Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

23.02.2016 р. позивач звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, неодноразово його уточнюючи, останній раз в листопаді 2016 р., просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її батька [PERSON] та визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи вимоги тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Вона є єдиною спадкоємицею, інших дітей батько не мав, в шлюбі на день смерті не перебував. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. Вона вважала, що прийняла спадщину, оскільки користувалась і дбала про спадкове майно, а коли виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, їй приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу було відмовлено, у зв'язку з тим, що вона не мала можливості надати правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок, тому що всі правовстановлюючі документи, крім плану-схеми були втрачені. Позивач надала заяву про підтримку позову, а також про розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав заяву про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, тобто фактично визнавши позовні вимоги, просить розгляд справи проводити за відсутності його представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи - докази: копії: свідоцтва про смерть [PERSON]; плану земельної ділянки; свідоцтва про народження; свідоцтва про шлюб; постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій; інформаційних довідок зі Спадкового реєстру; довідку КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 16.03.2016 р.; звіту з незалежної оцінки житлового будинку з господарчими побудовами; технічного паспорту; свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 15, 40, 41-43, 44, 68-69, 74-77), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], спадкоємцем за законом, якого є його донька - [PERSON], яка після смерті батька користувалася спадковим майном, дбала про нього, тому фактично прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 р.. Інших спадкоємців у померлого [PERSON] немає. [PERSON] за життя на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок з господарчими побудовами було зареєстроване в КП ДОР Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 255-18-60368 на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.12.1991 року виконавчим комітетом Тернівської районної Ради народних депутатів, згідно рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 25.10.1991 року за № 290\\1. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] у зв'язку з тим, що вона не мала можливості надати правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. Відповідно до постанови Пленуму ВС України « Про судову практику у справах про спадкування 30.05. 2008 року № 7 «...... при оформленні спадщини на будинок, збудований до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року, застосовується закон, який діяв на час виникнення права власності на нього у спадкодавця та на час відкриття спадщини. Суд встановлює належність правовстановлюючих документів на будинок згідно закону, який був чинним на час набуття права власності на нього..». Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася в минулому різними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р., що передбачала державну реєстрацію будівель, реєстрацію права власності на нерухоме майно, але виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Своїм листом від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування » ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив: 1. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12)» З огляду на викладене та аналізу документів, які надані до суду позивачем вбачається, що [PERSON] за життя набув право власності на збудоване ним домоволодіння, а тому він повинний увійти до складу спадщини. Об'єкт спадкування - будинок з прибудинковими будовами, має майновий характер, а тому приймаючи спадщину позивач приймає права і обов'язки спадкодавця, оскільки відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження. У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог. Таким чином, визнання відповідачем, позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 392, 1218, 1223, 1261-1265, 1268, 1270, 1272 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved