Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначено, що сторонами перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких вони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Діти мешкають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він згоден сплачувати аліменти в розмірі 100 гривень на кожну дитину. При цьому зазначив, що саме таку суму він зможе виплачувати, оскільки він працює і з його зарплати утримуються аліменти за рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2012 року на утримання дітей, крім того, він має кредитні зобов'язання, які теж треба щомісячно сплачувати. Тому суму в розмірі 100 гривень на кожну дитину вважає такою, що він зможе сплачувати. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 79 Закону України "Про виконавче провадження", загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого повторно 20 січня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 09 грудня 2008 зроблено відповідний актовий запис № 07. Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно 20 січня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 09 грудня 2008 зроблено відповідний актовий запис № 08. Згідно довідки виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, позивач мешкає в будинку [ADDRESS] Запорізької області, разом з нею мешкають її неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, судом було встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, працює, отримує заробітну плату та має можливість надавати допомогу на утримання дітей. Згідно довідки Веселівського міжрайонного управління водного господарства Запорізької області від 24 лютого 2014 року, [PERSON] дійсно працює у Веселівському міжрайонному управлінні водного господарства Запорізької області та за період з серпня 2013 року по січень 2014 року йому нарахована заробітна плата в загальному розмірі 8867 гривень 56 копійок, утримана сума аліментів складає 3571 гривня 20 копійок. Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, немає. Посилання відповідача на те, що він не згоден зі стягненням з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в заявленому позивачем розмірі, а згоден лише на сплату аліментів в твердій грошовій сумі, бо він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі ніж 100 гривень на одну дитину, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, являючись працездатним та працюючи, останнім суду не надано. Так само відповідачем не надано й жодних інших доказів на підтвердження своїх заперечень. Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначаються в тому разі, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Однак, жодних зазначених підстав в ході судового розгляду встановлено не було, відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, тобто має регулярний дохід, отримуючи визначений розмір заробітної плати, яких-небудь відомостей щодо одержання ним частини доходу в натурі та наявності інших істотних обставин немає. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій нею позовній заяві зазначає вид і принцип стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд приходить до висновку про неможливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі. Так само не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що він щомісячно сплачує кредит, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача від обов'язку виконувати свої зобов'язання по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Також судом не можуть бути прийняті до уваги й посилання відповідача на те, що він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки жодних доказів щодо наявності в нього на утриманні цих неповнолітніх дітей відповідачем суду не надано. Так, згідно положень ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, відповідачем не надано суду ані копій свідоцтв про народження інших неповнолітніх дітей, ані копії рішення, згідно якого з нього стягуються аліменти на їх утримання. Замість цього відповідачем надано лише довідку з місця роботи, зі змісту якої можна встановити лише ту обставину, що з нього утримуються аліменти в розмірі 1/4 частини, а встановити, на чию користь утримуються аліменти та на утримання скількох неповнолітніх дітей вони утримуються, неможливо, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, за підтвердження належними доказами зазначених обставин відповідач не позбавлений можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. Крім того, суд враховує положення ч. 4 ст. 79 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до яких загальний розмір усіх відрахувань щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 %. Таким чином, враховуючи матеріальне становище дітей, матеріальне становище їх батьків, стан здоров'я відповідача, інші обставини у справі, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, встановленого в даному регіоні, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей, є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, не є завищеним, а є достатнім та відповідним щомісячним розміром аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його неповнолітніх дітей, та може забезпечувати частину потреб неповнолітніх дітей. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved