Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Ярмолинецької центральної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та індексації на заробітну плату. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в період з 16.03.1979 року по 20.10.1988 року, з 13.07.1991 року по 10.02.1992 року та з 20.04.1992 року по 06 квітня 2016 року вона працювала на посаді санітарки та молодшої медичної сестри в Ярмолинецькій ЦРЛ, свої трудові обовязки виконувала сумлінно. Згідно наказу головного лікаря №67-к від 17.03.2016 року її було звільнено з роботи з посади молодшої медичної сестри Ярмолинецької ЦРЛ за п.1 ст.40 КЗпП України в звязку з скороченням штату працівників. Позивач своє звільнення вважає незаконним, оскільки воно було проведено без попередження про наступне звільнення в порядку, передбаченому ч.1 ст.49-2 КЗпП України. Крім того, при звільненні не було враховано переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників, передбачене законодавством, а тому просила поновити її на посаді молодшої медичної сестри Ярмолинецької ЦРЛ та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення - 06 квітня 2016 року по день поновлення на роботі, індексацію на заробітну плату з 01 січня 2015 року по 1.09.2015 року в сумі 5500 грн. та вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного заробітку 4596,90 грн., однак, у прохальній частині позовної заяви просила стягнути з лікарні вихідну допомогу в розмірі двохмісячного середнього заробітку - 3064,60 грн. Також позивач у позові просила поновити строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, який вона пропустила з поважної причини. Вказує, що після звільнення її з роботи, з метою досудового вирішення цього питання, в березні 2016 року вона звернулася з заявою до прокуратури Ярмолинецького району та до Урядової гарячої лінії, але її звернення результатів не дали. 04 травня 2016 року вона одержала лист з Ярмолинецького відділу поліції, в якому повідомили, що до цього часу триває перевірка по її заяві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, просила позов задовольнити, додавши, що таке звільнення відбулося тому, що вона намагалася добитися виплати індексації на заробітну плату. Представники відповідача проти позову заперечили, вказавши, що оскільки відбувається реформування медицини, скорочення ліжок і штату працівників, то в січні 2016 р. по Ярмолинецькій ЦРЛ був виданий наказ про скорочення ліжок і посад; 15.01.2016 р. була проведена нарада в поліклінічному відділенні, оскільки потрібно було скоротити 1,25 посади молодшої медичної сестри, на цій нараді ухвалено врахувати думку колективу про те, що під скорочення можуть підпадати пенсіонери [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача вказав, що [PERSON] відмовилася підписувати наказ від 18.01.2016 р. про скорочення, про що складено акт. Суд, заслухавши позивача, представників відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 16.03.1979 р. по 20.10.1988 р. та з 13.07.1991 р. по 10.02.1992 р. працювала в Ярмолинецькій ЦРЛ на посадах швеї, санітарки, санітарки-буфетчичці та сестри-господині; з 20.04.1992 р. позивач призначена на посаду санітарки поліклінічного відділення Ярмолинецькій ЦРЛ, 06.04.2016 р. позивачку звільнено з посади молодшої медичної сестри лікарських кабінетів поліклінічного відділення у звязку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП. Дані обставини підтверджуються: трудовою книжкою [PERSON], наказом № 64-к від 17.04.1992 р., згідно якого з 20.04.1992 р. призначити на посаду санітарки поліклініки Ярмолинецької ЦРЛ [PERSON] тимчасово, на період декретної відпустки [PERSON]; наказом Ярмолинецької ЦРЛ № 67-к від 17.03.2016 р. про звільнення з 06.04.2016 р. молодшої медичної сестри лікарських кабінетів [PERSON] у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП. Крім того, як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, спочатку посада, яку займала [PERSON] називалась «санітарка», пізніше відбулися нормативні зміни і ця посада стала називатися «молодша медична сестра», такі зміни вносилися в штатний розпис, а в трудову книжку ні. Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст.49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що у відповідача Ярмолинецької ЦРЛ дійсно мало місце скорочення штату працівників, що підтверджується: зверненням від 09.01.2016 р. Хмельницької облдержадміністрації до Ярмолинецької райдержадміністрації з пропозицією скорочення ліжкового фонду та можливості оптимізації штатної чисельності лікарні на 50 штатних одиниць; штатним розписом Ярмолнецької ЦРЛ станом на 01.01.2016 р. та станом на 01.05.2016 р., з яких вбачається, що дійсно мало місце скорочення штату працівників; наказом Ярмолинецької ЦРЛ від 17.03.2016 р. № 67-к про скорочення. У звязку з вказаним скороченням штату працівників головним лікарем Ярмолинецької ЦРЛ було внесено подання голові профспілкового комітету медпрацівників про надання згоди на скорочення посад, зокрема 1,0 посади молодшої медичної сестри лікарських кабінетів ([PERSON]С.), однак, як вбачається з пояснень позивача, що підтверджено і представником відповідача, на момент звільнення вона не була членом профспілки. Судом також встановлено, що у адміністрації лікарні не було можливості перевести [PERSON] на іншу роботу в Ярмолинецькій ЦРЛ. Дані обставини підтверджуються: поясненнями представника відповідача про те, що, оскільки в Ярмолинецькій ЦРЛ проходить скорочення штату працівників, то вільного місця на момент скорочення, яке можна було б запропонувати [PERSON], не було; переліком посад молодшого персоналу Ярмолинецької ЦРЛ станом на 06.04.2016 р., з якого вбачається, що на день звільнення позивачки вакантних посад, які б можна було їй запропонувати, не було, при цьому, представник відповідача пояснила, що посади молодшої медичної сестри у різних відділеннях, які вказані як вакантні з поміткою «роз чергування», фактично зайняті молодшими медичними сестрами відповідних відділень, крім того, у даному списку вказана вакантна посада молодшої медичної сестри прозекторської, яка не може бути зайнята в звязку з відсутністю лікаря патологоанатома, вказаний кабінет на даний час закритий. Дані пояснення підтверджується повідомленням Ярмолинецької ЦРЛ від 12.09.2016 р. про те, що станом на 06.04.2016 р. було вакантних 0,5 посади молодшої медичної сестри прозекторської, але в звязку з відсутністю лікаря патологоанатома, дана посада не може бути займана. Судом також встановлено, що [PERSON] про наступне вивільнення була попереджена не пізніше ніж за два місяці. В судовому засіданні позивач вказала, що їй давали щось читати, але вона не мала окулярів, тому не читала. Однак, як вбачається з акту про відмову від ознайомлення з наказом по Ярмолинецькій ЦРЛ № 22 від 18.01.2016 р. «Про попередження про скорочення» [PERSON] було запропоновано ознайомитись з даним наказом, на що остання відмовилась. Крім того, свідок [PERSON] суду пояснила, що працює статистом в Ярмолинецькій ЦРЛ і що позивачка зайшла в кабінет, їй дали ознайомитись з наказом, вона взяла окуляри, прочитала його, сказала, що підписувати не буде і пішла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що також працює статистом в Ярмолинецькій ЦРЛ і що завкадрами дала [PERSON] папку з наказами, вона прочитала і сказала, що підписувати не буде. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює старшим інспектором з кадрів Ярмолинецької ЦРЛ і що 18.01.2016 р. [PERSON] було запропоновано ознайомитись з наказом, вона його прочитала і пішла, не підписавши, про що було складено акт. Щодо наявності переважного права позивачки на залишення на роботі, суд прийшов до наступного. Згідно повідомлення Ярмолинецької ЦРЛ від 12.09.2016 р. станом на 06.04.2016 р. в поліклінічному відділенні лікарні працювало 7 молодших медичних сестер: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.42 КЗпП\~при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність\~Закону україни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно порівняльного аналізу продуктивності праці молодших медичних сестер лікарських кабінетів поліклінічного відділення станом на 01.04.2016 р., наданого відповідачем, щодо якого позивач не висловила заперечень, вказавши лише, що раніше мала грамоти за сумлінне виконання обовязків, які не внесені в трудову книжку, та згідно пояснень представника відповідача, посада молодшої медичної сестри передбачає некваліфіковану роботу і всі вказані молодші медичні сестри мали рівні умови продуктивності праці, в даному аналізі міститься лише вказівка на тривале перебування на лікарняному листку позивачки з 19.02.2013 по 30.04.2013 р., як пояснила позивач, причиною цього було те, що вона поламала руку, однак, суд не вважає таке перебування на лікарняному листку підставою більш низької продуктивності праці позивачки порівняно з іншими молодшими медичними сестрами поліклінічного відділення лікарні. При цьому, суд вважає, що позивач підпадає під дію п.3 ч.2 ст.42 КЗпП, згідно якого \~при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Як вбачається з довідки Ярмолинецької ЦРЛ, наданої в останньому судовому засіданні, безперервний стаж роботи [PERSON] в Ярмолинецькій ЦРЛ станом на 01.04.2016 р. становить 24 роки, тобто є найбільшим серед усіх інших молодших медичних сестер поліклінічного відділення. Крім того, досліджені судом особові картки інших молодших медичних сестер поліклінічного відділення та їх аналіз Ярмолинецькою ЦРЛ станом на 01.04.2016 р., дають суду підстави вважати, що не всі інші молодші медичні сестри, крім [PERSON], мали переважне право на залишення на роботі. За наведених обставин, суд вважає, що при звільненні позивачки було порушено її переважне право на залишення на роботі при скороченні штату працівників, як такої, що має тривалий безперервний стаж роботи в даній установі. При цьому суд не бере до уваги посилання представників відповідача на те, що позивач є пенсіонером і що збори працівників поліклінічного відділення ухвалили врахувати при скороченні те, що у відділенні працює два пенсіонера, в т.ч. [PERSON], оскільки таке обмеження права на працю щодо пенсіонерів не передбачено законом. Відповідно до ст.235 КЗпП \~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно із п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. Згідно із п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно із записом в трудовій книжці, позивачку було звільнено 06.04.2016 року, для обрахунку середнього заробітку береться заробітна плата за лютий-березень 2016 року. За останні два місяці роботи середньоденна заробітна плата позивачки становить: (2037,60 грн. + 1532,30 грн.) : 43 (лютий 21 день + березень 22 дня) = 83,02 грн. Фактична кількість робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення становить 139 роб. днів. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з наступного дня після її звільнення з 07.04.2016 року по день винесення рішення 31.10.2016 року, становить - 11539,78 грн., а саме: квітень 2016 р. 17 роб. днів + травень 2016 р. 19 роб. днів + червень 2016 р. 19 роб. днів + липень2016 р. - 21 роб. день + серпень 2016 р. - 22 роб. дня + вересень 2016 р. 22 роб. дня + жовтень 2016 р. 19 роб. днів = 139 роб. днів; 139 роб. днів х 83,02 грн. (с.з.п. за 1 роб. день) = 11539,78 грн. Крім того, позивач також просила стягнути на її користь індексацію на заробітну плату з 01.01.2015 року по 01.09.2015 року в сумі 5500 грн., однак, будь-якого розрахунку вказаної суми позивач не надала; при цьому відповідач надав суду розрахунок суми індексації позивачки за вказаний період, яка становить 3345 грн. 26 коп. Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. У звязку з викладеним суд вважає, що вимога позивача про стягнення індексації на заробітну плату з 01.01.2015 року по 01.09.2015 року підлягає частковому задоволенню в сумі 3345 грн. 26 коп., при цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що індексація за вказаний період не виплачувалася у звязку з відсутністю коштів. Також позивач у позові просила стягнути з відповідача вихідну допомогу в розмірі трьох місячного або ж двохмісячного середнього заробітку. Суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку 1532,30 грн. Дані обставини підтверджуються: наказом Ярмолинецької ЦРЛ від 17.03.2016 р. № 67-к та повідомленням позивачці Ярмолинецької ЦРЛ від 30.06.2016 р. Відповідно до ст.44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, в тому числі у\~п.1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Таким чином, відповідачем не порушено вимоги законодавства про працю щодо розміру виплаченої вихідної допомоги, а позивачем не надано доказів того, що вихідна допомога повинна була бути виплачена в розмірі двохмісячного або ж трьохмісячного середнього заробітку, відповідно 3064,60 грн. або ж 4596,90 грн. Позивач у позові також просила поновити їй строк звернення до суду, який вона пропустила з поважної причини. Суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.233 КЗпП\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що наказом Яролинецької ЦРЛ від 17.03.2016 р. позивачку звільнено з 06.04.2016 р., дату вручення трудової книжки позивач не памятає, однак, вказала, що це було в квітні; щодо наказу, то вказала, що його їй не вручали; ці пояснення представником відповідача не спростовані. До суду з вказаним позовом позивач звернулася 14.07.2016 р., однак, до звернення до суду для вирішення питання щодо її звільнення, вона зверталася до Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, прокуратури Ярмолинецького району та управління Держпраці в Хмельницькій області, що підтверджується матеріалами справи, у звязку з чим суд вважає поважною причину пропуску звернення позивачки з вказаним позовом до суду, а тому цей строк слід поновити.

Outcome: partial