Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

18.01.2018 [PERSON], представник позивача [PERSON] звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовною заявою до Управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради, третя особа Голова Лиманської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України, з урахуванням уточнених позовних вимог від 31.01.2018 та заяви від 02.03.2018, просила визнати незаконним та скасувати наказ № 874-К/тр від 19.12.2017 про звільнення її з посади методиста міського методичного центру при відділі освіти у зв'язку з реоганізацією та скороченням штату працівників відділу освіти Лиманської міської ради міського методичного центру при відділі освіти, поновити її на посаді методиста Управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради, стягнути з Управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2017 по день винесення судового рішення(а.с.162-166,216). В обгрунтування позову зазначила, що 27.08.2001 її було прийнято на роботу на посаду методиста методичного кабінету міського відділу освіти. 27.10.2017 вона була попереджена про наступне вивільнення з займаної посади відповідно до наказу відділу освіти Лиманської міської ради від 26.10.2017 № 514 «Про здійснення заходів щодо реорганізації відділу освіти Лиманської міської ради шляхом злиття». 27.12.2017 наказом голови ліквідаційної комісії з припинення відділу освіти від 19.12.2017 № 874 К/тр її було звільнено з займаної посади методиста міського методичного центру при відділі освіти у зв'язку з реорганізацією та скороченням штату працівників відділу освіти Лиманської міської ради - п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки її не попереджали про звільнення з роботи у звязку із скороченням штату, звільнили без згоди профспілкової організації та не запропонували їй іншу посаду, окрім того вона як одинока мати має на утриманні та виховує дитину [INFO]. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась; відповідно до п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглядає справу за її відсутності. В судовому засіданні 28.03.2018 представник позивача, адвокат [PERSON]І.(а.с.8-9), підтримала позовні вимоги з підстав викладених в уточненій позовній заяві, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], діюча за довіреністю в.о. начальника управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради(а.с.161), позовні вимоги не визнала, підтвердила, що дійсно мало місце скорочення чисельності штату, позивачу пропонувалась посада, від якої вона відмовилася, заперечувала проти задоволення позову. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Голова Лиманської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином; надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що первинна профспілкова організація відділу освіти Лиманської міської ради є організаційною ланкою Лиманської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України й знаходиться на профспілковому обслуговуванні міського виборного органу Профспілки(а.с.202-203). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Таким чином, суд приходе до висновку про необхідність здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами з урахуванням ч.1 ст.13 ЦПК України. Відповідно до ч.1ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що 27.08.2001 [PERSON] було прийнято на роботу на посаду методиста методичного кабінету міського відділу освіти (наказ № 319-к від 21.08.2001)(а.с.111). Відповідно до ч.1,2 ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації(злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.\~ Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 19.10.2017 Лиманська міська рада ухвалила рішення № 7/35-1625 «Про реорганізацію відділу освіти Лиманської міської ради та відділу у справах сім'ї, молоді та спорту Лиманської міської ради шляхом злиття»(а.с.30). Частино 1 ст. 106 ЦК України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. 16.11.2017 Лиманська міська рада ухвалила рішення №7/37-1663, згідно з яким створено юридичну особу управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради шляхом злиття відділу освіти Лиманської міської ради та відділу у справах сім'ї, молоді та спорту Лиманської міської ради. Правонаступником прав та обов'язків відділу освіти Лиманської міської ради та відділу у справах сім'ї, молоді та спорту Лиманської міської ради визнано управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради(а.с.48). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, 31.01.2018 внесено запис про державну реєстрацію припинення відділу освіти Лиманської міської ради(а.с.180-188). Вимога ч.3 ст.36 КЗпП у повній мірі відповідає вимогам ст.104 ЦК України, відповідно до якої під час злиття , поділу, приєднання, перетворення субєкта господарювання усі права та обовязки, у т.ч. й у сфері трудових відносин, однією юридичної особи переходять до іншої, яка є її правонаступником. Отже, злиття передбачає припинення діяльності кількох юридичних осіб з одночасним переданням їх майна, всіх прав та обовязків одній новоствореній юридичній особі-правонаступникові. У відповідності до ст.49-2 КЗпП України, яка регулює порядок вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 27.10.2017 [PERSON] була попереджена про наступне вивільнення з займаної посади відповідно до наказу відділу освіти Лиманської міської ради від 26.10.2017 № 514 «Про здійснення заходів щодо реорганізації відділу освіти Лиманської міської ради шляхом злиття»(а.с.34, 36-37). За загальним правилом, викладеним в ч. 4 ст. 36 Кодексу законів України про працю, у разі реорганізації підприємства, установи, організації дія трудового договору працівника триває. В даному випадку власник підприємства, установи, організації (уповноважений ним орган) має право розірвати трудовий договір з працівником (на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю) тільки у разі, якщо одночасно з реорганізацією на підприємстві, установі, організації проводиться скорочення чисельності або штату працівників. 27.12.2017 наказом голови ліквідаційної комісії з припинення відділу освіти від 19.12.2017 № 874 К/тр [PERSON] було звільнено з займаної посади методиста міського методичного центру при відділі освіти у зв'язку з реорганізацією та скороченням штату працівників відділу освіти Лиманської міської ради - п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України(а.с.117). Право власника або уповноваженого ним органу визначити чисельність працівників та штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх обєднань у ч.3ст.64 ГК України. Відповідно до штатного розпису навчально-методичного центру управління освіти, молоді та спорту, станом на 02.01.2018 на підприємстві маються 3 посади методиста, з посадовим окладом 4000,00 грн., що підтверджує факт скорочення штату( станом на 01.09.2017- 6 посад методиста 1 категорії) (а.с.120-121). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.ст.2-1,5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань , роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне звільнення. В судовому засіданні представник відповідача підтвердила попередження [PERSON] про наступне вивільнення з займаної посади відповідно до наказу відділу освіти Лиманської міської ради від 26.10.2017 № 514(а.с. 114-115), щодо попередження про звільнення з роботи у звязку зі скороченням штату [PERSON] представником не доведено. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] про майбутнє звільнення за п.1ст.40 КЗпП України належним чином попереджена не була, оскільки належного доказу зазначеного факту представником відповідача до суду не надано. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про майбутнє звільнення працівники мають бути попереджені персонально під розписку не пізніше, ніж за два місяці до дня такого звільнення. Одночасно з таким попередженням власник (уповноважений ним орган) пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. У разі відсутності вакантних місць по відповідній спеціальності або професії, власник (уповноважений ним орган) повідомляє про це працівника. Така пропозиція (повідомлення) також робиться персонально під розписку. Працівник може відмовитися від переходу на запропоновану власником (уповноваженим ним органом) роботу. Працівник у будь-який момент має право відмітити як свою згоду на перехід на іншу роботу, так і відмову від такого переходу. Відповідно до п. 19 Постанов Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992г. №9 власник (уповноважений ним орган) має право при проведенні звільнень у рамках однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більше кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши на цій підставі з неї менш кваліфікованого працівника. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою додержавної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (частина третя статті 49-2 Кодексу). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. 02.01.2018 [PERSON], яку 27.12.2017, відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії з припинення відділу освіти від 19.12.2017 № 874 К/тр, було звільнено з займаної посади, за її фахом було запропоновано вакантне місце практичного психолога ЗОШ № 2 та 9 годин тижневого навантаження на педагогічній посаді в цьому ж навчальному закладі(що складає 1,5 ставки) із залишенням кваліфікаційної категорії « спеціаліста 1 категорії»(а.с. 118), тобто після її звільнення. За повідомленням Лиманського міського центру зайнятості, станом на 02.01.2018 на вакансію методиста було здійснено підбір осіб з відповідними даними, видано направлення на працевлаштування та прийнято рішення роботодавцем(Управлінням освіти, молоді та спорту ) щодо прийняття на роботу з 04.01.2018(а.с.168). Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Таким чином, [PERSON]М з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, відповідачем не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота яку б працівник міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо), які з'явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення незалежно від того, в якому структурному підрозділі вона, як працівник, який вивільняється, працював. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] є членом Профспілки працівників освіти і науки України та входить в первинну профспілкову організацію відділу освіти Лиманської міської ради(а.с.218-220,228), у звязку із чим на позивача, як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом. За приписами п.10 ст.247 КЗпП України,ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом Професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України та ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до колективного договору укладеного між адміністрацією відділу освіти Лиманської міської ради та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації відділу освіти на 2017-2019 роки, прийнятого загальними зборами трудового колективу 12.10.2017, протокол № 2, п.3.1.2. зазначено, що під час масового вивільнення працівників передбачений порядок проведення консультацій з Профспілкою у разі такого вивільнення(а.с. 83-93). 03.11.2017 президія Лиманскьлї міської ради Профспілки винесла постанову № П-34-3, відповідно до якої визнано порушенням відділу освіти ст. 22 КУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 43 КЗпП, а саме порушено строк попередження профспілкової організації про звільнення працівників, членів профспілки, а також ч.3 ст.252 КЗпП України, ч.3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо обов'язка роботодавця створювати працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, можливості для здійснення їх повноважень (а.с. 43-45). В листі від 02.11.2017 № 02/10-81 та 06.11.2017 № 02/10-82 за підписом Голови Лиманської міської організації Профспілки працівників освіти і науки [PERSON], Голову ліквідаційної комісії [PERSON] та міського голову Лиманської міської ради [PERSON], відповідно, було повідомлено про незаконні дії відділу освіти щодо процедури вивільнення працівників(а.с.41-42,46-47). Копією протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації відділу освіти від 19.03.2018 підтверджена відмова у наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади методиста міського методичного центру при відділі освіти у звязку з реорганізацією та скороченням штату працівників відділу освіти Лиманської міської ради(а.с.239). В даному випадку згода первинної профспілкової організації відділу освіти не була отримана відповідачем взагалі, консультації, передбачені колективним договором, не проводились, а звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України було проведено без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, хоча у даному випадку таке звернення є обов'язковим. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 01 липня 2016 року у справі № 6-119цс15 рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України,стаття 3 ЦК України). Крім того, при звільненні працівників за п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю враховується переважне право бути залишеним на роботі. За загальним правилом (ст. 42 Кодексу законів України про працю) при скороченні штату або чисельності працівників при реорганізації юридичної особи переважне право бути залишеними на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. У разі однакової кваліфікації і продуктивності праці працівників переважне право надається, зокрема: сімейним, за наявності двох і більше осіб, що знаходяться на утриманні; особам, в сімї яких відсутні інші працівники з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на цьому підприємстві, установі, організації. Загальний стаж педагогічної діяльності(роботи за спеціальністю) [PERSON] спеціаліста першої категорії, складає 24 роки, на посаді методиста понад 16 років(а.с.13,14,28). Згідно з відомостями, які надані відповідачем, на посаду методиста навчально-методичного центру управління освіти, молоді та спорту було прийнято: [PERSON] [INFO], спеціаліста першої категорії; [PERSON] [INFO], спеціаліста першої категорії; [PERSON] [INFO], спеціаліста першої категорії(а.с.223). Таким чином [PERSON] з вказаними працівниками мала рівні умови продуктивності праці та кваліфікації. Крім того, як вбачається з року народження зазначені особи досягли пенсійного віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , що дає їм право на додатковий дохід(пенсію). Окрім цього, не допускається звільнення за вимогами ст.42 КЗпП України: самотніх матерів, що мають дітей у віці до 14 років або дитини-інваліда. При цьому звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів України про працю робиться лише у виняткових випадках і не допускається без працевлаштування. Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.14) та копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії 1-НО № 177152(а.с.13), підтверджується факт порушення відповідачем вимог зазначеної статі. При скороченні штату внаслідок реорганізації підприємства, установи, організації необхідно враховувати наявність обмежень відносно звільнення деяких категорій працівників і переважного права працівників на те, щоб залишитися на роботі. При цьому доводи відповідача щодо звільнення [PERSON] у зв'язку з неетичною поведінкою, скаргами за період її роботи від директорів шкіл, вчителів, батьків учнів батьківського комітету та відсутність однозначного авторитету серед педагогічної спільноти, не доведені будь-якими належними та допустимими доказами, оскільки вони спростовуються матеріалами справи: відгуками про роботу [PERSON] на посаді методиста міського методичного центру при відділі освіти Лиманської міської ради, крім того за час роботи [PERSON] заохочувалась Грамотою, отримувала сертифікати про участь в науко-практичних конференціях, проходження навчального тренінгу та навчання з методики викладання в 2016-2017 роках, що підтверджується атестаційним листом від 05.04.2017 за результатами якого, [PERSON] відповідає займаній посаді та раніше присвоєній кваліфікаційній категорії спеціаліста першої категорії(а.с.21-29). Доказів про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано та в судовому засіданні не доведено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що її звільнення відбулось за п.1ст.40 КЗпП України з численними порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ голови ліквідаційної комісії з припинення відділу освіти від 19.12.2017 № 874 К/тр «про звільнення її з займаної посади», є незаконним та підлягає скасуванню. За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Судом береться до уваги, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Проте, суд наголошує що з урахуванням вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що судом установлено факт незаконності звільнення позивача з посади методиста, то вона відповідно до положення ч. 1 ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на посаді методиста Управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу голови ліквідаційної комісії з припинення відділу освіти від 19.12.2017 № 874 К/тр «про звільнення її з займаної посади» та поновлення на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з пунктом 32постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У відповідності до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, цей порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу. Судом встановлено, що [PERSON] звільнена з роботи 27.12.2017. День звільнення позивача, відповідно до положень п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи. Згідно п. 8 Порядку нарахування\~\~виплат,\~\~що\~\~обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд розраховує середньоденну заробітну плату [PERSON] на підставі відомостей про заробітну плату за жовтень та листопад 2017 року. Згідно довідки від 03.01.2018 № 492 середня заробітна плата [PERSON] за відпрацьовані місяці перед звільненням складає: у жовтні 2017 року 7313 грн. 91 коп., листопаді 2017 року 7499, 51 грн.(а.с.59). Згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13\~"Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" з урахуванням розрахункового періоду кількості робочих днів позивача у жовтні 21, у листопаді 22, отже, середньоденна заробітна плата складає: 14813 грн. 42 коп. / 43 робочих дні = 344,50 грн. Крім того, згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 19.10.2017 №224/0/103-17/214\~\~"Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік" з урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів позивача складає у січні 2018 -21, у лютому 2018- 20, у березні 2018-19. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати підлягає стягненню за період з січня 2018 року по 28.03.2018 в розмірі 20670,00 грн. (з розрахунку: 344,50 грн. середньоденної заробітної плати х 60 робочих днів). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору згідно п.1 ч.1 ст.5 закону України «Про судовий збір» та у звязку з повним задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати за вимогою немайнового характеру про поновлення на роботі та за вимогами майнового характеру про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а разом 1409,60 грн.(704,80х2=1409,60). Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати але не більше ніж за один місяць, та у справах про поновленні на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного і

Outcome: approved