Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

17 вересня 2019 року [PERSON] , яка проживає в с. Нагоряни, Овруцького району Житомирської області, звернулася з позовом до [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , в якому просить надати дозвіл неповнолітньому [PERSON] , [INFO] на виїзд та в`їзд до тимчасово окупованої території України - м. Горлівка, Донецької області без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , та надати їй дозвіл на оформлення для неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , документів, які необхідні для в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію України - м. Горлівка, Донецької області без згоди батька, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи тим, що від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Мати позивача є внутрішньо переміщеною особою, яка проживає в с. Нагоряни Овруцького району, тому вона часто її відвідує , приїжджає разом сином. Для приїзду їй потрібен дозвіл від відповідача на перетин адміністративного кордону із зоною ООС. Відповідач не надає нотаріально завірену заяву, оскільки йому потрібно приїхати на територію підконтрольну Україні, однак він цього не бажає. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. 19.09.2019 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлено [PERSON] про розгляд справи про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди одного з батьків. 30.09.2019 року відповідач надав заяву в якій зазначив, що не заперечує, щодо перетину адміністративної межі його дитиною, [PERSON] , але виїздити на територію підконтрольну України не бажає, тому офіційно дозвіл надати відмовляється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 червня 2015 року (а.с.3). Позивачка та відповідач зареєстровані в м. Горлівка, Донецької області, що підтверджується копіями паспортів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.10-12). [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] , взято на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копіями довідок від 20.10.2014 року №1815-367 та від 30.07.2015 року №1815-5000054040 (а.с.4,5). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Частиною 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено тимчасово окуповані населені пункти, серед яких м. Горліка Донецької області. Згідно п. 3 Загальних положень "Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду. Згідно абзацу 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.94 за № 3857-ХІІ - оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. На підставі п. 18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року за № 231 в редакції постанови Кабінету міністрів України № 415 415-2013-п) від 12.06.2013 р., оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків(законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином згода батька дитини не є обов`язковою для вирішення питання про можливість виїзду дитини за кордон разом із матір`ю, тим більше враховуючи конкретні обставини перебування батька на окупованій території. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов`язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Із досліджених судом доказів видно, що після окупації м. Горлівка Донецької області, позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи в с. Нагоряни, Овруцького району Житомирської області. На непідконтрольній території залишилось житло та майно позивача. На виїзд дитини та перетин лінії розмежування з підконтрольною територією її батько не надав нотаріального дозволу у зв`язку тим, що не бажає приїхати на територію підконтрольну Україні. Позивач, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, її вимоги зводяться на отримання дозволу в межах території України, яка тимчасово неконтрольована владою. Відповідач, батько неповнолітнього [PERSON] , на час вирішення справи не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий в`їзд/виїзд дитини з тимчасово непідконтрольної території України, в супроводі матері, в зв`язку з чим порушується конституційне право дитини на свободу пересування, вільний вибір місця проживання. Оскільки у позивачки є обґрунтовані складнощі в отриманні нотаріально посвідченої згоди відповідача на в`їзд/виїзд дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на в`їзд/виїзд неповнолітньому [PERSON] на тимчасово окуповану територію України без згоди батька [PERSON] , з відповідним виготовленням без його згоди і проїзних документів.

Outcome: approved