Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

19.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, який 01.02.2016 року уточнила та просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON]; змінити прізвище дитини з [INFO] на [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000 грн., та стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що сторони з 2011 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, та [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у його вихованні не приймає, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача адвокат Грушанський А.В. уточнений позов підтримав та просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. При цьому представник пояснив, що відповідач по справі є моряком та систематично знаходиться у рейсах, а тому має можливість виплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника про розгляд справи за її відсутності, наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримує. Представник третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву представника відділу про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо позовних вимог не має. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року народився [PERSON], актовий запис № 1667, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 9/. Судом досліджено власноруч написану заяву відповідача [PERSON] від 16.10.2015 року, адресовану начальнику служби у справах дітей Одеської міської ради, згідно якої [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно його сина [PERSON], [INFO]. Вказане питання просить розглядати за його відсутності, його не турбувати /а.с. 18/. У ході розгляду справи судом також досліджено наданий органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» від 17.11.2015 року № 2351/01-11. Вказаним висновком встановлено, що від спільного проживання сторін народився син [PERSON], який зареєстрований та проживає разом з матір'ю. Адміністрацією КУ «Дитяча міська поліклініка № 6», в якій малолітній [PERSON] перебуває на обліку, повідомлено, що догляд за дитиною вдома та під час проведення медичних оглядів, з дитиною завжди була мати та бабуся. Інформацію щодо невиконання батьком дитини своїх батьківських обов'язків письмово підтвердили гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] Одеською дирекцією Поштамт-Центр поштового зв'язку № 1 УДП поштового зв'язку «Укрпошта» повідомлено про відсутність отримання переказів на ім'я [PERSON] за період з 19.12.2014 року по 19.06.2015 року. Батько дитини не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи надання відповідачем до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради згоди на позбавлення його батьківських прав, та самоусунення від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача у частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо зміни малолітньому сину [PERSON] прізвища з «[INFO]» на «[INFO]», суд приходить до наступного. Положеннями ст. 148 СК України передбачено, що за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Судом досліджено лист відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 08.12.2015 року, яким повідомлено, що на час реєстрації народження дитини [PERSON], актовий запис № 1667, сторони по справі не перебували у спільному шлюбі. Батьком дитини вказаний [PERSON] відповідно до його спільної заяви з матір'ю дитини про визнання батьківства № 198/12.6-44 від 21.02.2013 року, оскільки за ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Таким чином, враховуючи надану відповідачем до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради згоду на позбавлення його батьківських прав із проханням не турбувати у майбутньому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині теж підлягають задоволенню. Щодо позовним вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000 грн. на місяць, суд приходить до наступного. Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На виконання ухвали суду від 01.02.2016 року про витребування доказів, судом досліджено лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, з якого слідує, що [PERSON] в період з 01.01.2013 року було здійснено чотири виїзди за межі України. Таким чином, суд приймає до уваги пояснення представника позивача, надані у ході розгляду справи, що відповідач [PERSON] систематично перебуває у рейсах, будучи моряком. Та крім того, встановлена судом обставина щодо систематичного виїзду відповідача за кордон України, вказує, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно. Отже, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно, підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved