Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

28.01.2020 до Володимирецького районного суду Рівненської області надійшов позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Прокуратури Рівненської області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 28.01.2020. 31.01.2020 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.02.2020 від представника відповідача ГУНП в Рівненській області надійшов відзив, в якому зазначено, що Головне управління Національної поліції в Рівненській області позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. 27.02.2020 в результаті повторного авторозподілу справу передано для розгляду під головуванням судді Іванків О.В. Судове засідання 31.03.2020 відкладалося за клопотанням представника позивача. 07.08.2020 надійшов відзив представника прокуратури Рівненської області Чеберяка Є., в якому просив відмовити в задоволенні позову. 05.11.2020 надійшов відзив представника Державної казначейської служби України Рибалко Б. Судові засідання 07.08.2020 та 09.09.2020 відкладалися за клопотанням позивача. 05.11.2020 року позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. 06.11.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, надав пояснення по їх суті. Представники відповідачів - прокуратури Рівненської області та Державної казначейської служби України заперечили проти позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Судом встановлено наступне. 05 травня 2018 року до ЄРДР під №12018180050000169 внесено відомості за фактом заподіяння тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.125 КК України. 25 травня 2018 року постановою заступника начальника слідчого відділення Вараського ВП ГУНП в Рівненській області вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2) ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю ознак складу злочину, у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення у справі про злочин приватного обвинувачення. 03 червня 2019 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано постановою в.о.керівника Сарненської місцевої прокуратури і справу направлено для продовження досудового розслідування. Позивач заявила вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй незаконною бездіяльністю органів Національної поліції та прокуратури. Разом з тим, з вказаної вимоги неможливо зробити висновків, якими саме діями кожного з відповідачів [PERSON] заподіяна шкода і в чому вона полягає; у який спосіб слід стягнути кошти в сумі 3000000 грн.: солідарно, частково, субсидіарно; не вказано, в чому полягає заподіяна позивачу моральна шкода та не наведено доказів на підтвердження фактичних обставин. Чинним законодавством України встановлено порядок відшкодування шкоди, яка заподіяна громадянинові внаслідок незаконних дій правоохоронних органів. Зокрема, як вбачається зі ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, шкоди здоров`ю є способами захисту цивільних прав та інтересів судом у відповідності до ст.16 Цивільного Кодексу . Разом з тим, такий захист повинен відбуватись за наявності для цього підстав, в порядку і спосіб, визначений законом. У відповідності до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Порядок та підстави отримання такого відшкодування врегульовані Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" №266-1У від 01.12.1994 року з наступними змінами та доповненнями (надалі Закон), а також Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 р. №6/5/3/41 (надалі Положення). Зокрема, як вбачається зі ст.1 вказаного Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема - незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття утримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік дій та рішень, які можуть бути підставою для відшкодування шкоди, заподіяної громадянину. Разом з тим, позивач в позовній заяві не вказала жодної з таких дій, у зв`язку з чим суд констатує, що підстави для відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень ст..1176 ЦК України відсутні. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Дії (бездіяльність) посадових осіб Володимирецького відділення Варашського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, а також причиновий зв`язок між діями (бездіяльністю) та спричиненням шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність таких елементів делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України). Разом з тим, позивачем не надано доказів незаконних дій чи бездіяльності, вчинених посадовими особами відповідачів. Зокрема, будучи допитаною в якості потерпілої, позивач [PERSON] заявила про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні за ст.125 ч.1 КК України, тобто у провадженні про злочин, який у відповідності до ст.477 КПК України віднесено до справ приватного звинувачення. Така відмова є безумовною, остаточною, свідчить про втрату потерпілою інтересу до кримінального переслідування іншої особи, та є підставою для закриття провадження у справі, як це вбачається з п.7) ч.1 ст.284 КПК України. Положення вказаних норм закону були реалізовані слідчим при винесенні 25.05.2018 року постанови про закриття кримінального провадження №12018180050000169 В подальшому, позивач [PERSON] скористалась своїм правом на оскарження процесуальних рішень, порядок якого визначено нормами кримінального процесуального законодавства. Так, главою 26 КПК України визначені порядок та правові підстави оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. Вказані положення кримінального процесуального законодавства спрямовані на забезпечення реалізації прав учасників кримінального провадження. Оскарження учасником кримінального провадження рішень, дій чи бездіяльності співробітників органів досудового розслідування у порядку глави 26 КПК України, із подальшим задоволенням прокурором відповідної скарги чи заяви не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди у порядку статей 23, 1167 ЦК України, так як при здійсненні відповідних процесуальних дій особа реалізує свої права щодо контролю за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Звертаючись зі скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадженні, [PERSON] реалізувала свої процесуальні права, визначені КПК України. Задоволення її процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі постанова прокурора про задоволення її скарги та скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди. Такий висновок суду узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» та у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання компетентним органом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди належним чином не доведено, і підстави для задоволення її позову відсутні.

Outcome: dismissed