Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

16 серпня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року (а.с.2-4, 22-25). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позову позивачем було зазначено наступне. З 15 жовтня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем - [PERSON]. Від шлюбу з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO]. 13 лютого 2015 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська № 203/424/15-у шлюб між ними було розірвано. Жодного разу відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. З 02 лютого 2015 року, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.03.2018 року складає 73 714,28 гривні. [PERSON], починаючи з березня 2013 року, проживає окремо, бачив дитину лише декілька разів, дитина не пам'ятає батька зовсім. Ніякого зв'язку з нею і дитиною відповідач не підтримує та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад та гуртки. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї в якій проживає неповнолітній [PERSON]. Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує його вдома, в дитячому дошкільному закладі. Відповідач не використав своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки, в матеріалах справи міститься конверт який направлявся відповідачу з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову. Представник третьої особи управління-служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради Загреба О.Ю. не заперечувала проти задоволення позову. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 16 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.18). 03 вересня 2018 року позивач [PERSON] надала до суду заяву про усунення недоліків (а.с.21). 04 вересня 2018 року у даній справі відкрито спрощене провадження (а.с.38). 27 вересня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради (а.с.42). 06 листопада 2018 року від представника третьої особи управління-служби у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.53, 60-61, 64). 20 грудня 2018 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Під час розгляду справи судом заслухано позивача, представника третьої особи, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 13 жовтня 2012 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 13 жовтня 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №632 (а.с.28). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 травня 2013 року, актовий запис № 226 (а.с.32). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 24 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13 жовтня 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №632 розірвано (а.с.29). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено. Стягнуто щомісячно з [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська на користь [PERSON] [INFO], уродженки м. Дніпропетровська (ідентифікаційний номер [NUMBER]), на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02 лютого 2015 року (а.с.30). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 01 серпня 2018 року дитина [PERSON], [INFO] проживає та зареєстрований разом із матір'ю (позивачем [PERSON]) [ADDRESS] (а.с.33). З акту обстеження умов проживання від 05.07.2018 року Управління-служби у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю та бабусею і для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку (а.с.34). Відповідно до довідки та характеристики Комунального закладу освіти «Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 241» Дніпровської міської ради від 01.08.2018 року [PERSON], [INFO] відвідує Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 241» Дніпровської міської ради, батько дитини їм не відомий, жодного разу до садочку не з'являвся (а.с.35, 36). Позивач працює на посаді вчителя у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 94» Дніпровської міської ради з 2017 року, характеризується позитивно (а.с.37). Відповідач [PERSON] станом на 01.03.2018 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 73 714,28 гривні, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам (а.с.10). З довідки Самарського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 26.09.2018 року [PERSON] розшукується Самарським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з 31.08.2018 року, як боржник, на підставі ухвали судді Самарського районного суду м. Дніпрпоетровська від 01.08.2018р. про оголошення [PERSON] у розшук (а.с.41). Центральна районна у місті Дніпрі рада виконавчий комітет надав висновок від 12.12.2018 року № 16/580 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO] (а.с.65-66). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.89 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення його батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов'язки судом не встановлено. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved