Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

13 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням поданих уточнень зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] року. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з нею. У зв*язку з проведенням антитерористичної операції змушена з сином виїхати до м.Бердянськ Запорізької області, де взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Вимушена одноособово, без участі батька належним чином утримувати та піклуватись про здоров*я сина, його фізичний, духовний і моральний розвиток. [PERSON] є дитиною-інвалідом. Позивач зазначає, що має необхідність періодично навідуватись із дитиною за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] мешкає дядько дитини - [PERSON], який має намір запросити в гості позивачку із дитиною. З метою реабілітації дитини та поліпшення стану її здоров*я позивачка має намір звернутись до клінік, які знаходяться за кордоном. Спроби вирішити із відповідачем питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон виявились безрезультатними, при цьому жодних вагомих аргументів, які б обґрунтовували відповідача, останній не навів, що зважаючи на стан здоров*я, шкодить інтересам дитини. Позивач просить надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди в зону проведення антитерористичної операції за місцем реєстрації, за межі України до країн : Грузія, Германія, Ізраїль, Турція, а також до інших країн за необхідністю [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], до досягнення дитиною 16-річного віку. В судове засідання позивач не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлений позов, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України шляхом публікації оглошення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій просив ухвалити рішення з урахуванням наданого висновку. З*ясуваши позицію позивача та представника Органу опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] (а.с.5) перебувала у шлюбі із [PERSON], який було розірвано 13 грудня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва серія [NUMBER] Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.6). Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є дитиною-інвалідом (а.с.10). Відповідно до висновку ВКК № 761 від 02 грудня 2015 року дитина-інвалід [PERSON] перебуває на обліку у лікаря з приводу наслідків внутрішньочерепної травми, апатичного синдрому (а.с.11). З копії пас роту вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до висновку від 04 жовтня 2017 року № 001-6254/47 (а.с.46-48) Орган опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області вважає за доцільне надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди в зону проведення антитерористичної операції малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року народження, без згоди та супроводу батька, разом з матір*ю - [PERSON]. Відповідно до висновку від 04 жовтня 2017 року № 001-6254/47 (а.с.46-48, 50-52) Орган опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області вважає за доцільне надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди в зону проведення антитерористичної операції малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року народження, без згоди та супроводу батька, разом з матір*ю - [PERSON]. Відповідно до висновку від 01 листопада 2017 року № 01-6884/47 (а.с.63-65,67-69) Орган опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області вважає за доцільне надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди в зону проведення антитерористичної операції та за кордон: в Грузію, Германію, Ізраїль, Турцію малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року народження, без згоди та супроводу батька, разом з матір*ю - [PERSON]. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Згідно п. п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в*їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п.5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог як таких, що грунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивачку як на мати, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON] за кордон до країн: Грузія, Германія, Ізраїль, Турція в тому числі і з метою реабілітації та оздоровлення дитини, яка є інвалідом, без згоди та супроводу батька, відповідає інтересам дитини. Позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу батька до інших країн за необхідністю, задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не конкретизовано, до яких саме країн вона має намір вивезти дитину та яка в цьому необхідність. Позивачка, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, її вимоги зводяться на отримання дозволу, в тому числі, і на переміщення в межах території України за місцем її проживання в м.Макіївку Донецької області, в межах території, яка тимчасово неконтрольована владою. Діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Outcome: partial