Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

13.10.2020 [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення з відповідача на її користь щомісячно аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). На обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 1999 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, та вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на цей час є студентом денного відділення Державного професійного-технічного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти ресторанно-готельного, комунального господарства, торгівлі та дизайну". Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2014 було стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення сином повноліття. На цей час син проживає з нею, та повністю перебуває на її утриманні, однак відповідач має постійне місце роботи в радіо-фізичній обсерваторії Харківського національного університету ім. Каразіна, але на утримання повнолітнього сина матеріальної допомоги не надає. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 04.12.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 17.12.2020 судове засідання відкладено через перше нез`явлення сторін. 29.12.2020 позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 29.12.2020 відповідач [PERSON] , подав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, що з урахуванням поданої відповідачем заяви про судовий розгляд справи за його відсутності, не перешкоджає вирішенню справи по суті. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] , та [PERSON] , мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 11). За даними довідки Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області №416 від 25.09.2020, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї: [PERSON] , 2001 року народження (а. с. 9). З довідки Державного професійного-технічного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти ресторанно-готельного, комунального господарства, торгівлі та дизайну" №1098 від 08.09.2020 вбачається, що [PERSON] навчається на деній формі на бюджетній основі у зазначеному закладі в групі №5, зі строком навчання з 01.09.2020 по 30.06.2022 (а.с.10) Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнаються та не підлягають доказуванню ті обставини, що їх спільний повнолітній син [PERSON] , 2001 року народження, у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Наявність у відповідача [PERSON] , постійного доходу вказує на те, що він може надавати матеріальну допомогу, а тому зобов`язаний утримувати повнолітнього сина до закінчення ним навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позову, повідомлених сторонами відомостей, підтверджених зазначеними вище письмовими доказами, про обставини, які мають враховуватися судом при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про стягування з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. На виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суду належить допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved