Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

19 березня 2014 року позивач - ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою та просить суд ухвалити рішення, яким в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 233 702,3 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 867 982,49 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 11233626000 від 12.10.2007 року, укладеним між АКІБ "УКРСИББАНК" та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю права власності на вказане майно; визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS]; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; витребувати від [PERSON] та передати ПАТ «Дельта банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру [ADDRESS]; стягнути на користь ПАТ «Дельта банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. з відповідача, [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно умов якого відповідач отримав певну грошову суму, яку зобов'язався повернути у повному обсязі, в строк, обумовлений між сторонами або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і [PERSON] було укладено договір іпотеки. Позивач стверджує, що на теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконує, в результаті чого має заборгованість за кредитом, що є підставою, для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання сторони не з'явились, повідомлялись належним чином. Представник просив розглядати справу без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує, проти заочного вирішення справи не заперечує. Представник третьої особи - Державної реєстраційної служби України, у судове засідання не з'явився, надавши до суду пояснення, в яких просить провести розгляд справи без його участі. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Провадження по справі було відкрито 28 березня 2014 року, що вказує на сплив вказаного у законі строку, тож справа вирішується судом за наявними у матеріалах справи доказами. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд допускає заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав: 12 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11233626000, відповідно до умов якого боржник отримав кредит у сумі 146 000,00 дол. США, який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 12 жовтня 2028 року або достроково зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 12 жовтня 2007 року було укладено договір іпотеки № б/н. Згідно з договором іпотеки відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 12 жовтня 2007 року, реєстраційний № 4868. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». 08 грудня 2011 року право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» на умовах укладеного між установами договору. Отже, на підставі ст. 514 ЦК України та договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. За положеннями статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконала, що має своє відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого відповідач станом на 24 лютого 2014 року має заборгованість в розмірі 233 702,3 дол. США, що згідно курсу НБУ дорівнює 1 867 982,49 грн., та складається з: 143 956, 54 дол. США - заборгованості за кредитом; 89745, 76 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч.. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення потекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Також у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. В статті 35 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. В ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» вказано, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно із ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку» закріплює, що уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Закон України«Про іпотеку» передбачає можливість виселення мешканців квартири, яка перебуває в іпотеці, в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Порядок виконання рішення про виселення боржника передбачений ст.78 Закону України «Про виконавче провадження». Частина 4 названої статті встановлює, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому листі. Позивач не надав суду доказів того, що з [PERSON] мешкають будь-які інші особи, дані особи судом не встановлювались та до участі у справі не залучались. Крім того відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі звернення стягнення на нього за зобов'язаннями власника. Оскільки право власності відповідача на квартиру, що є предметом іпотеки, припиняється з набуттям права власності на неї банком, [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. Відповідно до статті 7 Закону України № 1382-IV «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть». Крім того відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про виселення, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Процедуру проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації прав нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністр України від 22.06.2011 № 703 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2012 № 1156) У відповідності до п. 2 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, які пов'язані між собою. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача засновані на законі та відповідають умовам укладених договорів, а тому є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 3 654 гривень 00 копійок. Враховуючи викладене вище, та

Outcome: approved