Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

29 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача Козельщинської селищної ради, треті особи: Козельщинська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, у якій просив визнати за ним, [PERSON] , право на земельну частку (пай), розміром 3,30 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Бреусівської сільської ради та надавалося [PERSON] , яка померла [INFO] , у порядку спадкування після померлого [INFO] батька - [PERSON] . Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач зазначив, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок та право на земельну частку (пай), яка розташована на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, площею 3,30 умовних кадастрових гектари. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв батько позивача [PERSON] шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. За життя [PERSON] заповіт не склала, інші спадкоємці за законом відсутні. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно. Позивач неодноразово звертався до Козельщинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановами нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності з різних причин. У наслідок чого позивач змушений був звертатися до суду. Так, рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.09.2020 року встановлено факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [INFO] своєї рідної сестри [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 14.04.2021 року, встановлено факт, що батько [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , та тітка [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідним братом та сестрою. Рішення суду набрало законної сили. 23 червня 2021 року постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіна О.О. відмовлено позивачу [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, належну [PERSON] , яка померла [INFO] в зв`язку з відсутністю документі, які засвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку. Позивач зазначав, що спадкодавець - його тітка [PERSON] мала право на земельну частку (пай), але за життя не оформила сертифікат, була помилково не включена до основного списку, доданого до державного акту на право колективної власності на землю відповідного колективного сільськогосподарського підприємства. Відтак ним використано усі можливості досудового врегулювання даного спору та не усунуто обставин, які перешкоджають здійсненню його права на спадкування. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 26 серпня 2021 року (а.с.57-58). 09 серпня 2021 року третьою особою Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області надано письмові пояснення, у яких третя особа не погодилася з заявленим позовом. На думку третьої особи позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки [PERSON] не отримувала сертифікат на земельну частку (пай); на загальних зборах АФ «Бреусівка» від 14.03.2000 року №2 [PERSON] внесена під №28 до додаткового спису «Претендентів на земельну частку (пай), а не як того вимагає закон додаткового списку осіб, які працюють у АФ «Бреусівка», а також пенсіонерів, які працювали в даному господарстві. Позивачем не додано жодних підтверджуючих документів, що [PERSON] працювала в колгоспі чи була членом цього колгоспу, а у подальшому - членом КСП, після виходу на пенсію за віком вона продовжувала бути членом цього КСП, підтримувала зв`язки з господарством, відвідувала збори членів КСП і втратила зв`язок із господарством лише у зв`язку зі смертю. Матеріали подані позивачем не містять доказів на підтвердження того, що КСП «Бреусівка» було реорганізоване в АФ «Бреусівка», не встановлена дата цього перетворення, відсутні статутні документи і докази вступу спадкодавця до членів КСП на момент отримання державного акту і мав бути внесений до списку, що додається до державного акту про право колективної власності на землю. Тому Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не підтримало позов [PERSON] (а.с.61-63). Протокольною ухвалою суду від 26 серпня 2021 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача та представника позивача. Наступне судове засідання призначено на 15 вересня 2021 року. 15 вересня 2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву. Наступне судове засідання призначено на 29 вересня 2021 року. 10 вересня 2021 року відповідачем надіслано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не погодився з пред`явленими до нього позовними вимогами. На думку відповідача позивачем не надано жодних підтверджуючих документів про те, що його тітка [PERSON] працювала у колгоспі, була членом цього колгоспу, а в подальшому членом КСП, після виходу на пенсію за віком вона продовжувала бути членом цього КСП, підтримувала зв`язок із господарством, відвідувала збори членів КСП і втратила зв`язок із господарством лише у зв`язку зі смертю. Також матеріали справи не містять доказів того, що КСП «Бреусівка» був реорганізований у АФ «Бреусівка», не встановлено дату цього перетворення, відсутні статутні документи та немає доказів вступу спадкодавця до членів КСП «Бреусівка» на момент отримання державного акту про право на колективну власність на землю. Оскільки спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, то у позивача як у спадкоємця таке право також не виникло. Відповідачем також подана заява про застосування позовної давності, яка обґрунтована тим, що з моменту прийняття спадщини позивачем до моменту подання позову пройшло більше 20 років, таким чином позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності встановлений законодавством. З наведених у відзиві підстав відповідач просив у задоволенні позову [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовити у повному обсязі у зв`язку зі спливом позовної давності, відсутністю належним чином оформленого та зареєстрованого права власності на вказану земельну ділянку у спадкодавця [PERSON] , а тому і не можливістю його переходу до спадкоємців в порядку спадкування (а.с.83-85). 29 вересня 2021 року ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Мурашка О.А. про відкладення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого провадження. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено судове засідання на 26 жовтня 2021 року. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. У судових дебатах представник позивача позовні вимоги уточнив та просив визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 3,26 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Бреусівської сільської ради, та видавалася [PERSON] , що померла [INFO] , в порядку спадкування після померлого [INFO] батька - [PERSON] . Представник відповідача Козельщинської селищної ради Нестеренко О.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність. При цьому не заперечував родинні відносини між позивачем та його тіткою, не заперечував фактичний вступ у спадщину [PERSON] після померлої сестри, не заперечував також факт виділення [PERSON] земельної ділянки згідно додаткового списку, але представник відповідача заперечував, що земельна ділянка є складовою частиною спадкового майна, оскільки [PERSON] за життя не оформила своє право власності на земельну ділянку. При цьому, на переконання представника відповідача, позивач вступив у спадщину щодо іншого майна спадкодавиці, але не вступив у спадщину щодо спірної земельної ділянки, яку не обробляв, не використовував тощо. Третя особа Козельщинська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечила, через канцелярію суду направила лист про розгляд вказаної справи без участі представника на усіх засіданнях. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечила, направила лист про розгляд вказаної справи без участі представника на усіх засіданнях, з урахуванням наданих пояснень від 06.08.2021 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України дозволяє кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 28.05.2021 №00030963369 (а.с.45). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.09.2020 встановлено факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [INFO] своєї рідної сестри [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 03.11.2020 (а.с.22-27). Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 14.04.2021 року, встановлено факт, що батько [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , та тітка [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідним братом та сестрою (а.с.28-32). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Рибалківською сільською радою Козельщинського району Полтавської області (а.с. 16). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну частку (пай), що була ним успадкована після смерті сестри [PERSON] . Позивач [PERSON] є сином та спадкоємцем [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 27.12.1960 року серії [NUMBER] (а.с.15). [PERSON] прийняв спадщину після свого батька [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2001 (а.с. 33) та зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 34). Такий факт не заперечувався й відповідачем та третьої особою. Оскільки [PERSON] та померла [INFO] , та її брат [PERSON] помер [INFO] , то спадкові відносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року, чинного на ті часи. 24 січня 2001 року державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіним О.О. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на спадкове майно, що складається з приватизованої земельної ділянки (а.с.33). 23.06.2021 позивач також звернувся до Козельщинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, яку він прийняв як племінник [PERSON] за законом у порядку спадкування після свого батька [PERSON] , який прийняв спадщину після своєї сестри, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.37). Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіна О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2021 року (а.с. 34) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, належну [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують право власності померлої [PERSON] на цю земельну ділянку. Також з постанови нотаріуса вбачається, що Козельщинською держнотконторою 08 травня 2020 року заведена спадкова справа № 107/2020 на майно померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцем, який на підставі рішення Козельщинського районного суду від 29.09.2020 року у справі № 533/676/20, яким встановлено факт, прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [INFO] своєї рідної сестри [PERSON] , після якого прийняв спадщину його син - [PERSON] , пережившого з подружжя немає, дочка померлої [PERSON] спадщину не прийняла, на неї не претендує, до суду звертатися не буде, спадкоємців передбачених ст.ст. 1261-126 ЦК України немає, згідно інформації, отриманої зі Спадкового реєстру - заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. [PERSON] має всі підстави успадкувати майно померлої [INFO] [PERSON] , у тому числі і земельну ділянку, але лише за умови подання ним до нотконтори документу, який засвідчує право власності [PERSON] на таку земельну ділянку. З довідки, виданої відділом у Козельщинському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 05.02.2020 року №72/108-20, вбачається, що на громадянку [PERSON] згідно даних відділу не видавався сертифікат на земельну частку (пай) або державний акт на земельну ділянку, яка знаходиться на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області. Також додатково повідомлено, що згідно списку претендентів на земельну частку (пай), затвердженого одинадцятою сесією Бреусівською сільською радою 23 скликання від 14.03.2000 року та зборами АФ «Бреусівка» від 14.03.2000 року №2, значиться [PERSON] за №28 (а.с. 21). Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ 000850, виданого 13.11.1995 колективному сільськогосподарському підприємству «Бреусівка» (с. Бреусівка Козельщинського району) Радою народних депутатів Козельщинського району Полтавської області, вказаному власнику землі надано у колективну власність 3550,2 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для виробництва сільськогосподарської продукції відповідно до рішення Козельщинської районної Ради народних депутатів від 11 травня 199_ року №__. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 5 (а.с. 68-69). У додатковому списку претендентів на земельну частку (пай), затвердженого одинадцятою сесією Бреусівської сільської ради 23 скликання від 14.03.2000 року та зборами АФ «Бреусівка» від 14.03.2000 року №2, під № 28 значиться [PERSON] (а.с.47). Розпорядженням голови Козельщинської районної державної адміністрації від 21.09.2000 № 368 «Про затвердження розміру земельних часток (паїв) учасників СТОВ «Хліб і люди» затверджено уточнений розмір земельної частки (паю) в розмірі 3,26 кадастрових гектари вартістю 25271 грн. Згідно протоколу № 3 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Ленінський шлях» Козельщинського району Полтавської області від 05.05.1992 на базі колгоспу «Ленінський шлях» створено колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - КСП). КСП є правонаступником реорганізованого колгоспу «Ленінський шлях», приймає на себе всі борги і зобов`язання, до нього переходить уся власність реорганізованого колгоспу. КСП і його члени користуються усіма пільгами, якими користувався колгосп і його члени. Члени реорганізованого колгоспу «Ленінський шлях», як працюючі, так і не працюючі по старості або інвалідності, автоматично стають членами підприємства за виключенням тих, які не виявили бажання стати членами підприємства. Збори уповноважених колгоспників колгоспу «Ленінський шлях» постановили назвати КСП «Бреусівка» (а.с. 90-92). Згідно довідки ТОВ «Агрофірма «Добробут» від «13.92.2021» № 76 (а.с. 93) рішенням загальних зборів колгоспників від 05 травня 1993 року (протокол № 3) колгосп «Ленінський шлях» реорганізовано у КСП «Бреусівка». Рішенням загальних зборів членів КСП від 05.07.1997 (протокол № 1) КСП «Бреусівка» реорганізовано в агрофірму «Бреусівка». Рішенням зборів уповноважених членів АФ «Бреусівка» від 14.03.2000 (протокол № 2) агрофірму «Бреусівка» реорганізовано в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хліб і люди». Рішенням зборів засновників (протокол № 32 від 23.12.2008) ТОВ «Хліб і люди» реорганізовано в ВП Агрофірма «Хліб і люди» ТОВ Агрофірма «Добробут» шляхом приєднання до ТОВ АФ «Добробут». Рішенням зборів від 14.03.2000 (протокол № 2) мінімум вихододнів у господарстві відмінено. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.09.2021 встановлено, що правонаступником СТОВ «Хліб і люди» (код ЄДРПОУ 03771235) є ТОВ «Добробут» (код ЄДРПОУ 32682703) (а.с. 86-89). З довідки ТОВ «Агрофірма «Добробут» від 13.09.2021 № 75 вбачається, що [PERSON] , [INFO], працювала у господарстві в період з 1944 по 1980 роки і виробила наведену у довідці кількість трудоднів/вихододнів. Довідка видана на підставі книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника (а.с. 94-95). Відповідно до довідки відділу №2 управління у Кременчуцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 06.08.2021 №18/396-21 КСП «Бреусівка» отримало Державний акт на право колективної власності на землю, який виданий 13 листопада 1995 року та зареєстрований за №5 серія ПЛ №000850, інформація про правонаступника у відділі відсутня. Громадянка [PERSON] значиться у додаткових списках претендентів на земельну частку (пай) за № 28. Згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області гр. [PERSON] сертифікат на земельну частку (пай) не видавався. Згідно проекту поділу земель на земельні частки (пай) на території Бреусівської сільської ради Козельшинського району Полтавської області земельна ділянка запроектована за № [NUMBER] площею 3,15 га, але станом на 06.08.2021 дана земельна ділянка до державного земельного кадастру не внесена. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на земельну частку (пай) не реєструвався і не видавався. Згідно розпорядження голови Козельщинської РДА від 29.09.2000 року № 368 затверджено уточнений розмір земельної частки (паю) у розмірі 3,26 кадастрових гектар. (а.с.64). У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (тут та надалі - у редакції, чинній станом на 25.01.1996, - дату смерті [PERSON] , та [INFO] - дату смерті [PERSON] ) ( надалі - ЦК УРСР ) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. ЦК УРСР від 18.07.1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. "Прийняття спадщини повинно бути безумовним і беззастережним" означає, що спадкоємець не може прийняти лише частину спадщини і відмовитись від іншої або висунути умови, на яких він приймає спадщину, частину спадщини прийняти, а решту - не прийняти. З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача про прийняття братом померлої [PERSON] тільки частини спадщини у виді іншого майна (будинку, вкладів тощо), та неприйняття спадщини у виді земельної частки (паю), оскільки прийняття спадщини спадкоємцем не може стосуватися частини майна та майнових прав, що за життя належали спадкодавцю, а є безумовним та беззастережним, тобто стосується усього обсягу спадкового майна. Ствердження відповідача про відсутність доказів користування земельною ділянкою, тобто відсутність доказів на підтвердження фактичного вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном саме у вигляді земельної ділянки, суд також відхиляє, оскільки рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.09.2020 у справі № 533/676/20 встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] (батьком позивача) шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [INFO] своєї рідної сестри [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили та не оскаржувалося Бреусівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області як територіальною громадою. Факт прийняття спадщини [PERSON] (племінником [PERSON] ) за законом після його батька [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв спадщину після своєї сестри [PERSON] , відповідачем та третьою стороною не оспорювався. Даний факт також підтверджується фактом заведення спадкової справи після смерті [PERSON] та фактом видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно після померлого батька [PERSON] (а.с. 33). Отже, позивач безумовно та беззастережно прийняв у спадщину усе майно та майнові права, що належали його батькові [PERSON] , у тому числі успадковані останнім після смерті своєї сестри [PERSON] , але на які за життя батьком позивача не отримувалося свідоцтво про право на спадщину. Посилання відповідача на ст. 125, 126 Земельного кодексу України суд уважає безпідставним, оскільки наведені норми закону не розповсюджуються на спірні правовідносини. У даній справі позивач намагається довести та захистити (визнати) своє успадковане право на земельну частку (пай), що не виділена в натурі, а не право власності на земельну ділянку, що належала на праві власності спадкодавцю за його життя. Окрім того, наведена норма матеріального права не існувала станом на дату відкриття спадщини ані [PERSON] , ані [PERSON] . Помилковим є ствердження відповідача про недотримання порядку оформлення померлою особою права власності на земельну ділянку (ухвалення рішення компетентним органом про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельну ділянку, виготовлення технічної документації на земельну ділянку, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами, одержання Державного акту на землю, реєстрація права власності на земельну ділянку), оскільки майнове право на земельну частку (пай), право на спадкування якої є предметом даного позову, та право власності на сформовану земельну ділянку, про яку не йдеться у даному спорі, є різними поняттями. Частиною 3 Указу Президента України від від 10.11.1994 № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» було встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, чинній станом на дату розгляду справи): ?стаття 1 : «Право на земельну частку (пай) мають: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; - громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); - громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості… Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. ?стаття 2 : «Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - свідоцтво про право на спадщину; - посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї». Отже, законодавець, допускає, що за певних умов, коли особа не може в адміністративному порядку довести своє право на отримання паю у зв`язку з відсутністю певних документів (в т.ч. сертифікату), або не визнання такого права особи з боку інших осіб (в т.ч. органами місцевого самоврядування), така особа не позбавлена права звернутися до суду з метою захисту свого цивільного права, наданого законом, та визнання саме в судовому порядку права на земельну частку пай. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) не є виключним документом, що посвідчує право на земельну частку пай. Таким документом у відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення у натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» можуть бути також й інші документи: свідоцтво про право на спадщину, договори купівлі-продажу, міни, а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З цих підстав безпідставними є доводи відповідача та третьої особи, що неотримання спадкодавцем за життя сертифікату на земельну частку (пай) є безумовним свідчення про ненабуття такою особою права на земельну частку (пай), а відповідно і неможливість спадкування такого права. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.» Право позивача на майно (земельний пай) гарантоване державною не може ставитися в залежність від факту отримання чи не отримання сертифікату, зважаючи на той факт, що таке право виникло на підставі Державного акту на право колективної власності на землю та додаткового списку до нього. На даний час отримання позивачем сертифікату як документу, що підтверджував би набуте спадкодавцем право на земельну частку, є неможливим, оскільки змінився порядок оформлення юридичних прав на землю, але це не означає, що особою втрачено право на отримання земельного паю в натурі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» таке право може бути особою реалізоване до 01.01.2025 шляхом отримання відповідного рішення органу місцевого самоврядування про виділення особі в натурі належної земельної частки (паю). Пленум ВСУ вказав, що, навіть, особи, не внесені до списку пайовиків, не позбавляються права на земельну частку (пай). Відсутність же у особи сертифікату взагалі не може вважатися законною підставою для відмови у виділенні земельної частки (паю) в натурі, за умови, що особа, що претендує на земельну частку (пай), була включена до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю. Як зазначено вище судом відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п." а" ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 274/3394/20 (постанова від 13.07.2021) зробив такий висновок: «частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарську акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акту додається список цих громадян. Форми державних актів затверджується Верховною Радою України. Член колективного сільськогосподарського підприємництва, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і у разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за норами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).» ВС наголосив, що невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Також ВС підкреслив, що, згідно з пунктами 1, 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту. Громадянин, якого помилкового (безпідставно) не внесено до списку чи виключеного з нього - додатка до державного акту на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У даній справі судом встановлено, що померла [PERSON] , право на земельну частку (пай) якої не визнається відповідачем та третьої особою, працювала у колгоспі «Ленінський шлях» з 1944 по 1980 роки. На час припинення трудових відносин [PERSON] досягла пенсійного віку, встановленого ст. 13 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», чинного на той час. У подальшому колгосп «Ленінський шлях» було реорганізовано у КСП «Бреусівка», а КСП «Бреусівка» - в агрофірму «Бреусівка». У 1995 році (за життя [PERSON] ) КСП «Бреусівка», що є правонаступником колгоспу «Ленінський шлях», отримало Державний акт на право колективної власності на землю. 14.03.2000 загальними зборами АФ «Бреусівка», що є правонаступником КСП «Бреусівка», та одинадцятою сесією Бреусівської сільської ради 23 скликання затверджено додатковий список претендентів на земельну частку пай, серед яких під номером 28 значиться [PERSON] . Державний акт на право колективної власності на землю та додатковий список до нього є чинними, ніким не оскарженими та не скасованими. Підстави включення до додаткового списку [PERSON] не оспорювалися відповідачем та третьої особою й у даній справі. Невірна назва додаткового списку, а саме використання у назві такого документа слів «претендентів на земельну частку (пай)», а не «осіб, які працюють у АФ «Бреусівка», на чому наполягало ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, не має вирішального значення для вирішення спору, оскільки особи, включені до списку, чи їх спадкоємці не повинні нести тягар відповідальності за невірне (помилкове) складення певного документа уповноваженим на те органом. Окрім того, відмова у захисті права на спадкування саме з цієї підстави судом свідчила б про надмірний формалізм у підході до оцінки доказів у справі, що мають важливе значення для позивача, та суперечила б конвенційному принципу права на справедливий суд. Окрім того, третя особа заперечуючи право на земельну частку (пай), що виникло у [PERSON] на підставі такого додаткового списку претендентів на земельну частку (пай) не надала жодного ґрунтовного пояснення (власної версії) якоїсь іншої мети складення такого додаткового списку (окрім як з метою включення осіб, що помилково не були включені до основного списку до Державного акту на право колективної власності на землю) та мети зберігання такого списку (якщо він не є доказом набуття права на земельну частку (пай) осіб, зазначених у списку) в органі Держгеокадастру разом з Державним актом на право колективної власності на землю. Безпідставними є також доводи третьої особи та відповідача про відсутність доказів реорганізації КСП «Бреусівка» в АФ «Бреусівка», оскільки матеріали справи такі докази містять, а факт правонаступництва не заперечувався представником відповідача у судовому засіданні. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновків, що з матеріалів справи чітко вбачається, що Державний акт на право колективної власності на землю видано колективному сільськогосподарському підприємству «Бреусівка» у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 3550,2 гектарів землі в межах згідно з планом. Згідно додаткового списку до Державного акту у розпаюванні брали участь особи, у тому числі [PERSON] ( [ADDRESS] по списку). Тобто 3550,2 га землі було виділено саме для тих членів колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі колишніх, які були включені у списки, у тому числі у додатковий список. На кожну особу, що була включена до списку до Державного акту, затверджено уточнений розмір земельної ділянки (паю) у розмірі 3,26 кадастрових гектари. Земельна частка (пай), право на яку мала [PERSON] , запроектована за № 79 площею 3,15 га, але станом на 06.08.2021дана земельна ділянка не сформована та до державного земельного кадастру не внесена. З Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 № 28 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 за № 31 (яка була чинною станом на дату розпаювання) вбачається, що обов`язок із підготовки матеріалів для складення Державного акту на право колективної власності на землю, виготовлення та складення такого Державного акту, його затвердження, підписання, скріплення печаткою та реєстрації покладалося на відповідну місцеву Раду народних депутатів. Тобто й відповідальність за такі дії, у тому числі за некоректну назву додаткового списку, має покладатися саме на відповідну місцеву раду. Так як на даний час жодною особою, у тому числі й відповідачем та третьої особою, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Бреусівка» та додатковий список до цього акту не оспорено, слід виходити з того, що [PERSON] включена до списку громадян, що брали участь у розпаюванні КСП «Бреусівка» правомірно, її право на виділення паю у натурі існує, ніким не оспорено та не припинилося, а позивач як спадкоємець має право на спадкування такого права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Із змісту ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вбачається, що засобом захисту цивільного права може бути визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, є законні підстави для визнання права позивача на успадковану ним земельну частку (пай), тому суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити. Щодо застосування позовної давності Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.10.2020 року у справі №383/993/18, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. З цих підстав суд не застосовує до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, оскільки померла особа [PERSON] набула за життя право на належну їй земельну частку (пай), та у її спадкоємця не було жодних підстав сумніватися у тому, що таке право не визнається органом місцевого самоврядування чи органом Держгеокадастру. Окрім того, позивач як спадкоємець права на земельну частку (пай) може реалізувати своє право на оформлення права власності на успадковане майно без обмеження строком позовної давності, оскільки вчасно прийняв спадщину після свого батька, який у свою чергу прийняв спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , а отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину чи іншого правовстановлюючого документа (рішення суду) не обмежене законом жодними строками. Відповідач, стверджуючи, що строк позовної давності у даній справі розпочав свій відлік з дати смерті батька позивача [PERSON] ( [INFO] ), помилково ототожнив право позивача на захист права на отримання земельної частки (паю), яке не визнається відповідачем та третьої особою, з правом позивача на отримання документа (свідоцтва про право на спадщину, рішення суду), що засвідчує право на набуття спадкового майна. Отже, суд уважає, що позовні вимоги позивача є законними та підставними, а строк на захист свого права ним не пропущено, тому позов суд задовольняє у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 908,00 грн, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача Козельщинської селищної ради на користь позивача у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved