Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини , просила розірвати шлюб між нею (позивачем) та відповідачем ( [PERSON] ), зареєстрований 05.10.2013 році Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 56. Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити [PERSON] , мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що привело до припинення шлюбних відносин 15.04.2020 року і з того часу вони мешкають окремо. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та зникле з цього приводу взаємопочуття. Неодноразові спроби примирення не мали успіху. Спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , який проживає з позивачем . Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, також просить визначити місце проживання спільної дитини з нею. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, оскільки примирення та подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та визначити місце проживання дитини з нею. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу, оскільки примирення і збереження шлюбу між ними неможливо та не заперечує, щоб дитина проживала разом з матір`ю, однак зауважив, щоб позивач не обмежувала його в спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи у судовому засіданні в судовому засіданні пояснила що не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу та не заперечує, щоб дитина проживала разом з матір`ю, оскільки нею створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку дитини , також є рішення Виконавчого комітету Казанківської селищної ради про визначення місця проживання дитини з матерю від 14.09.2020 року № 88 і рішення опікунської ради при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради від 16.07.2020 року про визначення участі батька у вихованні сина. Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON] 05.10.2013 році зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 56. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , який проживає з позивачем . Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та виникле з цього приводу взаємовідчуження. Неодноразові спроби примирення не мали успіху. Спільне господарство не ведеться. Це привело до припинення шлюбних відносин 15.04.2020 року і з того часу вони мешкають окремо. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно рішення Виконавчого комітету Казанківської селищної ради визначено місце проживання дитини сина [PERSON] [INFO] з матерю [PERSON] від 14.09.2020 року № 88 і рішення опікунської ради при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради від 16.07.2020 року визначено участі батька у вихованні сина. Житлово-побутові умови матері в цілому забезпечують можливість належного виховання та розвитку дитини, мати за місцем свого проживання спроможна забезпечити дитину можливістю відвідування дошкільного навчального закладу, для дитини створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку. При наданні правової оцінки спору суд приймає до уваги наступне. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки сторони не примирилися, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України , особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України , Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства " батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України " Про охорону дитинства " кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Сукупність досліджених судом доказів, їх оцінка свідчать проте, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Також зважаючи на те, що спільна дитина син [PERSON] [INFO] проживає разом з матір`ю та відповідач не заперечує щодо міця проживання дитини з матір`ю, а отже спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини на даний час не існує, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial