Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту також - відповідач), третя особа: Приватний нотаріус Соляр Віталій Миколайович, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: - визнати транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] та визнати за [PERSON] паво власності на Ѕ частину транспортного засобу - автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] ; - визнати транспортний засіб трактор колісний, реєстраційний № [NUMBER] , марки МТЗ-82, 1992 року випуску, номер двигуна [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину транспортного засобу трактору колісного, реєстраційний № [NUMBER] , марки МТЗ-82, 1992 року випуску, номер двигуна [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 2001 по 13 січня 2020 року вона проживала разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Зазначає, що весь цей час вони з [PERSON] проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, разом планували покупки та витрачали спільні кошти, вели спільне господарство і були пов`язані спільним побутом. Дані обставини були встановлені рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року у справі №282/94/20. За час спільного проживання вони з [PERSON] за спільні кошти придбали транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , та трактор МТЗ-80. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вказує, що оскільки за час їхнього проживання з померлим [PERSON] вкладались спільні кошти на придбання майна для спільного користування, дане майно є спільною сумісною власністю. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі. У поданому відзиві [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] та вказує, що належність позивача до четвертої черги права на спадкування за законом прямо свідчить про необґрунтованість позовних вимог, оскільки право на відповідне майно має виключно він, як спадкоємець першої черги права на спадкування за законом, згідно приписів ст. 1261 ЦК України. У поданій відповіді на відзив, позивач покликається на постанову Верховного Суду України від 24.05.2017 по справі № 6-843цс17, в якій викладено правову позицію, що конструкція норм ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що дійсно, позивач з його батьком спільно проживали та жили як чоловік та дружина. Разом з тим, на думку відповідача, [PERSON] мав більший дохід, а тому спірний автомобіль та трактор були придбані переважно за зароблені [PERSON] кошти. Свідок [PERSON] та [PERSON] зазначили, що проживали по сусідству з [PERSON] в одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Пізніше до [PERSON] переїхав жити [PERSON] . Під час спільного проживання вони 2007 року придбали трактор, а у 2012 році - автомобіль, для спільного використання в інтересах сім`ї. Свідки вказали, що [PERSON] та [PERSON] жили як дружина та чоловік, вели спільне господарство, мали спільний побут, права та обов`язки, спільний бюджет та здійснювали спільні покупки. Також свідки зазначили, що [PERSON] та [PERSON] постійно працювали, разом заробляли кошти для сім`ї. Так, [PERSON] , маючи офіційну роботу, також особисто допомагала [PERSON] займатись перекупкою, перетримкою та продажем худоби. Свідок [PERSON] та [PERSON] також зазначили, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Вказали, що за час спільного проживання [PERSON] 2007 року придбав трактор, а у 2012 році - автомобіль. Разом з тим, свідки [PERSON] та та [PERSON] не змогли вказати, за чиї кошти були придбані автомобіль та трактор, [PERSON] про це їм не розповідав. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року по справі №282/94/20 встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] у період часу з 2001 по 13 січня 2020 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] являвся власником автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER] , [PERSON] являвся власником трактору колісного, марки МТЗ-82, 1992 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] . Як стверджує\~позивач та\~підтверджено показами\~свідків, під час спільного прождивання з [PERSON] , [PERSON] у 2007 році придбав трактор колісний,\~марки МТЗ-82,\~1992\~року випуску,\~реєстраційний №\~ [NUMBER] ,\~а у\~2012\~році - автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Вважаючи атомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , та трактор колісний, марки МТЗ-82, 1992 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , спільною сумісною власність [PERSON] та [PERSON] , позивач звернулась до суду з даним позовом. За частиною 2 статті 3 Сімейного Кодексу України (Далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. У постанові від 10 червня 2020 року по справі №234/12140/14-ц Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановлювати факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що [PERSON] та [PERSON] жили як дружина та чоловік, вели спільне господарство, мали спільний побут, права та обов`язки, спільний бюджет та здійснювали спільні покупки. Суд також вважає за необхідне зазначити, що конструкція норми\~статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на особу, яка її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня\~2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 06\~травня 2020\~року у\~справі №187/577/18-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Разом з тим відповідач у даній справі не довів, що наявні підстави для спростування презумпції спільності майна подружжя, придбаного за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Так, допитані свідки зі сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] не змогли вказати за чиї саме кошти були придбані спірний трактор та автомобіль. Відповідач також не зміг довести, що спірний трактор та автомобіль були придбані саме за кошти [PERSON] , а лише вказав, що на його думку, батько заробляв більше, а тому дане майно було придбано переважно за його кошти. Відповідно до статті 70 СК України,\~статті 372 ЦК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи те, що в судовому засіданні позивачем доведено факт проживання з [PERSON] сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення з ним спільного господарства, наявність між ними зваємних прав та обов`язків, а відповідачем не спростовано презумпції спільності майна подружжя, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , та трактор\~колісний,\~реєстраційний № [NUMBER] ,\~марки МТЗ-82,\~1992\~року випуску,\~номер двигуна\~ [NUMBER] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 1681,60 грн. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для, визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження виконаних робіт представником позивача надано до суду договір про надання правової допомоги, квитанцію № 09/20 від 13 жовтня 2020 року про оплату позивачем послуг за надання правової допомоги та розрахунок оплати витрат за правову допомогу, відповідно до якого визначено детальний опис робіт, виконаних адвокатом, необхідних для надання правової допомоги. Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved