Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що у шлюбі з відповідачем [INFO] народилась дочка [PERSON] . На даний час дочка проживає з нею і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач проживає окремо, від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини ухиляється, оскільки матеріально дочці не допомагає, участі у її вихованні не бере. Зазначила, що самостійно утримувати дитину вона не в змозі, оскільки офіційного місця роботи не має, отримує незначний періодичний заробіток, що має мінливий характер, працюючи за наймом у людей або виїжджаючи на заробітки за кордон. Щомісяця вона несе витрати на належне утримання дочки, харчування, купівлю одягу, взуття, на придбання ліків у випадку хвороби дитини. Вказала, що відповідач має постійне місце роботи на заводі «Мотор» у м.Луцьк, отримує заробітну плату, тому вважає, що аліменти слід стягувати у частці від його доходу. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, судове засідання призначено на 20 грудня 2019 року та надано відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Позивачка у поданій до суду письмовій заяві просила справу розглянути у її відсутності, зазначила про підтримання позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою від 20.12.19 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У силу ст.141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Згідно з ухвалою Ківерцівського районного суду від 04.10.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, призначено підготовче засідання на 2210.2019 Як вбачається із довідки Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області від 16.10.2019 №1691, дитина сторін знаходиться на утриманні матері [PERSON] . Відповідно до ст.141 СК України відповідач як батько дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні поряд з позивачкою, а його проживання окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На відміну від передбаченої у ч.1 ст.184 СК України правової норми в редакції до внесення змін згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017, що передбачала умови, за яких платник або одержувач міг визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (зокрема, платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення), діюча на даний час норма частини 1 статті 184 СК України такої умови не передбачає. Таким чином, шляхом аналізу ст.ст.181, 184 СК України суд дійшов висновку про те, що вибір способу стягнення аліментів є правом стягувача, а не прерогативою суду, при цьому, незалежно від регулярності отримуваного платником аліментів доходу. Отже, обраний позивачкою спосіб стягнення аліментів на утримання дитини в частці від доходу відповідача є обгрунтованим. Вирішуючи питання про розмір частки від доходу відповідача, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд виходить з такого. Так, частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до норм СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. У силу ч.ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум з 1 грудня 2019 року на дітей віком до 6 років становить 1779 гривень. Забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму в контексті ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" задовольняє тільки мінімальні потреби дитини, вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач доказів на підтвердження наявності інших утриманців, незадовільного стану здоров`я не надав. [PERSON] , стверджуючи про зайнятість відповідача на заводі «Мотор», будь-якими доказами даного факту, а також розміру отримуваного останнім заробітку не довела, про витребування таких доказів перед судом не клопотала. З огляду на положення ч.2 ст.195 СК України, згідно з якими заборгованість за присудженими у частці від заробітку (доходу)аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, враховуючи визначену по Волинській області середню місячну зарплату в жовтні 2019 року згідно із даними сайту https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/average/ в розмірі 8970 грн, орієнтовно розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, становить 2 242,5 гривень (8970/4). Такий розмір вищий розміру прожиткового мінімуму на дитину до 6 років (1779 гривень). Суду не надано доказів на підтвердження достатності заробітку платника аліментів на сплату аліментів у заявленому позивачкою розмірі. Аналізуючи встановлені судом обставини, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, з огляду на обов`язок обох батьків утримувати дітей, а також необгрунтованість позивачкою заявленого нею розміру аліментів, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial