Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

22 березня 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті [PERSON], який помер 03 вересня 2014 року відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Волянська, 22 в селі Вілька-Підгородненська Любомльського району Волинської області. Позивач зазначає, що являється спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON]. Спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім нього, спадкоємцем першої черги за заповітом є його сестра [PERSON] та брат [PERSON], проте останні відмовились від прийняття своєї частки спадщини. Інших спадкоємців немає. Вказує, що оформити свої спадкові права належним чином не має можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Волянська, 22 в селі Вілька-Підгородненська Любомльського району Волинської області. В судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виконкому Підгородненської сільської ради Любомльського району Волинської області №181 від 04 липня 2015 року вбачається, що згідно запису погосподарської книги №5 (за 2011-2015 роки), по вулиці Волянська, 22 в селі Вілька-Підгородненська Любомльського району Волинської області постійно проживав і був зареєстрований [PERSON] (а.с.6). Останній помер 03 вересня 2014 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №160708 (а.с.3). Отже, після смерті останнього, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Волянська, 22 в селі Вілька-Підгородненська Любомльського району Волинської області. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідно як син спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про народження серії ЯЄ №049477 (а.с.6-7). [PERSON], у відповідності до ст. 1269 ЦК України, фактично спадщину прийняв, оскільки подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом у встановлені строки. Проте постановою державного нотаріуса від 04.11.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Волянська, 22 в селі Вілька-Підгородненська Любомльського району Волинської області останньому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його сестра [PERSON] та брат [PERSON]. Проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] у посвідченій приватним нотаріусом заяві вказав, що спадщину в установлені законом строки не прийняв і в подальшому не має наміру звертатись у суд за продовженням додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, у заяві до суду позов визнав. В свою чергу [PERSON] у посвідченій нотаріусом заяві відмовились від прийняття своєї частки спадщини, вказала, що не заперечує проти визнання за її братом, [PERSON], права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті їх батька [PERSON]. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по Волянська, 22 в селі Вілька-Підгородненська Любомльського району Волинської області були побудовані в 1951 році. На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 03 вересня 2014 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Волянська, 22 в селі Вілька-Підгородненська Любомльського району Волинської області.

Outcome: approved