Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області про виділ в натурі частини домоволодіння, що знаходиться в спільній частковій власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] був чоловіком позивача, що підтверджується штампом у паспорті від 10 травня 1975 року, який помер [INFO] року, актовий запис про смерть №165 від 13 жовтня 2008 року. Згідно зі свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 13 червня 2000 року за №423, [PERSON], був власником 62/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка, [PERSON], прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1299 ЦК України передбачено обов'язок спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, у зв'язку з пропуском прийняття спадщини встановленої ст. 1270 ЦК України, позивач позбавлена права отримати свідоцтво на право на спадщину та його державної реєстрації. Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 13 червня 2000 року за №423, [PERSON], був власником 62/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] та відповідно до договору дарування від 20 липня 2000 року власником 38/100 частини домоволодіння розташованого за адресою. [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту виконаного КП «Харківське районне БТІ» від 13.03.2000 року за домоволодінням по [ADDRESS] зареєстрована земельна ділянка площею 1200 м2 на підставі рішення Пісочинської селищної ради від 13.02.1990 року №104. Так, на земельній ділянці, що зареєстрована за спірним домоволодінням розташовано: Житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 87, 3 м2, житловою площею 39,8 м2; Житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 51,5 м., житловою площею 32,1 м.; Сараї літ. «Ч», «Г», «Л», «Р», «У»; Вбиральня літ. «С», «Н»; Літній душ літ. «Т»; Гараж літ. «М», «X»; Навіс літ. «Ф». Протягом тривалого часу між позивачем та [PERSON] склався наступний порядок користування домоволодінням та надвірними будівлями: [PERSON], користуюсь житловим будинком літ. «Б-1» з прибудовою, сараєм літ. «Л», гаражем літ. «М», вбиральнею літ. «Н» та частиною житлового будинку літ. «А-1», а саме: кімнати 1-1, 1-3, 1-4. [PERSON], користується частиною житлового будинку літ. «А- 1», а саме: кімнати 2-5, 2-4, 2-6, 2-3, 2-1, 2-8, 2-7 та надвірні будівлі сарай літ. «Р», «Г», «Ч», «У», літній душ літ. «Т», гараж літ. «X», вбиральня літ. «С». Щодо порядку користування земельною ділянкою, то спори та непорозуміння між співвласниками відсутні. Згідно зі ст. 352 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки у праві часткової власності. Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласників, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно вищезазначеного, позивач вважає, що домоволодіння необхідно розділити в натурі, визнавши за [PERSON], право власності на житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовою, сараєм літ. «Л», гаражем літ. «М», вбиральнею літ. «Н» та визнати за позивачем право власності на житловий будинок літ. «А-1», а саме: кімнати 1-1, 1-3, 1-4. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А-1», а саме: кімнати 2-5, 2-4, 2-6, 2-3, 2-1, 2-8, 2-7 та надвірні будівлі сарай літ. «Р», «Г», «Ч», «У», літній душ літ. «Т», гараж літ. «X», вбиральня літ. «С», оскільки спору щодо порядку користування домоволодіння між позивачем та співвласником ніколи не виникало. Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно до ч. ч. З, 4 ст. 415 ЦК України, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Землекористувач зобов'язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, наданою йому для забудови, а також інші платежі, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Положенням ст. 42 ЗК України, встановлено, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані житлові будинки, що знаходяться в спільній частковій власності, а також належні до них будівлі, споруди визначаються співвласниками. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що набуваючи право власності на частину спірного домоволодіння, позивач набула і право користування відповідною частиною земельної ділянки. Оскільки спору між позивачем та співвласником щодо користування земельною ділянкою відсутні, вважає за необхідне поділити земельну ділянку згідно із домовленістю між співвласниками домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява, в якій повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, також просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, просили справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, проте надали до суду заяву, в якій просили слухати справу у їх відсутності та постановити рішення відповідно до діючого законодавства. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] був чоловіком позивача, що підтверджується штампом у паспорті від 10 травня 1975 року, який помер [INFO] року, актовий запис про смерть №165 від 13 жовтня 2008 року. Згідно зі свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 13 червня 2000 року за №423, [PERSON], був власником 62/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка, [PERSON], прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1299 ЦК України передбачено обов'язок спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, у зв'язку з пропуском прийняття спадщини встановленої ст. 1270 ЦК України, позивач позбавлена права отримати свідоцтво на право на спадщину та його державної реєстрації. Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 13 червня 2000 року за №423, [PERSON], був власником 62/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] та відповідно до договору дарування від 20 липня 2000 року власником 38/100 частини домоволодіння розташованого за адресою. [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту виконаного КП «Харківське районне БТІ» від 13.03.2000 року за домоволодінням по [ADDRESS] зареєстрована земельна ділянка площею 1200 м2 на підставі рішення Пісочинської селищної ради від 13.02.1990 року №104. Так, на земельній ділянці, що зареєстрована за спірним домоволодінням розташовано: Житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 87, 3 м2, житловою площею 39,8 м2; Житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 51,5 м., житловою площею 32,1 м.; Сараї літ. «Ч», «Г», «Л», «Р», «У»; Вбиральня літ. «С», «Н»; Літній душ літ. «Т»; Гараж літ. «М», «X»; Навіс літ. «Ф». Протягом тривалого часу між позивачем та [PERSON] склався наступний порядок користування домоволодінням та надвірними будівлями: [PERSON], користуюсь житловим будинком літ. «Б-1» з прибудовою, сараєм літ. «Л», гаражем літ. «М», вбиральнею літ. «Н» та частиною житлового будинку літ. «А-1», а саме: кімнати 1-1, 1-3, 1-4. [PERSON], користується частиною житлового будинку літ. «А- 1», а саме: кімнати 2-5, 2-4, 2-6, 2-3, 2-1, 2-8, 2-7 та надвірні будівлі сарай літ. «Р», «Г», «Ч», «У», літній душ літ. «Т», гараж літ. «X», вбиральня літ. «С». Щодо порядку користування земельною ділянкою, то спори та непорозуміння між співвласниками відсутні. Згідно зі ст. 352 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки у праві часткової власності. Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласників, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно вищезазначеного, позивач вважає, що домоволодіння необхідно розділити в натурі, визнавши за [PERSON], право власності на житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовою, сараєм літ. «Л», гаражем літ. «М», вбиральнею літ. «Н» та визнати за позивачем право власності на житловий будинок літ. «А-1», а саме: кімнати 1-1, 1-3, 1-4. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А-1», а саме: кімнати 2-5, 2-4, 2-6, 2-3, 2-1, 2-8, 2-7 та надвірні будівлі сарай літ. «Р», «Г», «Ч», «У», літній душ літ. «Т», гараж літ. «X», вбиральня літ. «С», оскільки спору щодо порядку користування домоволодіння між позивачем та співвласником ніколи не виникало. Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно до ч. ч. З, 4 ст. 415 ЦК України, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Землекористувач зобов'язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, наданою йому для забудови, а також інші платежі, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Положенням ст. 42 ЗК України, встановлено, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані житлові будинки, що знаходяться в спільній частковій власності, а також належні до них будівлі, споруди визначаються співвласниками. З огляду на вищезазначене, вбачається, що набуваючи право власності на частину спірного домоволодіння, позивач набула і право користування відповідною частиною земельної ділянки. Згідно вимог ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 380, 381 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З вище викладеного вбачається, що склалися обставини за яких позивач не має змоги отримати свідоцтво на спадкове нерухоме майно, як це приписане цивільним законодавство. Тому виникає необхідність звернення до суду за встановленням фактів від яких залежить виникнення, зміна та припинення. Відповідно до ч. 3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частина 1 ст.364 ЦК України надає співвласнику право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 30.01.2014 до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса МЮ України з Харківського районного суду Харківської області надійшла ухвала від 11.01.2014 судді Полєхіна А.Ю. про призначення судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до якої дослідженню підлягає будинковолодіння за адресою: [ADDRESS]. На розв'язання експертизи поставлені наступні питання: 1. Чи можливий і в яких варіантах поділ домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області в натурі відповідно до ідеальних часток [PERSON] (62/100 частини) та [PERSON] (38/100 частин) із зазначенням вартості часток, що виділяються? 2. Якщо такий поділ неможливий, то які варіанти поділу в частках, близьких до ідеальних та який розмір компенсації співвласникові, частка якого після поділу буде меншою за його ідеальну частку? 3. Які можливі варіанти технічного переобладнання житлового будинку зі створенням окремих ізольованих приміщень з окремими входами відповідно до кожного запропонованого експертом варіанту поділу домоволодіння в натурі? 4. Чи можливий наданий позивачем в позовній заяві поділ в натурі домоволодіння [ADDRESS]. Проведення експертизи доручене судовому експерту лабораторії будівельно- технічних досліджень Бут Ірині Володимирівні, що має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта 5-го класу по спеціальностях: 10.6 "Дослідження об'єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій і відповідних документів", свідоцтво [NUMBER] від 27.03.2008 року. Про кримінальну відповідальність по ст. 384 КК України судовий експерт попереджений: На адресу Харківського районного суду Харківської області були надіслані клопотання від 12.02.2014, яке було задоволено. При дослідженні надано та використано: 1. Ухвала від 11.01.2014 Харківського районного суду Харківської області. 2. Матеріали цивільної справи № 635/29/14-ц на 26 арк. 3. Технічний паспорт на будинковолодіння [ADDRESS] станом на 24.02.2014 року на 9 арк. 4. Рішення № 423 від 13.06.2000 року на 1 арк. 5. Результати обстеження 6. Нормативно-технічна документація: 6.1. ДБН В.2.2-15-2005 «Жилые здания. Основные положения», утверждены приказом Госстроя Украины от 18.05.2005 г. №80. 6.2. Коментарі до вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву, Київ- 2006. 6.3. ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 № 295. 6.4. Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт. Затверджено наказом Держкоммістобудівництва, архітектури і житлової політики України від 05.12.2000р. 6.5. Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Міністерства юстиції України 6 липня 2007року за №774/14041. 6.6. Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (зі змінами та доповненнями) 6.7. Методичні рекомендації «Організація проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах», виконаний КНДІСЕ, реєстраційний код 10.7.01. Київ - 1999. 6.8. Національний стандарт № 1 «Основні положення оцінки майна і майнових прав» 6.9. Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна». 6.10. Інструктивний лист ФДМУ № 10-36-835 від 23.01.2004 р. «Роз'яснення деяких положень методики оцінки майна № 1891» 6.11. Рекламно-інформаційний сайт www.premier.com.ua Дослідження проводилось методом візуально-інструментального обстеження житлового будинку, надвірних будівель по [ADDRESS], методом зіставлення результатів обстеження з наданою документацією і вимогами нормативних документів. При цьому проводилися необхідні виміри, опис та розрахунки виконані в лабораторії будівельно-технічних досліджень. Згідно наданих висновків: 1. В дослідженні запропонований варіант поділу домоволодіння [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток [PERSON] (62/100 частини) та [PERSON] (38/100 частини) із зазначенням часток що виділяються. 2. В дослідженні запропонований варіант розподілу будинковолодіння [ADDRESS] з урахуванням позовної заяви, а також фактичного користування. Розрахована компенсація та перерозподілені частки у праві власності. 3. Варіанти технічного переобладнання житлового будинку зі створенням окремих ізольованих приміщень з окремими входами не надавались, оскільки об'ємно-планувальне рішення будинку по факту вже розподілено на ізольовані квартири. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved