Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

15 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання, оскільки він продовжує навчання, посилаючись на те, що відповідач є його рідною матір`ю. На даний час він навчається на денній формі навчання у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він до кінця березня 2019 року проживав у квартирі за місцем реєстрації [ADDRESS] , але з 01.03.2019 року його мати почала чинити йому перешкоди у проживанні за вказаною адресою, та перестала надавати матеріальну допомогу. Він звертався до правоохоронних органів з приводу перешкоджання йому потрапити до квартири. Оскільки з березня 2019 року позивач не має житла та не отримує матеріальну допомогу від матері, вважає, що відповідач зобов`язана матеріально допомагати синові під час навчання, оскільки він потребує цієї допомоги та просить стягнути з матері аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів щомісячно, починаючи з 01.03.2019 року, до закінчення навчання,але не більше ніж до 23 років. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги, та посилався на те, що з моменту його вступу до навчального закладу він звертався до позивача з вимогою оплати навчання за другий семестр, що можуть підтвердити свідки, але лише після його звернення до поліції, грошові кошти мати сплатила за навчання. На підставі цього позивач просить стягнути аліменти з позивача у заявленому розмірі, але починаючи з 01.09.2018 року. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`вилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Надавала відзив на позовну заяву, письмові пояснення, визнала позовні вимоги частково, а саме у розмірі 2000 грн., при цьому заперечувала той факт що вона не надавала матеріальну допомогу сину. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.10.2004 р. 13.03.2001 року шлюб між батьками позивача розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] видано 05.04.2007 року. Після розірвання шлюбу матері присвоєно прізвище " [PERSON] ". На даний час позивач повнолітній та навчається на денній формі навчання у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова, факультет економіки і підприємництва. Зарахований до університету 01.09.2018 року. Термін закінчення навчання - 30.06.2021 року, що підтверджується Довідкою № 2095 навчального закладу від 24 квітня 2019 року. Навчання у навчальному закладі зумовлюють батьків на додаткові витрати пов`язані з його навчанням та утриманням. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до статті 184СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються лише за заявою одержувача. Проте позивач наполягав на стягненні аліментів саме у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що на даний час відповідач працює завідувачем рентген кабінету у КНП ХОР «ОДКЛ» та отримує заробітну плату у розмірі 7 171,67 грн., що підтверджується наданою відповідачем копією довідки № 105 від 01.07.2019 року. Також відповідач працює за сумісництвом асистентом в Харківській медичній академії післядипломної освіти, де отримує заробітну плату в середньому біля трьох тисяч, що підтверджується довідкою про доходи № 252 від 02.07.2019 року. Відповідно до довідки № 1353 від 01.07.2019 року [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі 2227,18 грн. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Відповідно, аліментне зобовязання по утримання повнолітнього сина, доньки представляє собою одностороннє зобовязання матері та батька перед повнолітнім сином, повнолітньою донькою по їх утриманню, яке повинно виконуватись належним чином та виключно на користь повнолітнього сина, доньки, а у разі примусового виконання даного аліментного зобовязання, аліменти підлягають стягненню також, виключно на користь повнолітнього сина або доньки, які в силу свого правового статусу - повноліття та ч. 1 ст. 527 ЦК України, зобовязанні особисто прийняти виконання даного аліментного зобовязання на свою користь. Зважаючи на норми чинного законодавства. та матеріали справи, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя повнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 15 травня 2019 року та до закінчення навчання - 31 червня 2021 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, зв`язку з чим, позовні вимогив цій частині підлягають до задоволення. В той же час, стягнення аліментів за даним судовим рішенням можливе до настання однієї з умов: досягнення 23 років або закінчення навчання. Зважаючи на те, що згідно довідки про навчання дитини запланований період навчання до 30 червня 2021 року, тобто ще до досягнення ним 23 років, аліменти можуть бути стягнуті саме до цієї дати. У разі продовження навчання, за наявності відповідних довідок, позивач зможе звернутися до суду з новим позовом про стягнення аліментів на його утримання до досягнення ним 23 років. Щодо стягнення аліментів за попередній період, то суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак позивач не надав належних доказів, які б підтверджували, що він вживав заходів щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати. Пояснення позивача здебільшого зводяться до того, що він приймав міри з березня місяця 2019 року щодо перешкоджання йому проживати за адресою реєстраці. Надані акти та лист з поліції не є доказами по даній справі, оскільки не місятьт відомостей щодо вимоги про отримання аліментів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ,який є дідусем позивача, пояснив, що з моменту як [PERSON] залишив місце реєстрації після конфлікту із матір`ю, та на теперішній час онук проживає у нього та фактично здебільшого знаходиться на його утриманні. Батько позивача щомісяця надає добровільно аліменти на утримання позивача. Вказує, що онук неодноразово звертався до матері, що йому потрібна допомога матеріальна, але мати ігнорувала його прохання. Крім того, вона відчужила квартиру, в якій був зареєстрований позивач, та у подальшому його було знято з реєстрації, про що він дізнався випадково, коли прийшов голосувати на виборчу дільницю. Свідок [PERSON] надав аналогічні пояснення. Вказав, що мати останній час взагалі не цікавиться життям сина. Він питав сина, чи надає мати матеріальну допомогу, на що [PERSON] зазначав, що не надає. Він щомісяця надавав гроші на утримання сина своєму батьку [PERSON] , у якого той проживає. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , та знає його з дитинства, пояснила, що [PERSON] з матір`ю не проживає, та з його слів грошові кошти мати йому не надає. Аналізуючи пояснення свідків, суд зазначає, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не підтверджують, що позивач вчиняв будь-які дії спрямовані на реальне настання позитивних для нього наслідків, тому вони не можуть бути прийняті як належні докази. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. За змістом ст. 191 СК України, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Статтею 13 ЦПК Українивстановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно,ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із позовної заяви матеріально правова вимога про стягнення аліментів за минулий час, в порядкуст. 191 СК України, позивачем не доведена, ним не зазначено на обставини, які б вказували, що він вживав заходів саме щодо одержання аліментів з відповідача, але неміг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати та не зазначено на належні докази, які б підтверджували таку вимогу. Позивачка не надав належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питання стягнення аліментів за попередній час на своє утримання на період навчання. У зв`язку з цим, аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 15.05.2019 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial