Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] просить визнати недійсним іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. 04 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 730, укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»; зобов'язати Державну реєстраційну службу України вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження іпотекою нерухомого майна - будинку [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачеві, та про заборону відчуження цього нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений правочин не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, оскільки суперечить інтересам його чотирьох неповнолітніх внуків над яким його призначено опікуном, які з народження проживають в цьому помешканні та є членами його сім»ї. Вказаний договір він уклав з банком через свою юридичну необізнаність. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, зазначивши, що оспорюваний правочин, суперечить актам цивільного законодавства, оскільки договір іпотеки укладений без дозволу органу опіки та піклування, який зобов'язаний здійснювати контроль за додержання майнових та житлових прав дітей. Посвідчуючи іпотечний договір, нотаріус порушив майнові права та інтереси неповнолітніх дітей, які на момент укладення договору постійно проживали та були зареєстровані в житловому будинку, який є предметом іпотеки, та мали право користуватися ним. Нотаріус не витребував довідку-виписку з будинкової книги про склад сім»ї та реєстрацію (форма № 3) та не переконався, що укладений договір не порушуватиме права інших осіб. Про порушення прав дітей на користування житлом позивач дізнався під час оформлення опіки над ними. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Проклова Т.В. надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Проти позову заперечує. Відповідачі - Державна реєстраційна служба та Міністерство юстиції України, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, до суду своїх представників не направили. Представник Міністерства юстиції України Литовченко В.А. надіслала клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до Державної реєстраційної служби, посилаючись на те, що дані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Третя особа - Виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, до суду свого представника не направила і не висловила свою думку щодо задоволення позову. З письмових доказів, які маються в матеріалах справи, встановлено, що 04.07.2008 між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є відповідач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач надав їй кредит на споживчі цілі в розмірі 40800 доларів США, зі сплатою 13,25 % річних на строк до 04.07.2018, що підтверджується копією кредитного договору № 014/7686/82/74018. 14.02.2011 було укладено Додаткову угоду № 2 відповідно до якої змінено п.1.1.6 та продовжено дію кредитного договору до 04.07.2028. Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 04.07.2008 між позивачем [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є відповідач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», укладено договір іпотеки № 30612/7686/322904, за умовами якого передано в іпотеку належне [PERSON] нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS], заставною вартістю 376 310,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О., зареєстрований в реєстрі за № 730. У зв'язку з посвідченням вказаного договору нотаріусом накладена заборона відчуження зазначеного житлового будинку до припинення чи розірвання договору іпотеки; заборона зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно04.07.2008 за № 731. Право власності [PERSON] на вказане в іпотечному договорі майно посвідчене Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 05.06.2008 Переяслав-Хмельницькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 30.05.2008 № 335-05. Право власності [PERSON] на це нерухоме майно, зареєстроване Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 05.06.2008 за № 7666 в книзі № 30. Приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьов С.О. на запит суду повідомив, що під час укладення іпотечного договору сторонами були надані всі необхідні документи для посвідчення цього договору, та додав фотокопію довідки виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 04.07.2008 про склад сім'ї, з якої вбачається, що позивач [PERSON], 1958 року народження, зареєстрований у [ADDRESS] і до складу його сім'ї входить дружина [PERSON], 1959 року народження. Довідку форми № 3 та інші документи про реєстрацію осіб не витребовував. З будинкової книги на домоволодіння [ADDRESS], довідок-виписок з будинкової книги про склад сім»ї та реєстрацію від 29.01.2014 № 29 та від 16.09.2015 № 537 вбачається, що на час укладання договору іпотеки позивач проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 1992 року. Разом з ним у даному житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживали та були зареєстровані члени його сім'ї: дружина [PERSON] - з 2004 року; онуки: [PERSON], 2000 року народження, - з 2004 року, [PERSON], 2004 року народження, - з 2005 року, [PERSON], 2005 року народження, - з 2005 року, [PERSON], 2007 року народження, - з 2007 року. Рішеннями виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 24.07.2015 №№ 225-14, 226-14, 227-14, 228-14 [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім [PERSON], [INFO] і над його майном та опікуном над малолітніми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також над їх майном. Існуючі між сторонами правовідносини регулюються Кредитним договором № 014/7686/82/74018 від 04.07.2008, Договором іпотеки № 30612/7686/322904 від 04.07.2008, ст.ст.203,215,216,236 ЦК України, законами України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», «Про іпотеку», Конвенцією про права дитини, яка схвалена резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХП (далі Конвенція про права дитини). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом встановлено, що неповнолітні онуки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час укладення договору іпотеки були членами його сім»ї та мали право користуватися належним йому житловим будинком, який передано в іпотеку. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. В ст.6 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Дані положення чинного законодавства України узгоджуються з Конвенцією про права дитини, в ст. 3 якої зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.16 Конвенції про права дитини жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. В ході розгляду справи судом встановлено, що при укладені договору іпотеки № 30612/7686/322904 від 04.07.2008, згода органів опіки та піклування на передачу в іпотеку будинку [ADDRESS] отримана не була. Таким чином укладений позивачем та відповідачем іпотечний договір обмежує майнові та житлові права неповнолітніх онуків позивача, не відповідає їх інтересам, суперечить зазначеним вище актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, тому суд визнає його таким, що укладений з порушенням вимог ч.1 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсний правочин, згідно з ч.1 ст.216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, як зазначено в ч.1 ст. 236 ЦК України, є недійсним з моменту його вчинення. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання договору іпотеки недійсним. Оскаржуваний договір іпотеки укладено між сторонами відповідно до норм Цивільного кодексу України. Між ними виник спір про право цивільне. Спори щодо договорів, укладених відповідно до норм Цивільного кодексу розглядаються за правилами цивільного судочинства. Поставлені позивачем вимоги до Державної реєстраційної служби України безпосередньо пов»язані з вимогами про право цивільне і спрямовані на повний захист цього права. За таких обставин суд дійшов до переконання, що клопотання відповідача -Міністерства юстиції України, - про закриття провадження в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до положень, зазначених в п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абз.3), суд має враховувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи, у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов»язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Разом з тим судом встановлено, що заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна наклав нотаріус, який і має право скасувати її та вилучити запис про обтяження майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки позивач не зазначив нотаріуса відповідачем у справі, суд позбавлений можливості ухвалити рішення щодо нього. За таких обставин вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На підставі Кредитного договору № 014/7686/82/74018 від 04.07.2008, Договору іпотеки № 30612/7686/322904 від 04.07.2008, ст.ст.203,215,216,236 ЦК України, ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.6 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.3,16 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХП,

Outcome: partial