Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

22.05.2019 року [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання розміру частки у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позив мотивований тим, що [INFO] , помер - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстицій у місті Києві. Померлий являється чоловіком [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Частини квартири [ADDRESS] належить померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва від 28 грудня 993 року, згідно із розпорядженням № 4537 від 28 грудня 1993 року. Інша частина квартири залежить позивачу. Право власності на квартиру зареєстровано на праві спільної сумісної власності в Київському міському бюро технічної інвентаризації 03 лютого 1994 року та записано в реєстрову книгу за № 2560. З метою оформлення спадщини після смерті чоловіка позивач, 12 листопада 2018 року звернулася до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 12 листопада 2018 року Державним нотаріусом було заведено спадкову справу за № 1467/18, що підтверджується відповідними витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №54034122. Зважаючи на те, що квартира не зареєстрована в реєстрі речових прав на нерухоме майно, державний нотаріус порадила позивачу подати заяву про реєстрацію до реєстратора в Управлінні (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації м. Київ. 16 листопада 2018 року позивач звернулася до Державного реєстратора та подала необхідні документи для реєстрації. 27 листопада 2018 року Державним реєстратором Савченко Анною Олександрівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44279617 від 27.11.2018 17:31:07. Відповідно до прийнятого рішення право власності зареєстровано наступним чином: Форма власності: приватна Вид спільної власності: спільна сумісна Розмір частки: 1/1 Власники: [PERSON] З витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно № 147086288 позивач звернулася до Державного нотаріуса, який пояснив позивачу, що потрібно зареєструвати частку померлого чоловіка. 04 квітня 2019 року позивач звернулася до Державного реєстратора та подала необхідні документи для реєстрації частки померлого чоловіка. 03 травня 2019 року Державним реєстратором Полянцевою Ольгою Миколаївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46708529 від 03.05.2019 10:18:33. Відповідно до прийнятого рішення право власності зареєстровано наступним чином: Форма власності: приватна Вид спільної власності: спільна сумісна Розмір частки: 1/1 Власники: [PERSON] На даний час склалися так обставини, що Державний нотаріус не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку із тим, що спірна квартира зареєстрована на праві власності на позивача (1/1 частка) та померлого чоловіка (1/1 частка). 21 травня 2019 року позивач отримала від Державного нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартиру у з"язку з тим, що не виділено частки померлого у спільному майні, та з неможливості виділити склад спадкового майна, а саме частку у власності на спадкову квартиру. Таким чином, спірна квартира є спільним майном позивача та її померлого чоловіка, разом з тим, у свідоцтві про право власності на житло від 28 грудня 1993 року, на підставі якого вищевказані особи набули права власності на спірну квартиру, не визначено частку кожного у майні. Сторини у судове засідання не зявилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача через канцелярію суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечує. У відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з відсутністю сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст..1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Cудом встановлено, що [INFO] , помер - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстицій у місті Києві. Померлий являється чоловіком [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Частини квартири [ADDRESS] належить померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва від 28 грудня 993 року, згідно із розпорядженням № 4537 від 28 грудня 1993 року. Інша частина квартири залежить позивачу. Право власності на квартиру зареєстровано на праві спільної сумісної власності в Київському міському бюро технічної інвентаризації 03 лютого 1994 року та записано в реєстрову книгу за № 2560. З метою оформлення спадщини після смерті чоловіка позивач, 12 листопада 2018 року звернулася до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 12 листопада 2018 року Державним нотаріусом було заведено спадкову справу за № 1467/18, що підтверджується відповідними витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №54034122. Зважаючи на те, що квартира не зареєстрована в реєстрі речових прав на нерухоме майно, державний нотаріус порадила позивачу подати заяву про реєстрацію до реєстратора в Управлінні (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації м. Київ. 16 листопада 2018 року позивач звернулася до Державного реєстратора та подала необхідні документи для реєстрації. 27 листопада 2018 року Державним реєстратором Савченко Анною Олександрівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44279617 від 27.11.2018 17:31:07. Відповідно до прийнятого рішення право власності зареєстровано наступним чином: Форма власності: приватна Вид спільної власності: спільна сумісна Розмір частки: 1/1 Власники: [PERSON] З витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно № 147086288 позивач звернулася до Державного нотаріуса, який пояснив позивачу, що потрібно зареєструвати частку померлого чоловіка. 04 квітня 2019 року позивач звернулася до Державного реєстратора та подала необхідні документи для реєстрації частки померлого чоловіка. 03 травня 2019 року Державним реєстратором Полянцевою Ольгою Миколаївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46708529 від 03.05.2019 10:18:33. Відповідно до прийнятого рішення право власності зареєстровано наступним чином: Форма власності: приватна Вид спільної власності: спільна сумісна Розмір частки: 1/1 Власники: [PERSON] На даний час склалися так обставини, що Державний нотаріус не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку із тим, що спірна квартира зареєстрована на праві власності на позивача (1/1 частка) та померлого чоловіка (1/1 частка). 21 травня 2019 року позивач отримала від Державного нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартиру у з"язку з тим, що не виділено частки померлого у спільному майні, та з неможливості виділити склад спадкового майна, а саме частку у власності на спадкову квартиру. Таким чином, спірна квартира є спільним майном позивача та її померлого чоловіка, разом з тим, у свідоцтві про право власності на житло від 28 грудня 1993 року, на підставі якого вищевказані особи набули права власності на спірну квартиру, не визначено частку кожного у майні. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної сумісної власності за його боргами та відкритті після нього спадщини. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності . У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до положень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370, ч.2 ст.372 ЦК України). Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВСУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3.4 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Визначити, що частка померлого [PERSON] , який помер [INFO] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/2 частини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Стосовно позовних вимог щодо визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на спадкове майно, а саме 1/2 частку квартиру [ADDRESS] , судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач по справі є спадкоємцем першої черги після померлого. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За матеріалами справи щодо майна померлого [PERSON] не встановлено наявність його заповітів, а тому спадкування відбувається за законом, позивач прийняла спадщину і подала про це нотаріусу відповідну заяву у встановлений шестимісячний строк, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому виник цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 392 ЦК визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved