Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані в [ADDRESS]. Позивачка є дочкою померлої [PERSON] та єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Позивачка спадщину після смерті матері прийняла, звернувшись у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими в [ADDRESS] вона позбавлена можливості, оскільки за життя її мати не зареєструвала правові документи про власність на житловий будинок . Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернулася в суд з позовом до Бершадської міської ради Вінницької області, в якому просить визнати за нею , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Представник позивача -адвокат [PERSON], до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник Бершадської міської ради- Красиленко І.В. також надала на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 23.01.2018 року, ухвалою від 26.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 05.03.2018 року. З поданих позивачем матеріалів вбачається, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, та є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері. Вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відноситься до категорії колгоспного двору та належав спадкодавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок [NUMBER] від 03.04.1990 року, що підтверджується ксерокопією зазначеного свідоцтва, однак вказані правовстановлюючі документи за життя спадкодавця не були зареєстровані у відповідних органах. Дані обставини підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії № 10/802-31 від 12.01.2018 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ч.1 ст. 1222 цього ж кодексу говорить про те, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, а в ч.1 ст. 1223 визначено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що вищевказаний житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів та згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають у [ADDRESS] станом на 1991 рік в ньому проживала [PERSON], то вона і була його власником. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved