Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

28.01.2015р. ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» (далі ПрАТ «СК «Уніка») звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 5\~855 грн.23коп. (з урахуванням уточнених позовних вимог від 04.02.2015р.) (а.с. № 1 3, 24 - 27). В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 05.01.2015р. - а.с. № 17) зазначила, що 06.09.2013р. між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/6341019, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER]. 06.06.2014р. на перехресті вул. Янгеля та вул. Титова, у м. Дніпропетровську, сталася ДТП за участю автомобілів «Мітсубісі Талант», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Мітсубісі Талант», д/н [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі генеральної довіреності від 05.12.2011р. Згідно висновку експерта [PERSON] № 07/13-58 від 23.06.2014р. розмір завданих [PERSON] внаслідок пошкодження автомобілю збитків склав 5\~855,23 грн. Згідно довідки ДАІ №9397124 від 20.06.2014р. правопорушення вчинено водієм транспортного засобу ЗАЗ 110557, д/н [NUMBER], [PERSON], якого постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.07.2014р. притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідальність водія транспортного засобу «ЗАЗ 110557», д/н [NUMBER], застрахована також ПрАТ СК «Уніка» за договором № АС/6341019 від 03.09.2013р. За заявою [PERSON] ПрАТ СК «Уніка» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 5\~855,23 грн. [PERSON] звертався до власника автомобіля - [PERSON] із регресною вимогою від 24.09.2014р. про добровільну компенсацію виплаченого страхового відшкодування, яку [PERSON] не виконав. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 15, 16 22, 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 22, 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 05.01.2015р. - а.с. № 49) в судове засідання не з'явилася, про дату та час слухання справи сповіщений належним чином, надав заяву, в якій відзначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. № 48). Відповідачі - [PERSON], [PERSON] в судові засідання, такі були призначені на 09.04.2015р., 28.05.2015р. та на 30.06.2015р. тричі не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином. Так, на судове засідання 09.04.2015р. до суду повернулися поштові повідомлення про особисте отримання обома відповідачами судових повісток разом з копією позовної заяви і додатків до неї (а.с. № 38,39). На судове засідання 28.05.2015р. від [PERSON] повернулося поштове повідомлення (а.с. № 47), а від [PERSON] конверт з відміткою, що він не вручений у зв'язку із «закінченням терміну зберігання» (а.с. № 45-46). На судове засідання 30.06.2015р. вже від обох відповідачів до суду повернулися конверти з позначками за «закінченням терміну зберігання» (а.с. № 61-62, 63-64). Адреси обох відповідачів підтверджені відповідями [PERSON] України в Дніпропетровській області (а.с. № 32, 34). Отже на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судові виклики відповідачам вручено належним чином. За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/6341019, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] (а.с. № 7). Як вбачається з довідки ДАІ №9397124 від 20.06.2014р. (а.с. № 9) та постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.07.2014р., яка набрала законної сили 18.08.2014р. (а.с. № 66), 06.06.2014р. на перехресті вул. Янгеля та вул. Титова у м. Дніпропетровську, сталася ДТП за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті якої пошкоджено автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі генеральної довіреності від 05.12.2011р. Вказаною постановою суду [PERSON] - водія ЗАЗ 110557, д/н [NUMBER], притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно звіту експерта [PERSON] № 07/13-58 від 23.06.2014р., розмір завданих [PERSON] внаслідок пошкодження автомобілю збитків склав 5\~855 грн. 23коп. (а.с. № 10 14). На підставі поданої [PERSON] 26.06.2014р. заяви, який керував пошкодженим автомобілем «Мітсубісі Талант», д/н СА 8770 А, за генеральною довіреністю від 05.12.2011р., у відповідності до наказу № 00144746 від 26.06.2014р. (а.с. № 4 6) ПрАТ СК «Уніка» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 5\~855 грн.23коп., що підтверджується платіжним дорученням № 002874 від 01.07.2014р. (а.с. № 18). Згідно п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування, повідомлення про ДТП, що дає страховику право відповідно до ч. 38.1 ст. 38 цього Закону предявити регресний позов до страхувальника. [PERSON] в порушення даних вимог не повідомлено страхову компанію про ДТП. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON], а останній, в свою чергу, звернувся до власника автомобіля - [PERSON] із регресною вимогою від 24.09.2014р. про добровільну компенсацію виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 855 грн. 23коп. (повідомлення про вручення від 10.10.2014р.), яку [PERSON] не виконав (а.с. № 19). Суд зазначає, що згідно із ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 38 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як визначено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 4 від 01.03.2013р. „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Матеріалами справи підтверджено наявність права позивача на задоволення своїх вимог у порядку предявлення регресного позову до відповідача - особи, відповідальної за заподіяний збиток. Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 6-108цс-13 від 06.11.2013р. Позивач ставить питання про солідарне стягнення страхового відшкодування із водія [PERSON], і з власника [PERSON] транспортного засобу ЗАЗ 110557, д/н [NUMBER], що суперечить наведеним вимогам закону. Факт керування автомобілем [NUMBER], саме [PERSON], встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та довідками ДАІ. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення страхового відшкодування з [PERSON], як особи, що на законних підставах керувала автомобілем [NUMBER]., та внаслідок чиїх винних дій сталася ДТП. У задоволенні ж вимог позивача до [PERSON] слід відмовити повністю. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково та сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу стягнута саме з [PERSON], суд вважає за можливе на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені ним при подачі позову в розмірі 243 грн. 60коп. (а.с. № 16). На підставі викладеного,

Outcome: partial