Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

14.07.2014 року відкрите провадження у цивільній справі за позовом позивача до відповідачів, треті особи - Приватний нотаріус Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], Комунальне підприємство "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла його мати, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровській області 30 липня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, що належало померлій, а саме: 67/100 будинку [ADDRESS]. Це майно належало [PERSON] на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 1997 року, яким було розділено в натурі спільне майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] між колишнім подружжям: відповідачем [PERSON], якому суд виділив 33/100 ідеальної долі будівлі та спадкодавцем [PERSON], якій суд виділив 67/100 ідеальної долі будівлі. Відповідач [PERSON], батько позивача і третьої особи [PERSON], в цьому будинку не проживає з 27.09.1996 року, коли рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] На день смерті [PERSON] і в теперішній час в даному будинку постійно проживав і проживає позивач, який згідно з вимогами ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що фактично набув право власності на будинок [ADDRESS]. 31 березня 2014 року приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] було винесено постанову про відмову позивачу і третій особі [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В постанові зазначено, що правовстановлюючий документ на житловий будинок на ім'я померлої був наданий без реєстрації відповідних прав. Спадкоємцям рекомендовано вирішити питання в судовому порядку. Позивач на підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 328, 384, 1216- 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1274, 1296 ЦК України, просить суд: -визнати право власності на 67/100 житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] в порядку спадкування за законом; -зобов'язати Комунальне підприємство «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на 67/100 житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON]. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач Петропавлівська селищна рада подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Третя особа Комунальне підприємство «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, зазначила, що з 01.01.2013 року не здійснює державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, таку реєстрацію відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють територіальні органи Державної реєстраційної служби при Міністерстві юстиції України. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу [NUMBER], виданого Петропавлівським районним відділом запису актів громадянського стану Дніпропетровській області 04.09.1982 року (а.с.11). В період перебування у шлюбі вони придбали житловий будинок [ADDRESS]. З копії довідки Комунального підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24.01.2014 року вбачається, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано станом на 05.09.1986 року за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 03.06.1986 року Петропавлівською держнотконторою № 838 (а.с.15). 27 вересня 1996 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області прийняте рішення № 2-442-1996 року, яке набрало чинності 06.10.1996 року, про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією цього рішення (а.с.12) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого відділом запису актів громадянського стану Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровській області 29.10.1996 року (а.с.13). Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 1997 року, яке набрало чинності 04.10.1997 року, було розділено в натурі спільне майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] між колишнім подружжям відповідачем [PERSON], якому суд виділив 33/100 ідеальної долі будівлі та [PERSON], якій суд виділив 67/100 ідеальної долі будівлі, а саме приміщення 1-2 площею 7,5 кв. м; 1-3 площею 16,4 кв. м; частину веранди «А» площею 10,98 кв. м; сарай з погребом «Б», що підтверджується копією цього рішення (а.с.14), копією довідки Комунального підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24.01.2014 року (а.с.15), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №94, виданого 24.01.2014 року (а.с.16-21). Згідно з ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на частину будинку [ADDRESS] [PERSON] за її життя не зареєстровано, що підтверджується копією довідки Комунального підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24.01.2014 року (а.с.15), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №94, виданого 24.01.2014 року (а.с.16-21). Незважаючи на відсутність реєстрації права власності [PERSON] на 67/100 будинку [ADDRESS], це право ніким не оспорюється, тому що набуте за рішенням суду в той час, коли набуття права власності не пов'язувалося з моментом його державної реєстрації, тобто до 01.01.2004 року - дня набрання чинності Цивільним кодексом України, ст.182 якого передбачає державну реєстрацію прав власності на нерухомість, а ст.331 якого пов'язує набуття права власності на нерухоме майно з моментом його державної реєстрації. Відповідно до ст.86 Цивільного кодексу (далі - ЦК) Української РСР, в редакції, яка діяла 04.10.1997 року, на час набрання чинності судовим рішенням про розділ майна подружжя і набуття [PERSON] права власності на 67/100 будинку [ADDRESS], відносини власності регулювалися Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами, які не передбачали державну реєстрацію прав власності на нерухомість. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, яка набрала чинності 13.05.1997 року, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, згідно з рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 1997 року [PERSON] з 04.10.1997 року і по день смерті (на час відкриття спадщини) була власником 67/100 ідеальної долі будівлі житлового будинку [ADDRESS], а саме приміщення1-2 площею 7,5 кв. м; 1-3 площею 16,4 кв. м; частини веранди «А» площею 10,98 кв. м; сарая з погребом «Б». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровській області 30 липня 2013 року (а.с.22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, що належало померлій, а саме: 67/100 ідеальної долі будівлі будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є сином спадкодавця [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Петропавлівського районного відділом запису актів громадянського стану Дніпропетровській області 17.10.1984 року (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З 13.06.2006 року і по день смерті [PERSON] позивач постійно проживав в даному будинку, що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання у його паспорті (а.с.7) , але позивач не надав доказів, що він на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем. Однак позивач своєчасно 04.11.2013 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа № 55254921 у Спадковому реєстрі, № 809-2013 у нотаріуса, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 35628613 (а.с.87). Таким чином, позивач вважається таким, що прийняв спадщину померлої [PERSON]. 31 березня 2014 року приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] було винесено постанову про відмову позивачу і третій особі [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO], у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок на ім'я померлої був наданий без реєстрації відповідних прав. Спадкоємцям рекомендовано вирішити питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, тому що за життя спадкодавця не було зареєстроване її право власності на це нерухоме майно, в зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину і звернувся з позовом до суду. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері [PERSON] на 67/100 ідеальної долі будівлі житлового будинку [ADDRESS], а саме приміщення 1-2 площею 7,5 кв. м; 1-3 площею 16,4 кв. м; частини веранди «А» площею 10,98 кв. м; сарая з погребом «Б». Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ч.2). Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Отже, тільки позивач наділений правом обирати предмет та підстави позову. Суд таких повноважень не має. Передчасною і такою, у якій слід відмовити, є позовна вимога зобов'язати Комунальне підприємство «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на 67/100 житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON], оскільки ця вимога пред'явлена до особи, яка має процесуальний статус третьої особи, а не відповідача, і, враховуючи, що ця вимога заявлена до суб'єкта, якому були до 01.01.2013 року делеговані владні повноважень по державній реєстрації права власності на нерухоме майно, а з 01.01.2013 року ці владні повноваження здійснює реєстраційна служба Петропавлівського районного управління юстиції, про що повідомила третя особа у своїй заяві до суду (а.с.74), повинна розглядатися в адміністративному судочинстві і відповідно до норм ст.ст.15, 16 ЦПК України не може бути поєднана в одному провадженні з вимогами про захист цивільних прав, крім того вона може бути заявлена тільки у разі протиправних дій або бездіяльності після звернення до суб'єкта владних повноважень згідно з приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання права власності на частину житлового будинку. Відповідно до підпункту 1) пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу позову майнового характеру слід сплачувати судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] згідно з оцінкою, вказаною у звіті фізичної особи - підприємця [PERSON] станом на 16.04.2014 року складає 68134 гривні (а.с.23-61), отже вартість спадкового майна складає 67 відсотків зазначеної суми, а саме 45649 гривень 78 копійок, з якої представник позивача [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 682 гривні (а.с.1) замість належних до сплати 456,50 гривень, що є переплатою в розмірі 225,50 гривень. Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного, п.5 ст.124 Конституції України, ст.86 ЦК Української РСР, ст.ст.12, 13 Закону України «Про власність», ст. ст. 316, 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.1-3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп. 1) п. 1 ч. 2 ст. 4, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial