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу 11/20 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Чернишевського, 2 в м. Олександрії Кіровоградської області . Згідно п. 1 цього договору житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 944.8 кв.м., яка підлягає оформленню у встановленому законом порядку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2012 року [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку з прилеглими надвірними будівлями під № 2 -а по вул. Чернишевського в м.Олександрії Кіровоградської області, яку вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] Митрофанівни.В даному свідоцтві зазначено, що спадкоємцем другої ? частини житлового будинку з прилеглими надвірними будівлями під № 2 -а по вул. Чернишевського в м.Олександрії Кіровоградської області являвся чоловік спадкодавця [PERSON]. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що її батько [PERSON] помер і вона являється власником всього будинку.Суду надала свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.11.2015 року , згідно якого житловий будинок № 2 -а по вул. Чернишевського в м.Олександрії Кіровоградської області належить [PERSON]. Тобто , на момент подачі даного позову відповідачці належав даний будинок на праві приватної власності. Із пояснень сторін вбачається, що між попередніми власниками спору про суміжне землекористування не було, межа між їхніми присадибними ділянками була визначена і не оспорювалась, по ній була деревяна огорожа. Представник позивача в судовому засіданні посилався на рішення народного суду м.Олександрії від 9.06.1954 р.н.( а.с. 23), яким визначалися межі між земельними ділянками.Але даним рішенням суду визначалися межі між земельними ділянками по вул..Чернишевського 2 та вул.Чернишевського 4а в м.Олександрії Кіровоградської області.В судовому засіданні представник позивача визнав , що не було спорів в суді між попередніми власниками земельних ділянок за адресами вул..Чернишевського,2 та вул..Чернишевського 2а. Сторонами до суду не надано документів, які посвідчують їх право постійного користування земельними ділянками чи акти про встановлення межі присадибних земельних ділянок, а тому суд не має можливості встановити чи було відповідачкою порушено межу при встановлені нової огорожі між земельними ділянками. Сторони по справі є власниками сусідніх житлових будинків та землекористувачами суміжних земельних ділянок, на яких розташовані належні їм будинки. В судовому засіданні відповідачка визнала, що дійсно зайняла незначну частину земельної ділянки позивача, збудувавши гараж та огорожу.Визнала також, що гараж та огорожу будувала вона, будь-які дозвільні документи на будівництво гаражу у неї відсутні.Вона планувала спочатку здійснити будівництво, а потім належним чином оформити гараж. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Такий висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-180 цс14. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами, як користувачами суміжних земельних ділянок, виник спір з приводу дотримання відповідачем правил добросусідства та з приводу утискання відповідачем прав позивачки, пов'язаних з користуванням її земельною ділянкою та будинком. Це сталося внаслідок того, що відповідач без узгодження з позивачкою, на суміжній межі та частково на земельній ділянці, якою користується позивачка побудувала гараж та огорожу. Відповідно до вимог ст.104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. Згідно зі ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав тощо. Також, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а ст. 376 ЦК України дає право позивачу ставити питання про знесення самочинно збудованих споруд. Згідно листів Олександрійської міської ради №1076 від 18.09.2013 року , Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області № 01-06/484 від 27.12.2013 року та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області №1011 -1.30/4/25 від 16.03.2017 року зазначено, що [PERSON] , як власник садиби по вул..Чернишевського ,2 -а в м.Олександрії самовільно, без дозвільних документів збудувала гараж , порушивши межу садиби по вул..Чернишевського,2, не повідомила про початок будівельних робіт, користується не введеним в експлуатацію гаражом літ» М». [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КпАП України . Відповідачка в судовому засіданні визнала, що дійсно за здійснення самочинного будівництва її було притягнуто до адміністративної відповідальності і вона сплатила штраф, надавши суду копію квитанції про сплату штрафу. Згідно висновку експерта №1802-1803 від 28.12.2016 року судової будівельно-технічної експертизи , проведеного за клопотанням позивача , встановлено: 1) відсутня будь-яка дозвільна , проектна та виконавча документація на будівництво гаражу за адресою вул..Чернишевського 2-а м.Олександрії. Будівництво гаражу та паркану частково виконано на території домоволодіння по вул..Чернишевського,2 м.Олександрії без рішення органів місцевого самоврядування та дозволу Державного архітектурного нагляду, будівля є самочинно збудованою; 2)самовільно збудований гараж та паркан на земельній ділянці , яка належить власнику домоволодіння за адресою вул..Чернишевського ,2а м.Олександрії , частково призводить до деформації відмостки , фундаменту та стін домоволодіння по вул..Чернишевського,2 м.Олександрії; 3)самовільно збудований гараж по вул..Чернишевського ,2а м.Олександрії порушує протипожежні норми відстані від належного [PERSON] житлового будинку по вул..Чернишевського,2 до гаражу; 4)самовільно збудований гараж та паркан по вул..Чернишевського,2а м.Олександрії порушує права власника домоволодіння за адресою вул..Чернишевського,2 м.Олександрії , оскільки гараж та паркан частково побудовані на його земельній ділянці. Таким чином, встановлено, що спірний гараж самочинно збудований відповідачкою на присадибній земельній ділянці , яка знаходиться в її користуванні, , тобто без належних дозволів відповідної ради та інспекції державного архітектурного-будівельного контролю. Позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення гаражу, не тільки з підстав його самочинного будівництва , а також з тих підстав, що він збудований на межі земельних ділянок без її згоди, знаходячись на відстані 1,5 метра від її будинку затіняє його, внаслідок чого будинок страждає від вологості і, крім того, вода з даху будівлі стікає під поріг її будинку, було зруйновано відмостку будинку, в будинку темно. З досліджених в суді доказів вбачається, що одна із сторін збудованої споруди побудована відповідачкою на межі їхніх з позивачкою земельних ділянок, без згоди останньої, що створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме було зруйновано відмостку, яка була під її будинком, що веде до руйнування фундаменту та інших негативних наслідків. Наслідки самочинного будівництва встановлені ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч.2 даної статті, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Покладання на особу, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, обовязку провести відповідну перебудову або знести таку будівлю може, згідно із ч.7 ст.376 ЦК України, мати місце тільки за рішенням суду за рахунок особи, яка його здійснила. Тому з урахуванням наведеного, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача , а саме зобов»язати відповідачку знести самочинно збудований нею гараж. Вимогу про знесення огорожі , яку встановила відповідачка на межі земельних ділянок, позивачка не заявляла. А суд розглядає справу згідно ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог. Не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов»язання відповідача [PERSON] встановити огорожу на межі земельних ділянок домоволодінь такого ж типу і з тих самих матеріалів, що була самовільно знесена відповідачем. Позивачкою не надані суду докази яка саме була огорожа, її висота та довжина, з яких саме матеріалів була виготовлена. А згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Крім того, представник позивача в судовому засіданні визнав, що коли позивачкою була знята стара огорожа, вони жодних претензій не пред»являли. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну( п. 36 постанови ВССУ №10 від 17.10.2014 року ( з змінами) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»). При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі487 грн.20 коп., що підтверджується відповідними квитанціями.Так як частково задоволений позов, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Згідно п.45 постанови ВССУ №10 від 17.10.2014 року ( з змінами) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. По даній справі клопотання про проведення експертизи заявлялося позивачем, нею було оплачено вартість проведеної експертизи в сумі 5549 грн.04 коп., що підтверджується наданою нею квитанцією. Так як частково задоволений позов, то з відповідача підлягає стягненню витрати за проведення експертизи в сумі 2774 грн.52 коп.

Outcome: approved