Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

12.07.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 18.11.2014 року, право власності на: житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Нова Некрасівка, вул. Центральна (колишня Калініна), № 50; земельну ділянку площею 0,1888 га, яка знаходиться по вул. Центральна (колишня Калініна), №50 в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122084200:02:001:0030; земельну ділянку площею 7,38 гектарів, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відсутній документ, що посвідчую право власності на спадковий житловий будинок на імя спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначила про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 4, [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Нова Некрасівка, вул. Калініна, б. 50, що підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 17.12.2015 року за № 941. Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» від 16.11.2015 року, по вул. Калініна № 50 в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області розташований житловий будинок. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №906728, виданого 22.12.2009 року Новонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952101834, власником земельної ділянки площею 0,1888 га, яка знаходиться по вул. Центральна (колишня Калініна), № 50 в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122084200:02:001:0030, являється [PERSON]. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №456990, виданого 10.02.2003 року Ларжанською сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-09-506, земельна ділянка площею 7,38 гектарів, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON]. Вказане також вбачається із листа відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області від 31.08.2016р. №9-1514-0.12-2914/2-16. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 394596 від 19.11.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 18.11.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Нова Некрасівка, вул. Центральна (колишня Калініна), № 50; земельну ділянку площею 0,1888 га, яка знаходиться по вул. Центральна (колишня Калініна), № 50 в с.Нова Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122084200:02:001:0030; земельну ділянку площею 7,38 гектарів, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43305728 від 18.03.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №435158 виданого 04.11.78р.; дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД № 494103 від 13.02.1985р. та свідоцтвами про розірвання шлюбу та про шлюб, з яких вбачається її зміна прізвища; син [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті чоловіка прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 17.12.2015 року за № 941, та в установлений законом шестимісячний строк від прийняття спадщини не відмовилася. [PERSON], дочка померлого, заявою від 29.04.2015р., посвідченою державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованою в реєстрі за №1282 від спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] відмовилась. Спадкоємець [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв, оскільки день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживав та не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією, в установлений законом строк до нотаріальної контори не звернувся. На звернення позивача [PERSON] до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] за № 417/02-14 від 18.03.2016 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчую право власності на спадковий житловий будинок на імя спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, спадкоємець за законом [PERSON] у встановлений законом строк відмовилася від прийняття спадщини на користь позивач, спадкоємець [PERSON] спадщину не прийняв та не претендує на неї, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved