Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і після уточнення позовних вимог, позивач просить на відшкодування різниці між фактичним розміром майнової шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та стягнути з відповідача 8383,80 грн. збитків, завданих внаслідок ДТП, 580 грн. судового збору та 4600 грн. правової допомоги. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2016 року о 13 годині 40 хвилин [PERSON], рухаючись у напрямку з м.Бобринець в с.Чарівне Бобринецького району по польовій дорозі, керував автомобілем [NUMBER], порушив правила дорожнього руху. Внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем позивача, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач зазначає, що від факту дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача зазнав шкоди, яка згідно калькуляції №КА-000790 від 12.10.2016 року становить 17\~619 грн. Крім того відповідно до акту виконаних робіт №3А0002012 від 12.10.2016, за складення калькуляції та дефекації, нею було сплачено 364 грн. 80 коп. Оскільки Страховою компанією «УНІКА» було здійснено часткове відшкодування в розмірі 9600 грн., позивач просить стягнути з відповідача 8383,80 грн. збитків, завданих внаслідок ДТП, 580 грн. судового збору та 4600 грн. правової допомоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та не запречив, щодо їх задоволення. Заслухавши доводи позивача та його представника, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди 02 серпня 2016 року, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль ВАЗ 212140 н.з. ВА 7788АТ, постановою Бобринецького районного суду від 18 серпня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні цього правопорушення та поніс адміністративну відповідальність у вигляді штрафу і дане судове рішення набрало законної сили. Згідно калькуляції №КА-000790 від 12.10.2016, щодо автомобіля ВАЗ 21214, номерний знак [NUMBER], вартість відновлювальних робіт автомобіля складає 8432,50 грн., вартість запчастин 6250 грн., загальна вартість робі, разом з ПДВ становить 17619 грн. +364 грн. 80 коп. коштів за складення калькуляції та дефектації, отже разом 17983 грн. 80 коп. Надалі страховою компанією позивачу частково у значній мірі було відшкодовано майнову шкоду в сумі 9600 грн., тому різниця між фактичним розміром завданої матеріальної (майнової) шкоди разом (17983 грн. 80 коп.) і страховою виплатою ( страховим відшкодування ) склала 8383,80 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Згідно\~статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування і такими збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ). Відповідно до\~статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно\~статті 1187 того ж Кодексу, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким є, зокрема, використання транспортних засобів, відшкодовується особою, яка на відповідній основі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо ) володіє транспортним засобом. А відповідно до статті 1194 даного Кодексу, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Частиною 2статті 1192 ЦК Українивизначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 2Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди»розяснено, що шкода заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи. У пункті 9 вказаної постанови розяснено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди заподіяної майну, незалежно від форм власності , слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обовязок надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна , робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Судом встановлено, що у звязку із ДТП, яка сталася з вини відповідача позивачу завдана майнова шкода у звязку із пошкодженням належного йому автомобіля, таким чином, з врахуванням обставин справи та зазначених правових норм суд вважає, що є усі законні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] різниці між фактичним розміром матеріально ( майнової ) шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 8383,80 грн., про що не заперечив відповідач [PERSON] Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4\~600 грн., то суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так з матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] було укладено угоду №52-12/08/16 про надання юридичної допомоги від 12.08.2016 року. Додаток до угоди є акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.11.2016 року. Згідно розрахункової квитанції (а.с.34) вбачається, що до розрахунку ФОП «Швець» для надання правової допомоги підлягають кошти в розмірі 4600 грн., але жодних доказів того, що позивачем було перераховано цю суму на рахунок його представника суду надано не було. Крім того, відповідно до змісту ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, та яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не подавав до суду відповідної заяви, а суд не постановлював ухвали про допуск [PERSON] як особи, яка надає правову допомогу позивачу, останній брав участь у справі як представник позивача за договором ( ч.4 ст.42, ст.44 ЦПК України), а тому правові підстави для стягнення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу відсутні. Крім того, оскільки при зверненні з даним позовом позивач мав сплатити до суду судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а не 580 грн., як сплатив позивач, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише ту суму коштів, які необхідно до закону України 2Про судовий збір» сплатити при зверненні з даним позовом, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає бути стягнуто 551 грн. 20 коп. на рахунок позивача. На підставі викладеного та ст.ст.1166,1167,1188,1192,1194 ЦК УкраїниЗакону України «Про страхування», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди»,

Outcome: partial