Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

09.10.2015 року позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовною заявою до\~\~відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, якою просило стягнути із останнього на свою користь заборгованість у розмірі 134444,68 [Долар США] , що за курсом 21,46 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.09.2015 року складає 2885182,89 гри. за кредитним договором № DNP0A8000083350 від 30.12.2008 року та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.04.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №DNP0A8000083350, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 24684,82 доларів США строком до 24.04.2013р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. В свою чергу відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календаря. Згідно кредитного договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Таким чином, станом на 25.09.2015р. заборгованість позичальника перед банком складає: 134444,68 доларів США, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 22006,42 доларів США;заборгованість по сплаті відсотків 6749,73 доларів США;заборгованість по комісії за користування кредитом 7849,83 доларів США;пеня 91425,48 доларів США; штраф (фіксована частина) 11,65 доларів США;штраф (процентна складова) 6401,57 доларів США. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяву. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні 04.04.2016 р. повідомив про існування певної заборгованості відповідача перед позивачем, розмір якої не вдається достовірно встановити через ненадання позивачем доказів того, яким чином та у який спосіб надавався кредит. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне: Судом встановлено, що\~25.04.2008р. між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] Приватбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] Приватбанк було укладено кредитно-заставний договір № DNP0A80000833500. Відповідно ст.16 кредитно-заставного договору № DNP0A80000833500 від 24.04.2008 року загальний розмір кредиту складає 24684,82 доларів США, з яких частина кредиту в розмірі 23\~959, 10 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 6,95 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному Реєстрі, частина кредиту в розмірі 718,77 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Дата видачі кредиту: не пізніше ніж 25.04.2008 року, дата погашення: 24.04.2013 року. Процентна ставка: 12 % річних. Період сплати: з 24 по 28 число кожного місяця в розмірі 699, 29 доларів США. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у сумі 24684,82 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 25.04.2008 р. про видачу відповідачу 23\~959, 10 доларів США готівкою (а.с.110), та шляхом перерахуння з рахунку відповідача № 22036057253246 відповідно до абз. «а», «б» п.16.2 ст.16 кредитно-заставного договору № DNP0A80000833500 від 24.04.2008 року 6,95 доларів США (оплата коштів за реєстрацію предмета застави в Державному Реєстрі обтяжень рухомого майна) та 718,77 доларів США (оплата винагороди за надання фінансового інструменту), що підтверджується випискою банка за 25.04.2008 р. з рахунку № 22036057253246 (а.с.111-112). Відповідно п.16.4. ст.16 кредитно-заставного договору № DNP0A80000833500 від 24.04.2008 року рахунок № 22036057253246, відкритий у ЗАТ КБ «Приватбанк», було визначено рахунком відповідача як позичальника. У період із 25.04.2008 р. по 28.10.2013 р. позивач отримав від відповідача [PERSON] 5\~995, 72 доларів США, що підтверджується випискою банка з 25.04.2008 р. по 04.01.2016 р. (а.с.71-74). Таким чином, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач [PERSON] перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені договором) сплачувати належні платежі за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25.09.2015 року становила: за сумою кредиту 22006,42 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 6749,73 доларів США, та по комісії за користування кредитом 7849,83 доларів США. Даний розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем (а.с.4-6), відтак позовні вимоги в частині вищезазначених коштів підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 91425,48 доларів США, штрафу (фіксована частина) 11,65 доларів США, штрафу (процентна складова) 6401,57 доларів США, суд виходить із наступного. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Тобто, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така ж правова позиці висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. П.п. 13.9. ст.13 кредитно-заставного договору № DNP0A80000833500 від 24.04.2008 року визначено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. П.п. 13.2., 13.3. ст.13 кредитно-заставного договору № DNP0A80000833500 від 24.04.2008 року передбачено сплату відповідачем на користь позивача пені від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Зважаючи на визначені сторонами умови сплати відповідачем неустойки, обєкт для обчислення її розміру, суму, яку просить стягнути з відповідача позивач, що у значно перевищує суму основної заборгованості за кредитом, який було надано позивачем відповідачу, суд, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України вважає справедливим зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, з 91\~425, 48 доларів США до 28756,15 доларів США, що відповідає розміру заборгованості за сумою кредиту (22006,42 доларів США) та по сплаті відсотків (6749,73 доларів США), а в іншій частині вимог про стягнення штрафу і пені відмовити. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 12 Постанови №5 від\~\~30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial