Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконкому Лазещинської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивує тим, що після смерті [INFO] його батька - [PERSON], залишилося спадкове майно, яке батько, згідно заповіту від 14.12.2007 року, заповів позивачу. До складу спадкового майна входять житловий будинок та надвірні споруди, що розташовані у [ADDRESS], інвентаризаційна вартість яких становить 95979 гривень. Позивач проживав разом з батьком на момент його смерті та вів з ним спільне господарство, отже являється таким, що прийняв спадщину, однак оформити свої права на зазначене спадкове майно не може, так як відсутні правовстановлюючі документи на нього. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок площею 72 кв.м., господарську будівлю площею 72 кв.м. та сарай площею 24 кв.м., які розташовані на присадибній ділянці площею 0.15 га за адресою [ADDRESS], Рахівського району Закарпатської області, що належали [PERSON], який помер [INFO] В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача - виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника та визнання позовних вимог. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. В ході розгляду справи було встановлено, що гр. [PERSON] помер [INFO] що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15 квітня 2015 року. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що за життя [PERSON] належав житловий [ADDRESS] Рахівського району Закарпатської області. 14 грудня 2007 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за заном матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Зазначений заповіт, згідно витягу зі Спадкового реєстру №12290682 від 24.12.2015 року, є чинний. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом, відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], Рахівського району Закарпатської області, спадковий будинок разом з господарською будівлею побудований у 1972 році. Загальна площа приміщень будинку складає 72 кв.м, господарської будівлі також 72 кв.м., сараю 24 кв.м., а інвентаризаційна вартість зазначеного майна складає - 95979 грн. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Довідкою, виданою виконавчим комітетом Лазещинської сільської ради №1796 від 20.07.2015 року, стверджено що [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами у с.[ADDRESS], Рахівського району Закарпатської області. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Однак, в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1268 частиною 3 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] до дня смерті останнього ([INFO]), а отже є таким, що прийняв спадщину. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 293-294 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved