Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

21 серпня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд зобовязати [PERSON] публічно вибачитися перед нею за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність та здійснити спростування недостовірної інформації біля підїзду 1 будинку номер 8 по вулиці Комбата Лабуренка в селі Мирне Охтирського району Сумської області ; стягнути з відповідача на її користь 50000 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність; стягнути з відповідача судові витрати. Мотивує свої вимоги тим, що 18.08.2017 року о 20 годині 50 хвилин біля першого підїзду будинку № 8 вулиці Комбата Лабуренка в с. Мирне Охтирського району, в якому вона проживає, відповідач [PERSON] в присутності свідків поширила недостовірну інформацію про те, що нібито вона ([PERSON]О.) не виграла жодного суду щодо захисту своїх прав стосовно проведених виборів та що позови, заявлені позивачкою стосовно скасування акту та протоколу щодо пошкодженого даху будинку від сили мокрого снігу теж розглянуті не на її користь. Вона (позивач) повідомила [PERSON], що на даний час ці дві справи знаходяться на розгляді в Харківському апеляційному адміністративному суді. Слова [PERSON] стосовно того, що не існує жодного рішення суду на її користь по захисту виборчих прав, та що їй відмовлено в задоволенні позовних вимог стосовно скасування акту та протоколу щодо пошкодженого даху від сили мокрого снігу, при тому, що справа не розглядалася по суті і на даний час ухвала Охтирського міськрайонного суду знаходиться на розгляді в апеляційній інстанції, є образливими, не відповідають дійсності, таку неправдиву інформацію відповідач поширює по населеному пункту, де проживає вона (позивачка). Вважає, що такі дії відповідача паплюжать її ([PERSON]О.) честь та гідність, оскільки вона має юридичну освіту, має стаж роботи в органах виконавчої влади на посаді начальника юридичного відділу та має наміри в подальшому приймати участь в місцевих виборах, а через розповсюдження недостовірних відомостей відповідачкою, в майбутньому вона може втратити довіру та підтримку населення. Вважає, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 50\~000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлена, в письмовій заяві просить розгляд справи здійснити без її участі, позов підтримує в повному обсязі Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що позивачку вона не займала та не ображала. 18.08.2017 року близько 20 год. 30 хв. вона ([PERSON]М.) йшла вулицею та біля підїзду № 1 будинку № 8 по вулиці Комбата Лабуренка в с. Мирне Охтирського району зустріла позивачку, і між ними виникла розмова, під час якої вона сказала позивачці: «Навіщо ти споришся з людьми та подаєш на них в суди?! Скільки ж це грошей треба на ці суди?! Ти ж ні одного суда не виграла, а людей займаєш». [PERSON] відповіла їй, що вона ([PERSON]М.) не знає - виграла вона (позивач) суди, чи ні. Недостовірної інформації відносно [PERSON] вона не поширювала, не ображала та жодних дій, що паплюжать честь та гідність позивачки, не вчиняла. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, покази свідка, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому виходить з наступного. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Встановлено, що 18.08.2017 року близько 20 год. 30 хв. біля підїзду 1 будинку №8 по вулиці Комбата Лабуренка в селі Мирне Охтирського району Сумської області між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] виникла сварка, під час якої відповідачка [PERSON] висловилась у бік позивачки, зазначивши, що скільки в суд з заявами вона (позивач) не зверталася - жодного суду не виграла. На дані обставини позивач посилається в позовній заяві в обгрунтування своїх позовних вимог. Крім того, дані обставини не заперечувала відповідачка [PERSON] в судовому засіданні, та вони підтверджуються показами свідка [PERSON], який пояснив суду, що проживає по сусідству з [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS], і що 18.08.2017 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи вдома, він почув сварку між [PERSON] та [PERSON], в ході якої [PERSON] сказала, що подала в суд з приводу даху, а [PERSON] їй відповіла, що навіщо вона ([PERSON]О.) спориться з людьми, що скільки в суд з заявами вона (позивач) не зверталася - нічого не виграла. В позові позивачка зазначила, що поширенням відповідачкою недостовірної інформації, що мало місце 18.08.2017 року, з приводу того, що позивач не виграла жодного суду, були порушені її особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, оскільки вона має юридичну освіту, має стаж роботи в органах виконавчої влади на посаді начальника юридичного відділу та має наміри в подальшому приймати участь в місцевих виборах, а через розповсюдження таких відомостей відповідачкою, які є образливими, не відповідають дійсності, в майбутньому вона (позивач) може втратити довіру та підтримку населення. Водночас, відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» враховуючи положення статті 9 Конституції України (254к/96-ВР) та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР 475/97-ВР) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 (v0009700-96) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.\~\~Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Розкриваючи основоположні принципи цього права, Європейський суд з прав людини у пункті 41 свого рішення від 10.08.2006 р. по справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine), заява № 21040/02, зазначив наступне: «Свобода вираження поглядів становить одну із фундаментальних основ демократичного суспільства та одну з базових умов його розвитку і самореалізації кожного індивіда. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена». З наведеного вище, випливає, що навіть у тому разі, коли поширювач інформації не зміг довести її достовірності, до ньогоне може автоматично застосовуватися обовязок спростувати цю інформацію, оскільки, застосування санкцій в таких випадках має бути виправданим в демократичному суспільстві. Аналізуючи обставини, при яких відповідач висловилася, що позивачка не виграла жодного суду, суд враховує, що даний вислів був адресований конкретно позивачці і прозвучав у присутності невеликої обмеженої аудиторії\~перед підїздом № 1 будинку № 8 по вулиці Комбата Лабуренка в селі Мирне Охтирського району Сумської області. Зміст даного вислову не став відомим широкому загалу, а також в суді не було доведено будь-якої іншої форми публічного розголосу з боку відповідача. Таким чином, негативний вплив на репутацію [PERSON], якщо такий був, від висловлювань [PERSON], міг бути досить обмежений, а відтак втручання у право відповідача на вільне вираження поглядів, у будь-якому разі буде не пропорційним меті, визначеній у пункті 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Статтею 30\~Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК (435-15) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня\~\~\~1996 року та «Українська прес-група проти України» від 29 березня\~\~\~\~2005 року суд розрізняє твердження про факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Вирішуючи питання про те, чи носили висловлювання відповідачки характер оціночних суджень чи були твердженням про факти, суд виходить з положень, сформульованих у статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Судом встановлено, що висловлювання [PERSON] про те, що позивачка не виграла жодного суду, є субєктивною думкою відповідача відносно дій позивачки, відповідач свою суб'єктивну думку висловила не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, про що підтвердив у суді свідок [PERSON], який пояснив, що [PERSON] в бік [PERSON] нічого образливого не висловлювала, і, зважаючи на обставини, при яких були здійснені ці висловлювання, що були обумовлені «ситуацією суперечки», суд приходить до висновку, що вони є оціночними судженнями, а не твердженнями про факти. Таким чином, так як оспорювана інформація містить оціночні судження, які не можуть бути витлумачені як фактичні дані, то дана інформація не може вважатися недостовірною в розумінні\~ст. 277 ЦК України, а тому зазначенісудження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З наведених підстав, суд не вбачає порушень особистих немайнових прав позивача у діях відповідача, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобовязання [PERSON] публічно вибачитися перед нею за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність та здійснити спростування недостовірної інформації біля підїзду 1 будинку номер 8 по вулиці Комбата Лабуренка в селі Мирне Охтирського району Сумської області задоволенню не підлягають. Оскільки факт порушення особистих немайнових прав позивача судом не встановлений, то й підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди на суму 50 000 грн. та витрат, повязаних з формуванням та поданням позову в розмірі 389,83 грн. немає. Крім того, позивачкою не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили, що від даного вислову відповідачки [PERSON] вона (позивач) зазнала моральної шкоди. Ухвалою суду від 04.09.2017 р. позивачці було відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судом рішення у даній справі. А тому згідно ст. 88 ЦПК України з позивачки слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved