Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, відшкодування майнової та моральної шкоди. Заявлені вимоги мотивував тим, що 18 лютого 2014 року між сторонами було укладено договір купівлі продажу ноутбука марки ASUS X 55CC-XX282D серійний номер D9N0CV208332370 та бездротової компютерної миші марки RAPOO 1070 р. на загальну суму 3723,84 грн. з розстрочкою платежу на один місяць (до 19 березня 2014 року), чого зроблено не було. Судовим рішенням з відповідача вже стягнуто вартість товару в сумі 3723,84 грн., проте останнім не сплачена. В звязку з невиконанням зобовязань просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 19 березня 2014 року по 10 березня 2016 року в розмірі 220,37 грн.; інфляційні втрати за цей період в розмірі 2774,26 грн. Крім того відповідач, як боржник, зобовязаний відшкодувати йому, як кредитору, збитки (упущену вигоду). Ринкова вартість даного товару станом на березень 2016 року становить 14017 грн., тому просить також стягнути 10293,84 грн. майнової шкоди (14017 грн. 3723,84 грн.). Ще просить стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн., мотивуючи душевними стражданнями, які він зазнав внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань, що спричинили погіршення стосунків зі спільними знайомими, змінився його уставлений спосіб життя, він був змушений звертатись до правоохоронних органів задля відновлення порушених прав. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та обставини на їх обґрунтування. Разом з тим позивач зазначив, що між сторонами не укладався письмовий договір купівлі продажу компютерної техніки, це була усна домовленість. Наразі відповідач частково виконав судове рішення, сплативши біля 2500 грн. Проте незважаючи на це, він наполягає на задоволенні заявлених вимог, оскільки станом на день звернення до суду договірні зобовязання не були виконані. Відповідач визнав позовні вимоги лише в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за період з 19 березня 2014 року по 10 березня 2016 року в розмірі 220,37 грн. та інфляційні втрати за цей період в розмірі 2774,26 грн. Вказав, що між сторонами була усна домовленість про продаж компютерної техніки з розстрочкою платежу. Умислу не виконувати домовленості у нього не було, це сталось в силу збігу складних життєвих обставин. Сторонами не обумовлювались наслідки невиконання домовленості у вигляді стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди, ціну товару не змінювали, тому в задоволенні даних позовних вимог просив відмовити. В подальшому просив справу розглянути без його участі, про що подав відповідну заяву. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що 18 лютого 2014 року сторони усно домовились про купівлю відповідачем у позивача ноутбука марки ASUS X 55CC-XX282D серійний номер D9N0CV208332370 та бездротової компютерної миші марки RAPOO 1070 р. загальною вартістю 3723,84 грн. з розстрочкою платежу на один місяць (до 19 березня 2014 року). Заочним рішенням Старокостянтинівським районним судом від 28 вересня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто 3723,84 грн. за договором купівлі продажу від 18 лютого 2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2016 року дане судове рішення залишено без змін. Відповідно ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за період з 19 березня 2014 року по 10 березня 2016 року: 3723,84 грн. (сума заборгованості) х 3 % : 365 (кількість днів у році) х 720 (кількість днів прострочення платежу) = 220,37 грн. Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення платежу з 19 березня 2014 року по 10 березня 2016 року: індекс інфляції за квітень 2014 року 103,3; індекс інфляції за травень 2014 року 103,8; індекс інфляції за червень 2014 року 101,0; індекс інфляції за липень 2014 року 100,4; індекс інфляції за серпень 2014 року 100,8; індекс інфляції за вересень 2014 року 102,9; індекс інфляції за жовтень 2014 року 102,4; індекс інфляції за листопад 2014 року 101,9; індекс інфляції за грудень 2014 року 103,0; середній індекс інфляції у 2015 році 143,3; індекс інфляції за січень 2016 року 100,9; індекс інфляції за лютий 2016 року 99,6. Індекс інфляції за період прострочення платежів з 19 березня 2014 року по 10 березня 2016 року складає: 103,3 + 103,8 + 101,0 + 100,4 + 100,8 + 102,9 + 102,4 + 101,9 + 103,0 + 143,3 + 100,9 + 99,6 = 174,5. 3723,84 грн. (сума боргу) х 174,5 (індекс інфляції за період прострочення платежів) : 100 = 6498,10 грн. (борг з врахуванням інфляційних втрат). 6498,10 грн. 3723,84 грн. = 2774,26 грн. (інфляційні втрати). Розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат визнаються сторонами та ними ж не оспорюються. Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що спірні правовідносини сторін виникли з договору купівлі продажу. На даний час відповідач з 3723,84 грн. вартості заявленої компютерної техніки сплатив близько 2500 грн. Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобовязань у випадках, передбачених договором або законом. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що\~\~споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону. Виходячи з аналізу зазначених правових норм суд прийшов до переконання, що ні чинним законодавством, ні договором, укладеним між сторонами, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості товару та невизнанням ним боргу, а відтак в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790цс15 та у рішенні Верховного Суду України від 23 квітня 2008 року у справі № 6-29519св07, що є обовязковою для всіх судів України. Нормами ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобовязання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день предявлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Сторони в даних договірних відносинах не обумовлювали відшкодування збитків, як відповідальність покупця за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань. Чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 ЦК України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Так, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: - протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; - наявність збитків; - причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; - вина боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає. Позивач вказав, що матеріальна шкода (упущена вигода) завдана йому відповідачем внаслідок тримання у себе неоплаченого товару. Частиною 4 статті 694 ЦК України визначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Таким чином законодавець передбачив додаткові умови відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди, що впливають на розмір втраченої вигоди, а саме зобовязання кредитора доведення фактів, які б підтверджували, що він, все зробив для отримання доходу, мав для цього всі можливості і неодмінно отримав би такий доход, якби договір був виконаний належним чином. Позивач наполягав лише на сплаті вартості товару, не вимагаючи повернення неоплаченого товару, розмір вартості товару визначив, як різницю в ринковій вартості товару станом на день продажу в розстрочку товару (18 лютого 2014 року) та за кілька днів до подачі позову станом на 03 березня 2016 року. 14017 грн. (13525 грн. вартість ноутбука + 492 грн. вартість бездротової миші) 3723,84 грн. (вартість даної компютерної техніки на день продажу товару в розстрочку) = 10293,16 грн. майнова шкода (упущена вигода). Посилання позивача на те, що на даний час він би продав заявлену компютерну техніку за більшою ціною не може розцінюватись судом, як гарантований, безумовний і реальний дохід, який втрачений позивачем, оскільки відсутній прямий причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб (в даному випадку покупців). Обовязок доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те що неодержаний прибуток це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобовязання належним чином (наприклад, дані про товарообіг, кількість проданих товарів в певний період тощо). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). В звязку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення майнової шкоди (упущеної вигоди) не можуть бути задоволенні.

Outcome: approved