Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

24.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом . Під час судового розгляду змінював та уточнював свої вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь один мільйон гривень відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним діями та рішеннями органу дізнання, досудового слідства. Вимоги позову обґрунтовував тим, що 03.06.2009 року відносно нього було порушено кримінальну справу, яка 28.09.2013 року закрита за відсутністю в його діях ознак злочину, з 04.06.2006 року по 12.06.2009 року та з 21.06.2011 року по 15.11.2011 року він незаконно перебував від вартою, а інший час, протягом 51 місяця під час досудового слідства і судових розглядів, перебував на незаконно обраній підписці про невиїзд. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності зазнав моральної шкоди, яка полягає в тому, що його було звільнено з роботи з посади слідчого у зв»язку з скороченням штатів, без пропонування рівнозначної посади; було підірвано його авторитет, як співробітника правоохоронного органу, який відпрацював у МВС України 15 років; знаходячись під слідством, він не міг вільно покидати місце проживання, вимушено підробляв різноробочим, не маючи можливості працювати за спеціальністю юриста; він зазнав душевних страждань та загроз здоров»ю від нелюдського поводження при затриманні і жахливих умов утримання під час перебування в слідчому ізоляторі. В судовому засіданні позивач просив задовольнити вимоги позову, посилався на вищезазначені обставини, викладені в позовній заяві. Належно повідомлений про час та місце розгляду справи представник відповідача, Державної казначейської служби України Державного, в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомлялись, заяв про розгляд справи без участі представника суду не надано. Представники третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління СБУ в м. Києві та Київській області, Голосіївського районного суду м. Києва, Печерського районного суду м. Києва, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вважали, що позивачем не доведено обставин завдання йому їх діями моральної шкоди, що позов є безпідставним і не підлягає задоволенню. Представник прокуратури м. Київ та прокуратури Печерського району м. Києва заперечував у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши подані докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково з таких міркувань. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою слідчого СВ прокуратури м.Києва від 03.06.2009 року порушено кримінальну справу відносно позивача [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, постановою від 04.06.2009 року прийнято рішення про притягнення [PERSON] як обвинуваченого за ч. 2 ст. 368 КК України та пред'явлення йому обвинувачення за цією статтею (а.с.а.с. 13, 14, 17, 18 т.1). Слідчим СВ прокуратури м.Києва, згідно протоколу затримання від 04.06.2009 року, на підставі ст. 115 КПК України (в ред. 1960р.) було затримано [PERSON] під варту по підозрі у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а.с. 15 т.1). Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2009 року було задоволено подання слідчого СВ прокуратури м. Києва від 04.06.2009 року, обрано щодо затриманого [PERSON] запобіжний захід у виді утримання під вартою (а.с. 24, 25 т.1). 12.06.2009 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано постанову суду про обрання щодо [PERSON] запобіжного заходу у виді утримання під вартою, обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а.с. 26-28 т.1). При зміні місця проживання в м. Києі [PERSON] надавав підписки про невиїзд 08.07.2009 року і 07.12.2012 року (а.с. 29, 30 т.1). Відповідно до листа непрацездатності Київської міської клінічної лікарні №12, на час досудового слідства з 14.06.2009 року по 04.07.2009 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби (а.с. 145 т.1). Вироком Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2011 року [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на строк три роки та позбавленням спеціального звання -«майор міліції», змінено запобіжний захід на утримання під варту в залі суду (а.с. 49-71 т.1). 15.11.2011 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано вирок Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2011 року про засудження [PERSON], кримінальна справа направлена прокурору м. Києва для проведення додаткового розслідування, [PERSON] звільнено з під варти в залі суду, обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а.с.72-79, 81 т.1). З копії обвинувального висновку, затвердженого заступником прокурора м. Києва від 21.01.2012 року вбачається, що кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 368 КК України, який перебуває на підписці про невиїзд, була направлена на новий судовий розгляд (а.с. 114-144 т.1). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 11.06.2013 року, кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 368 КК України направлена прокурору м. Києва для проведення додаткового розслідування, [PERSON] залишено запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а.с.220-231 т.1). Відповідно до постанови слідчого СВ прокуратури у м. Києва від 28.08.2013 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у скоєнні злочину перебаченого ч. 2 ст. 368 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України через встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (злочину) ( а.с. 195-197 т.1). За записами трудової книжки, витягу з послужного списку та згідно наказу Управління УМВС України на залізничному транспорті [PERSON] був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 27.08.1998 року, звільнений з посади старшого слідчого 29.09.2009 року через скорочення штатів у зв»язку із реорганізацією підрозділів транспортної міліції (а.с.233-235т.1). Спірні правовідносини регламентуються - ч. 1, ч. 2 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом; - ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), (далі Закону), яка визначає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема - незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття утримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду; - ст.ст. 2, 3 цього Закону про те, що право на відшкодування моральної шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження через встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення ; - ст. 4 цього Закону про те, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. - ст. 12 та 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до яких відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Встановлені судом обстави свідчать що позивач [PERSON] перебував під слідством і судом з 03.06.2009 року по 28.08.2013 року - 51 місяць, весь цей час він знаходився на підписці про невиїзд та перебував під вартою з 04.06.2006 року по 12.06.2009 року та з 21.06.2011 року по 15.11.2011 року. Виходячи з положень вищезазначеного Закону та роз»яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, а також визначеного ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розміру мінімальної зарплати з 1 жовтня - 1301 грн., розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає виплаті [PERSON], не може бути меншим 66351 грн. (1301х51=66351). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд керується засадами поміркованості, розумності, справедливості та враховує конкретні обставини цієї справи, а саме, тривалість перебування [PERSON] під слідством і судом, пов'язані з цим обсяг та глибину душевних страждань і переживань, яких він зазнав через незаконне порушення щодо нього кримінальної справи, пред'явлення тяжкого обвинувачення та засудження за цим обвинуваченням, через застосування до нього запобіжних заходів у виді взяття під варту і підписки про невиїзд, що призвело до погіршення і позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми та інших негативних наслідків морального характеру. Суд вважає, що за цих обставин, достатнім для компенсування моральних втрат і розумного задоволення потреб позивача [PERSON] є розмір відшкодування моральної шкоди у сумі сто тисяч гривень. Моральна шкода підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] Доводи третіх осіб про те, що позивачем не доведено обставин завдання йому моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання запобіжного заходу у виді утримання під вартою порушує нормальні життєві зв'язки, що тягне за собою душевні страждання та переживання. Судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial