Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[INFO] року померла мати позивача [PERSON], яка на день смерті була постійним жителем с. Крупське Золотоніського району Черкаської області. Після її смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку позивач прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Проте він не може оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову садибу, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його та позивача відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача Крупської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву від 22.01.2018 року за вих. № 15, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, у підготовчому судовому засіданні враховуючи клопотаня сторін та визнання позову представником відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 15.05.2006 року) [PERSON] померла [INFO] року, про що виконкомом Крупської сільської ради складено відповідний актовий запис № 5. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із заповіту від 25.04.2006 року, посвідченого секретарем Крупської сільської ради Соколенко Г.А. за реєстровим № 23, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право заповідала [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Крупської сільської ради за вих. № 11 від 09.01.2018 року, згідно із записом у погосподарській книзі № 2, особовий рахунок № [NUMBER] за [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1972 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]). Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1972 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. за реєст. № 149 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, заведена спадкова справа № 553 за 2006. Єдиним спадкоємцем, визначеним у заповіті, що прийняв спадщину є [PERSON], на ім`я якого було видано вищезазначене свідоцтво. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 січня 2018 року завідувачем Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садибу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]), у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], і так як оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved