Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[INFO] померла тітка позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно у вигляді земельної ділянки, площею 2,5479 га, що знаходиться на території Кривоносівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та вклади на заощаджуваній книжці №1249, які знаходяться в ощадній касі №3275/047 у с. Кривоносівка. Позивач здійснював догляд за [PERSON] через її похилий вік, а тому спадкодавець за життя розпорядилася належним їй на праві власності майном, оформивши відповідний заповіт на ім'я позивача. Проте [PERSON] не може оформити право на спадщину, так як у нього відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно, і за цих підстав нотаріус постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач не з'явився, однак звернувся до суду із заявою згідно з якою просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності, та уточнивши свої позовні вимоги просив визнати за ним право власності за заповітом на вказану вище земельну ділянку та житловий будинок. Представник відповідача - Кривоносівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву за вих. № 02-54/02-09/258 від 26.09.2017 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть ([NUMBER] від 22.01.2007 року) [PERSON] померла [INFO] про що зроблений відповідний актовий запис №3. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до копії державного акту на право власності на землю, від 28.03.2001 року, [PERSON] на підставі рішення Кривоносівської сільської ради від 22.03.2001 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 2.5479 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оригінал вказаного акту втрачений, однак суд враховує, що сільська рада, як орган місцевого самоврядування, який у відповідності до ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування» представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, позовні вимоги визнала, а отже визнала і факт належності померлій [PERSON] вказаної земельної ділянки. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Кривоносівської сільської ради за вих. № 295 від 10.07.2017 року, згідно із записом у погосподарській книзі №3, особовий рахунок [NUMBER], житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], обліковується за громадянкою [PERSON], яка померла [INFO] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2017 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, із-за відсутності правовстановлюючого документа на дане майно. Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 2,5479 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кривоносівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту [PERSON] від 19.01.2007 року, посвідченого секретарем Кривоносівської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №7, [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані в [ADDRESS], належну їй землю, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кривоносівської сільської ради, заповідала [PERSON] У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №823/01-16 від 27.07.2017 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №47. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Прийняття спадщини позивачем по справі стверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №8166645 від 24.01.2007. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач прийняв спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті своєї тітки, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення, так як є ствердженим під час судового розгляду. На підставі зазначеного та

Outcome: approved