Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: [PERSON], Рахівське РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 19.06. 2008 року їй належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами [ADDRESS] Відповідач числиться зареєстрованим у вказаному будинку, однак з 1994 року, проживає зі своєю сім'єю за іншою адресою. Будучи зареєстрованим у спірному будинку, відповідач їй створює перешкоди у користуванні будинком, порушує її права як власника. Також, у зв'язку з постійним надходженням на адресу спірного будинку листів з фінансових установ, які адресуються відповідачу та телефонних дзвінків з вимогами сплатити позики та інші зобов'язання її часто турбує. Вона має намір на відчуження спірного будинку, однак у зв'язку з наявністю у ньому зареєстрованих сторонніх осіб, створює їй перешкоди у пошуках покупця. У зв'язку з вищенаведеним, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Просить зняти відповідача з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні що за вищевказаною адресою. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON], позовні вимоги не визнали, просять у задоволенні позову відмовити. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог - Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, в судове засідання не з'явився, однак В.о начальника відділу [PERSON], надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника. На задоволенні позову не заперечують. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи, зокрема з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06. 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1447, витягу про реєстрацію права власності від 01.07. 2008 року судом встановлено, що позивачка [PERSON], являється власником 2/20 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], числиться зареєстрованим у житловому будинку, що за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, має право особа, якій на праві власності належить спірне майно в цілій частині, або стосовно частки майна у майні, що належить на праві спільної часткової власності. Як встановлено судом, правовий режим спірного житлового будинку [ADDRESS] являє собою приватну спільну часткову власність, і частка позивачки складає 2/20 частини будинку. Згідно ст.368 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі або визначити порядок користування житловою площею, яка відповідає його частці. При відсутності такої згоди спір вирішується у судовому порядку. Натомість, як встановлено судом, позивачка звертаючись до суду з даним позовом просить вирішити питання стосовно права користування відповідачем житловим будинком, власником якого вона являється в 2/20 частині, що в цілому не узгоджується та в деякій мірі суперечить засадам здійснення права спільної часткової власності, закріплені цивільним законодавством, згідно яких здійснення співвласником майна свої повноважень відносно майна повинно узгоджуватися з іншими співвласниками. Позивачка просить суд вирішити питання стосовно майна в цілій частині, а не стосовно своєї частки, яка їй належить, що суд оцінює критично, оскільки позивачка просить суд вирішити спір про право, яке у повному обсязі їй не належить, яке зачіпає інтереси інших осіб в даному випадку інших співласників спірного будинку, і такі її дії суперечать ст. 15 ЦПК України, яка передбачає право особи на звернення до суду за захистом саме свого права, тобто права, яке особі належить. Інші співвласники майна суду не відомі, учасниками процесу в даній справі не являються, їх позиція та волевиявлення стосовно заявлених позивачкою вимог суду не відома. Таким чином, вимога про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням не підлягає судовому захисту, є необґрунтованою, а тому у задоволенні такої слід відмовити. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, враховуючи, що суд не знайшов підстав для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, тому і вимога про його зняття з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed