Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області в якому просить встановити, що померла 16 березня 1997 року [PERSON] є матірю позивача та, що померла 13 травня 1999 року [PERSON] є рідною сестрою позивача [PERSON], також просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: - сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР №0181910, виданого на імя [PERSON] на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації за № 620 від 06 грудня 1996 року за померлою 13.05.1999 року [PERSON]. Крім того, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0181910, виданого на імя [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією 23 грудня 1997 року на підставі рішення [PERSON] РДА № 620 від 06 грудня 1996 року та на земельну ділянку, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0099890, виданого на імя [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією 12 березня 1997 року на підставі рішення [PERSON] РДА № 620 від 06.12.1996 року. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є рідною донькою [PERSON] та [PERSON]. ЇЇ родина складається з батька [PERSON], матері [PERSON], їх доньки [PERSON], яка є сестрою позивача. Після смерті батька позивач переїхала на постійне місце проживання до АР Крим. У звязку зі зміною паспортів громадян колишнього СРСР на паспорти громадян України, Нижньогірським РВГУ МВС України в Криму 15 жовтня 1996 року було видано паспорт громадянина України серія ЕС № 144037, в якому замість справжнього прізвища «Минько» було невірно вказано прізвище «Мінько». Мати та сестра позивача проживали в с. Червоноармійське Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області та працювали в колгоспі імені 50 річчя Жовтня, який був розташований на території Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. [PERSON] районною державною адміністрацією Харківської області [PERSON] та [PERSON] було видано сертифікати на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП 50 - річчя Жовтня. При видачі документа [PERSON] у сертифікаті було невірно вказано прізвище, замість справжнього прізвища «Минько» помилково вказано прізвище «Мінько». Після смерті [PERSON], яка померла 16 березня 1997 року спадкоємцем за законом, відповідно до вимог ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) стала її донька [PERSON], яка була зареєстрована та проживала разом з померлою, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті батьків [PERSON] переїхали до позивача. 13 травня 1999 року [PERSON] померла, а майно, яке належало їй успадкувала [PERSON] за законом шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. До складу спадкового майна входять земельна ділянка, площею 7,16 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0181910, виданого на імя [PERSON] та земельна ділянка, площею 7,16 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0099890, виданого на імя [PERSON] З метою отримання свідоцтва на право власності успадкованих земельних ділянок позивач звернулась до державної нотаріальної контори де була заведена спадкова справа. Також позивач звернулась з заявою до [PERSON] нотаріальної контори Харківської області, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тимчасовою окупацією АР Крим України та набранням чинності Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 року № 1207. За таких обставин позивач звернулася до суду і просить в судовому порядку захистити її право. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином (а.с.38). Суд вважає за можливе розглянути даний позов без позивача. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 16 серпня 2016 року позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області до суду не зявився, про час і місце судового засідання відповідача було повідомлено належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки (а.с.40). На адресу суду надали заяву, в якій позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили справу розглядати без їх участі(а.с.41). Суд вважає можливим розглянути справу без представника відповідача. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 та ч.2\~ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] померла 16 березня 1997 року в с. Червоноармійське Великобурлуцького району Харківської області у віці 96 років, про що 19 березня 1997 року складено відповідний актовий запис № 02, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 408573 (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельні частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого КСП імені 50-річчя Жовтня, розміром 7,16 умовних кадастрових гектара без визначення меж в натурі, яке посвідчене сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії ХР № 0099890, виданим 12 березня 1997 року на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації від 06 грудня 1996 року (а.с.12). Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України вбачається, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] (а.с.23). Отже, [PERSON] після смерті матері відповідно до вимог ст.ст. 548,549 ЦК України (в редакції 1963 року), шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину, оскільки проживала разом з матірю в с. Червоноармійське Великобурлуцького району Харківської області, що підтверджується довідкою за вих. № 344 від 09.07.2013 року виданої виконкомом Новоолександрівської сільської ради Харківської області (а.с.13). 13 травня 1999 року [PERSON] померла у віці 72 років в с. Зоркіно Нижньогірського району АР Крим, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №12, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АП № 046593 (а.с.16). Позивач [PERSON] народилась 28 серпня 1941 року в с. Красноармійське Великобурлуцького району Харківської області, відповідно до паспорту серія ЕС № 144037 (а.с.25). В свідоцтві про народження позивача, серія УВ № 000886, прізвище позивача вказано «Минько», у відомостях про батька вказано - «Минько Денис Степанович», про матір «Минько Параска Юхимовна» (а.с.28). Отже, [PERSON] та [PERSON] це одна особа і ця особа є донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] В судовому засіданні факт родинних відносин між позивачем [PERSON], її матірю [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що вони знають сімю [PERSON], оскільки проживають в одному селі. Мати позивача - [PERSON] померла в 1997 році. На той час з матірю проживала її донька, а сестра позивача - [PERSON], яку після смерті матері забрала до себе позивач. Згідно ст.256 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються судовим порядком, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Згідно з п.7 постанови № 5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Оскільки встановлення факту родинних відносин між фізичними особами породжує для [PERSON] правові наслідки, а встановити цей факт інакше не можливо, суд вважає, що вимоги даної особи в частині встановлення факту родинних відносин між фізичними особами підлягають задоволенню. За таких обставин, в судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON], яка померла 16 березня 1997 року в с. Червоноармійське Великобурлуцького району Харківської області є рідною матірю [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], Також судом встановлено, що [PERSON], [INFO], яка померла 13 травня 1999 року в с. Зоркіно Нижньогірського району АР Крим Україна є рідною сестрою [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. Крім того, відповідно до пункту 5 часини 2 статті 234 та пункту 6 часини 1\~статті 256 Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті а також інші факти, від яких залежить виникнення, заміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, в даному випадку отримання свідоцтва про право на спадщину, в органах що вчиняють нотаріальні дії. Судом встановлено, що згідно карти поділу земель, земельна ділянка № 20 належить [PERSON], відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР №0181910, що підтверджується довідкою за вих. 237 від 15.06.2016 року виданою виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.18). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0181910 виданий на імя [PERSON], на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації від 06 грудня 1996 року № 620 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені 50-річчя Жовтня розміром 7,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.17). Оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу померлій [PERSON] слід задовольнити та встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0181910, виданий [PERSON] районною державною адміністрацією 23 грудня 1997 року на підставі рішення [PERSON] районною державною адміністрацією Харківської області від 06 грудня 1996 року на імя [PERSON] належить [PERSON], [INFO], яка померла 16 березня 1997 року. Суд також приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] та на земельну частку (пай) в порядку спадкування після померлої [PERSON] також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 Указу Президента України „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 Про судову практику у справах про спадкування, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку ( пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Такими документами, також є свідоцтво про право на спадщину та рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 5\~Указу Президента України від 08.08.95 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У відповідності з пунктами 16 та 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року\~громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю, а сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельним часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. \~\~Згідно із нормами\~ст.3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва"\~право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Як встановлено судом, померла [PERSON] мала на своє імя сертифікат серії ХР № 0099890 на право на земельну частку (пай), площею 7,16 в умовних кадастрових гектарах, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 12 березня 1997 року (а.с.11). Із свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 408573, вбачається, що [PERSON] померла 16 березня 1997 року в с. Червоноармійське Великобурлуцького району Харківської області у віці 96 років, про що 19 березня 1997 року складено відповідний актовий запис № 02 (а.с.10). Після смерті [PERSON] 19 березня 1997 року відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), площею 7,16 в умовних кадастрових гектарах, грошовою оцінкою 26 373 грн. 00 коп., на землях, яка знаходилась в колективній власності КСП імені 50-річчя Жовтня, розташованої на території Новолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.12). Оскільки спадщина відкрилась 19 березня 1997 року, то до даних правовідносин, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2\~ст.548 ЦК УРСР\~(в редакції від 18.07.1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом була її рідна донька [PERSON], яка і прийняла спадщину шляхом фактичного вступу та в управління та володіння майном, оскільки остання була зареєстрована та проживала разом з матірю [PERSON] за адресою: вул. Шевченка, 19, с. Червоноармійське Великобурлуцького району Харківської області, що підтверджується довідкою Новоолександрівської сільської ради за № 344 від 09 липня 2013 року(а.с.13). Після смерті матері [PERSON] переїхали жити до свої рідної сестри (позивача по справі) [PERSON] в червні 1997 року та проживала з нею в с. Зоркіне по вул. Кримська, буд. 28, Нижньогірського району, АР Крим (а.с.19). 13 травня 1999 року [PERSON] померла (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), площею 7,16 в умовних кадастрових гектарах, грошовою оцінкою 26 373 грн. 00 коп., на землях, яка знаходилась в колективній власності КСП імені 50-річчя Жовтня, розташованої на території Новолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.12). За життя [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] не отримала. Отже, крім права на земельну частку (пай) після померлої [PERSON] залишилось право на спадщину [PERSON], матері позивача. Інших спадкоємців у померлої [PERSON] та померлої [PERSON] немає, спадкова справа після померлої 16 березня 1997 року [PERSON] не заводилась, інших заяв про прийняття (відмову) від спадщини не надходило і це витікає із листа державної нотаріальної контори (а.с.15). \~\~Позивач, як спадкоємець за законом, бажає прийняти спадщину проте нотаріусом [PERSON] районну Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у звязку з тимчасовою окупацією АР Крим України та набранням чинності Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 року № 1207 (а.с.29-30). Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до п.2\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08 серпня 1995 року\~у разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. Згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки померлі мати позивача [PERSON] та сестра позивача [PERSON] за життя отримали сертифікати, тому кожний із них набув право на земельну частку (пай), яке може бути успадковано спадкоємцями після її смерті. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна\~особа\~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.1 ч.2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. За таких обставин, аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства позивач має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцям, в установленому законом порядку спадщину прийняв, іншого порядку визнати за ним право власності на право на земельні частки (пай) чинним законодавством не передбачено, суд приходить до висновку що права позивача підлягають до захисту шляхом визнання за ним права на земельні частки (пай) в порядку спадкування за законом після померлої рідної матері [PERSON] та рідної сестри [PERSON]

Outcome: approved