Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

08 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у правах дітей Чорноморської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував з 09.06.2006 року в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та в шлюбі народилася донька - [PERSON] [INFO]. Після розлучення від 20.04.2012 року та до листопада 2014 року донька проживала разом з матір'ю. Починаючи з 22.11.2011 року з позивача рішенням суду стягнуто на користь відповідачки на утримання доньки до повноліття у сумі 600 гривень. Але з листопада 2014 року донька постійно проживає з позивачем, а відповідачка з того часу перестала спілкуватися з дитиною, не виконує своїх обов'язків по вихованню та опікуванню за дитиною. У зв'язку з чим позивач просить суд; - визначити місце проживання його малолітньої дитини - [PERSON] [INFO], разом з батьком, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, якою підтримав свій позов, просив його задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що у матеріалах справи є відповідні докази, причин неявки суду не повідомила, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутність не просила. Представник третьої особи Служби у правах дітей Чорноморської міської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідачів за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. 17 березня 2016 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в шлюбі з 09.06.2006 року та 20.04.2012 року шлюб між сторонами розірваний згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: доньку - [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Після розірвання шлюбу батьки дитини (позивач та відповідач по справі) проживають окремо. Відповідно акта про проживання [PERSON] [INFO], проживає з листопада 2014 року разом з батьком, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно довідки №216 від 18.12.2015 року наданої ІЗШ №-4, батько займається вихованням доньки, мати не цікавиться та школу не відвідує (а.с. 11). До суду надано довідки з школи танцю, курсів англійської мови, гуртка «Рукоділля» про те що дитина відвідує занята в супроводі батька, який приймає активну участь в розвитку доньки (а.с. 12,13,16). Відповідно довідки № 146/08 від 22.12.2015 року наданої дитячою поліклінікою зазначається, що відвідує поліклініку дитина у супроводі з батьком, всі рекомендації по лікуванню батько виконує (а.с. 14). Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, виданого Службою у справах дітей Чорноморської міської про визначення місця проживання малолітньої,за № 1-16-165, [PERSON] створені усі необхідні умови для проживання, виховання та повноцінного всебічного розвитку дочки [PERSON] [INFO]. Виходячи з інтересів малолітньої дитини, доцільно визначити місце проживання [PERSON] [INFO], разом з батьком, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-30). Відповідно до ст.150-157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ст.161 СК України). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як убачається зі ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання (ст.8 Конвенції). Згідно пунктів 1,2,3 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звернути особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати (якщо дитина може висловити таку позицію в силу її віку та особливостей розвитку). В судовому засіданні встановлено той факт, що позивач виконує свої батьківські обов'язки щодо своєї малолітньої доньки, спілкується з нею, займається її вихованням, піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, здійснює необхідне матеріальне забезпечення дитини, медичний догляд, лікування дитини. В зв'язку з викладеним, суд приходить до переконання про доцільність визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] [INFO], разом з батьком, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved