Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

29 січня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив суд стягнути з відповідачів на його користь відшкодування матеріальних збитків, розмір яких буде обрахований після проведення експертизи. В обґрунтування позову посилався на те, що 12 жовтня 2017 року о 13-45 год. водій [PERSON] в м. Харкові, керуючи автомобілем Chevrolet lacetti, д.н.з. [NUMBER] по окружній дорозі при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Полтавський шлях, не надав переваги в русі автомобілю Toyota corolla, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався по дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні ушкодження. На момент скоєння ДТП, транспортний засіб [PERSON] був застрахований та відповідач мав при собі страховий поліс СК «ВУСО» № [NUMBER] . Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2017 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП. Позивач звернувся до СК «ВУСО» із заявою про відшкодування йому збитків. 01.11.2017 року страхова компанія виплатила позивачу грошові кошти у розмірі 27 407,36 грн. На думку позивача, вказані кошти не покривають розмір його збитку, у зв`язку він вважає за необхідне провести експертизу. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду із позовною заявою. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без руху. 09 лютого 2018 року від позивача по справі надійшла уточнена позовна заява, у якій він просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» на його користь в якості відшкодування матеріальних збитків грошові кошти у розмірі 22 592, 64 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в якості відшкодування матеріальних збитків грошові кошти у розмірі 47 887, 36 грн. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ПАТ Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено підготовче судове засідання. 26 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що дійсно ДТП сталася з його вини. Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у СК «ВУСО», сума страхового відшкодування 100 000, 00 грн. По розрахунку позивача вартість відновлювального ремонту складає 97 887, 36 грн., яка покривається страховим відшкодуванням, у зв`язку з чим [PERSON] вважає себе не належним відповідачем по зазначеній цивільній справі і просить суд відмовити позивачу в частині вимог до нього. 26 березня 2018 року від представника відповідача - Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] посилаючись на наступне. Так, дійсно, між ПАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК № 1311939, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду. Умовами вказаного полісу передбачена страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого у розмірі 200 000, 00 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого 100 000, 00 грн., франшиза 1 000, 00 грн. 12 жовтня 2017 року мала місце ДТП за участю застрахованого автомобілю. Вина [PERSON] у настанні ДТП була встановлена Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року. 27 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. За письмовою заявою [PERSON] страховиком було вжито комплекс заходів спрямованих на врегулювання страхового випадку, оцінки заподіяного збитку та визначення розміру страхового відшкодування. Так, 18.10.2017 року пошкоджений ТЗ було оглянуто, визначено обсяг отриманих механічних пошкоджень, що були отримані внаслідок ДТП від 12.10.2017 року, а також замовлено проведення експертного дослідження. Згідно дослідження про визначення вартості матеріального збитку № С18-75 від 05.02.2018 року, який був прийняти за основу страховиком при визначенні розміру суми страхового відшкодування та його виплаті, значення коефіцієнту фізичного зносу дорівнює 0,70, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення Ез та податку на додану вартість складає 48 080, 60 грн. 01 листопада 2017 року страховиком було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 27 407, 36 грн., з урахуванням розміру франшизи 1 000, 00 грн., вказана сума була перерахована на рахунок позивача. Пізніше на рахунок позивача було перераховано додаткові кошти у розмірі 11 656, 76 грн., в якості донарахованого розміру страхового відшкодування. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди судову автомобільно-товарознавчу експертизу. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено судове засідання. 15 березня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов додатковий відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що звернення до нього з позовом, а не до страхової компанії суперечить вимогам діючого законодавства, адже розмір застрахованої шкоди повність покриває розмір збитку завданого позивачеві, у зв`язку з чим він просить суд стягнути грошові кошти зі страхової компанії, а не з нього. Згідно Розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2019 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи відповідно до ч.7 ст. 33 ЦПК України, ч. 9 ст. 31 КАС України, п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п. 6.2, 8.2, 8.3, 8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова, протоколом та рішенням зборів суддів Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2019 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до ПАТ Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Справу вирішено розглянути в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено до розгляду в судове засідання. 01 липня 2019 рокувід позивача по справі надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідачів на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП у розмірі 77 662, 21 грн., розділивши вказану суму відповідно до вимог законодавства. Позивачв судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами та долученні до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 12 жовтня 2017 року о 13-45 год. водій [PERSON] в м. Харкові, керуючи автомобілем Chevrolet lacetti, д.н.з. [NUMBER] по окружній дорозі при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Полтавський шлях, не надав переваги в русі автомобілю Toyota corolla, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався по дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, (рр. отримувача 31119149700001, отримувач коштів ГУК України у Харківській області, код отримувача 21081300, банк отримувача ГУДКУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, код ЄДРПОУ 37874947, призначення платежу адміністративне стягнення). (а.с. 11) Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «ВУСО» на підставі Страхового полісу № АК № 1311939, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду. Умовами вказаного полісу передбачена страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого у розмірі 200 000, 00 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого 100 000, 00 грн., франшиза 1 000, 00 грн. (а.с. 30, 103, 104, 105) 27 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 106) За письмовою заявою [PERSON] страховиком було вжито комплекс заходів спрямованих на врегулювання страхового випадку, оцінки заподіяного збитку та визначення розміру страхового відшкодування. Згідно дослідження про визначення вартості матеріального збитку № С18-75 від 05.02.2018 року, який був прийняти за основу страховиком при визначенні розміру суми страхового відшкодування та його виплати, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Toyota corolla, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке мало місце 12.10.2017 року складає 48 080,60 грн. (з ПДВ) (а.с. 110-133) 01 листопада 2017 року страховиком було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 27 407, 36 грн., з урахуванням розміру франшизи 1 000, 00 грн., вказана сума була перерахована на рахунок позивача. (а.с. 108, 109) Окрім того, ПАТ «СК «ВУСО» після перегляду звіту та відшкодованої шкоди, було прийнято рішення про додаткове відшкодування шкоди у розмірі 11 656, 76 грн., яка була перерахована на рахунок позивача по справі. (а.с. 247) Однак, з сумою, що була виплачена позивачу, він не погодився, та наполягав на проведені експертизи в рамках вказаної цивільної справи. Як вбачається з Висновку судової автотоварознавчої експертизи № 13105 від 04.12.2018 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota corolla, р.н. [NUMBER] в результаті ДТП (12.10.2017), станом на момент проведення експертизи складає: 47 013, 16 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota corolla, р.н. [NUMBER] , в результаті ДТП (12.10.2017), станом на 12.10.2017 складає 43 503, 13 грн. (а.с. 179) Позивач в судовому засіданні погодився з розміром збитку, який було завдано йому у розмірі 43 503, 13 грн., розмір якого визначено Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 13105 від 04.12.2018 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вказаний правовий висновок було викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну потерпілого. При цьому Розділом ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення страхового відшкодування на території України. Так, пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розмір страхової виплати, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1311939. При цьому страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (стаття 988 ЦК України). Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ). Водночас, у матеріалах справи відсутні докази щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, як і відсутні відомості про те, чи здійснена позивачем оплата вартості відновлювального ремонту та якщо здійснена, чи виконані ці ремонтні роботи платником податку на додану вартість, що в свою чергу також має суттєве значення для визначення розміру страхового відшкодування відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону, оскільки здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником податку (правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 185/11374/15-ц, провадження № 61-35235св18). За таких обставин суд вважає, що сума, яка відповідає розміру оціненої шкоди, а вона визначена у судовій автотоварознавчій експертизі № 13105 від 04.12.2018 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса (43 503, 13 грн.), має бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ, з урахуванням ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, франшизи та вже сплачених 39 064, 12 грн. (27 407, 36 грн. + 11 656, 76 грн.) Таким чином, страховик повинен був відшкодувати суму у розмірі 33 802, 50 грн. (43 503, 13 грн. - 20% ПДВ - 1 000, 00 грн. франшизи) Враховуючи те, що шкода яка підлягає відшкодуванню страховиком становить 33 802,50 грн., а на рахунок позивача було переведено грошові кошти у розмірі 39 064, 12 грн. в якості відшкодування шкоди, суд приходить до висновку, що позивачу була у повному обсязі відшкодована матеріальна шкода, завдана йому внаслідок ДТП, яка сталася 12.10.2017 року, а отже підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, враховуючи витрати, які він поніс у зв`язку з проведенням експертизи, залишаються за позивачем по справі. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed