Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

16 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії. 03 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання свідоцтва недійсним, усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії. 03 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилався на те, що [INFO] року помер його батько - [PERSON]. Його батькові [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2008 року був визнаний недійсним заповіт [PERSON], відповідно до якого він заповідав вищезазначений будинок своїй дружині - [PERSON], за ним було визнано право власності на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після батька - [PERSON]. Відповідач [PERSON] отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після чоловіка - [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач посилався на те, що свідоцтво повинно бути визнане недійсним, оскільки, на загальних підставах право спадкування отримує лише спадкоємець, який був спадкодавцем заповітом позбавлений спадщини. Також, необхідно скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний житловий будинок, яка проведена на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину. Весь час, з 04 липня 2008 року відповідач [PERSON] перешкоджала йому потрапити на подвір'я та в будинок, що не давало йому можливості зареєструвати право власності на будинок, неодноразові звернення до правоохоронних органів та заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними. Позивач зазначив, що 29 січня 2014 року він зареєстрував своє право власності на спірне нерухоме майно, він є єдиним власником житлового будинку, в в'язку з чим, він має право користуватися всім будинком. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в будинку, порушують його права, як власника. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані в будинку з дозволу колишнього власника - [PERSON], який помер [INFO] року, в зв'язку з чим, з зазначеної дати вони втратили право користування спірним будинком. Відповідачі [PERSON], [PERSON] були зареєстровані в житловому будинку в 2013 році за згодою начебто єдиного власника будинку, [PERSON], але, на той час вона взагалі не була власником зазначеного житла, тому, згідно ст. 230 ЦК України, реєстрація зазначених осіб є незаконною, повинна бути визнана недійсною. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд: -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія [NUMBER] виданого [PERSON] 21 січня 2015 року; -скасувати рішення номер № 18745428 від 21.01.2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія [NUMBER] виданого [PERSON] 21 січня 2015 року; -визнати недійсною реєстрацію місця проживання [PERSON], [PERSON] в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]; -визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]; -зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити йому перешкоди по заміні дверних замків в будинку, гаражах та господарських будівлях; -зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] висилитися з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; -зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] знятися з реєстраційного обліку в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, заперечували проти задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в своїх заявах просили суд розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, 04 липня 2008 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області бул винесене рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус [PERSON], Новомосковська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності. Рішенням суду були частково задоволені позовні вимоги [PERSON], рішенням суду, крім іншого: -визнаний недійсним заповіт від 03.12.2001 року, згідно якого [PERSON] заповідав все своє майно, в тому числі і будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та автомобіль Опель Кадет Караван державний номер [NUMBER] своїй дружині - [PERSON]; -визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.08.2002 року виданого [PERSON]; -визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після батька - [PERSON], померлого [INFO] року. Вищезазначеним рішенням суду також встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року з заявами про прийняття спадщини звернулися син спадкодавця - [PERSON] та дружина - [PERSON]. Судом встановлено, що 21 січня 2015 року Новомосковсько. державною нотаріальною конторою [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після чоловіка - [PERSON], померлого [INFO] року. Як зазначалося вище, позивач [PERSON] просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія [NUMBER] виданого [PERSON] 21 січня 2015 року, скасувати рішення номер про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що на загальних підставах право спадкування отримує лише спадкоємець, який був спадкодавцем заповітом позбавлений спадщини. Суд приходить до висновку про помилковість суджень позивача. Оскільки [PERSON] помер [INFO] року, суд застосовує до правовідносин норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на зазначений період часу. Так, у відповідності до ст. 545 ЦК України (в реакції 1963 року), якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкування на загальних підставах. В той же час, за загальними нормами спадкування, в разі визнання заповіту недійсним, право на спадкування на загальних підставах (за законом) отримують всі спадкоємці на загальних підставах. Оскільки заповіт на ім'я [PERSON] рішенням суду визнано недійсним, вона набула право на спадкування за законом і оскільки, як дружина спадкодавця, є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON], померлого [INFO] року, підстав для визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно немає. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей. Оскільки [PERSON] є власником ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вимоги про визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом, виселення, зобов'язання знятися з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в спірному житловому приміщенні з 07 жовтня 1999 року, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, сторонами визнано, що [PERSON] є дочкою [PERSON], була зареєстрована в житловому будинку із згоди колишнього власника - [PERSON], померлого [INFO] року. У відповідності до ст.156 ЦК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки [PERSON] була членом сім'ї власника жилого будинку - [PERSON], померлого [INFO] року, на теперішній час є членом сім'ї відповідача [PERSON], яка є власником ? частини житлового приміщення, вона має право користування зазначеним житлом, в зв'язку з чим, позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині вимог до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною реєстрації місця проживання в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням зобов'язання висилитися, зобов'язання знятися з реєстраційного обліку суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON], була зареєстрована в спірному приміщенні з 10.10.2013 року, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті; відповідач [PERSON] чоловіком дочки [PERSON], був зареєстрований в спірному будинку з 16.05.2013 року, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті. У відповідності до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. У відповідності до ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Оскільки позивач не звертався з вимогами до відповідного органу реєстрації щодо оскарження внесення інформації про реєстрацію відповідачів[PERSON] і [PERSON], вимоги в частині визнання недійсною реєстрації відповідачів в спірному житловому приміщенні не підлягає задоволенню. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON], [PERSON] були зареєстровані в житловому будинку в 2013 році за згодою [PERSON], яка на той час не була власником зазначеного житла. В той же час, у відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, в зв'язку з чим, суд приходить до переконання, що [PERSON], як спадкоємець власника житлового приміщення, мала право надавати дозвіл на реєстрацію інших осіб. Як зазначалося вище, позивач [PERSON] на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2008 року став власником ? частини спірного житлового будинку, відповідач [PERSON], яка 21.01.2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку. Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками спірного будинку на праві спільної часткової власності. За загальними нормами законодавства України, а саме, згідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей. Таким чином, власник має право на вселення в житловий будинок (квартиру) членів своєї сім'ї та інших осіб. У відповідності до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, в зв'язку з чим, для вселення в житлове приміщення інших осіб (які не є власниками) вимагається згода всіх співвласників житлового приміщення. В той же час, позивач [PERSON] не обґрунтовував позовну заяву зазначеними підставами, ним не надано суду жодних доказів того, що він не надавав згоди на вселення відповідачів [PERSON] та [PERSON], в зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог про визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням зобов'язання висилитися, зобов'язання знятися з реєстраційного обліку належить відмовити. Стосовно позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні спірним майном, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності, а на підставі ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що відповідачі не надають йому можливості замінити дверні замки в будинку, гаражах та господарських будівлях, при цьому не заперечував того, що він має ключі від вхідних дверей житлового будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ніхто не чинить перешкоди в користуванні [PERSON] спірним майном, він має ключі від вхідних дверей житлового будинку, але жодного разу в будинок не заходив, в гаражі та господарських будівлях взагалі відсутні замки, перешкод для доступу в ці приміщення немає. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень. Позивачем [PERSON] не надав суду жодного доказу того, хто саме з відповідачів перешкоджає йому користуватися належним йому нерухомим майном, яким чином чиняться перешкоди, в зв'язку з чим, в задоволенні зазначеної частини вимог також належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed