Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] 22.07.2015 року \~\~ звернувся\~ до суду з вказаним позовом , в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог ,\~ просив\~\~ стягнути з Товариства з\~ обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»\~ суму в розмірі 708\~335,74 гривень за придбаний товар,\~ три відсотки річних 14\~613,06 гривень та\~ інфляційні від простроченої суми в розмірі\~ 55\~250,19 гривень. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] проводилось придбання товарів у ТОВ ДІЄСА через роздрібний магазин Ельдорадо (м. Запоріжжя, вул. Леніна, буд. 53) шляхом готівкового розрахунку, на підтвердження чого Позивачу видані фіскальні чеки. Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги посиланням на ч.2 ст. 530 ЦК України, ч.1 ст. 665 ЦК України, ч.2 ст. 693 ЦК України, ч.3 ст. 9 Закону України Про захист прав споживачів. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] , [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що здійснюючи придбання товару, [PERSON] діяв як приватний підприємець, крім того, в магазині Ельдорадо в квітні 2015 року була виявлена нестача грошових коштів , а [PERSON] здійснювалися фіктивні операції з купівлі-продажу товару , що підтверджує той факт , що грошові кошти ним в касу магазину не вносилися . Зазначену позицію підтримав представник відповідача [PERSON] який просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Справа розглядалась судами неодноразово. 26.02.2016 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено рішення, яким позовні вимоги з урахуванням збільшення позову задоволені повністю - стягнуто з ТОВ «Дієса» на користь [PERSON] суму коштів за придбаний товар у розмірі 708 335,74 грн., індекс інфляції від простроченої сумі у розмірі 55 250,19 грн., три відсотка річних у розмірі 14613,06 грн., стягнуто з ТОВ ДІЄСА на користь держави 6 890.00 грн. 07.04.2016 ухвалою апеляційного суду Запорізької області по справі № 331/5054/15, апеляційну скаргу представника ТОВ Дієса відхилено, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2016 залишено без змін. 02.11.2016 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі 331/5054/15-ц касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Дієса задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 7 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При винесенні ухвали суд касаційної інстанції вказав наступне: суди не правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не перевірили доводи відповідача про те, що купуючи товар (пральні машини у кількості 89 штук) [PERSON] діяв не як фізична особа, а як фізична особа підприємець. При цьому суди не надали належної правової оцінки договору № 15/839, укладеного між ТОВ Дієса та фізичною особою підприємцем [PERSON] (а.с. 28, т. 1). З огляду на це, суди дійшли до передчасного висновку про розгляд даного спору в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідача , показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оглянувши наданий представником відповідача , беручи до уваги обовязковість висновків і мотивів, з яких скасовані рішення Вищим спеціалізованим судом України, суд приходить до наступного. Згідно наявних в матеріалах справи фіскальних чеків , оригінали яких були надані позивачем в судовому засіданні, [PERSON] 14.03.2015 року, 25.03.2015 року, 26.03.2015 року, 27.06.2015 року, 22.03.2015 року , 28.03.2015 року, 31.03.2015 року, 21.03.2015 року було придбано пральні машини у кількості 89 штук у Товариства з\~ обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» через магазин роздрібної торгівлі Ельдорадо. Сума грошових коштів за сплачений товар згідно наданих чеків складає 708\~335,74 гривень (а.с.7-14 т.1). Придбаний товар [PERSON] передано не було, відповідачем вказаний факт не оспорювався. Позивач по справі посилається на те, що він придбав оспорюваний товар як споживач, а не як підприємець, а тому на нього поширюються гарантії Закону України Про захист прав споживачів. Так як відповідач відмовився від надання товарів, сплачених в повному обсязі, позивач подав відповідну грошову вимогу від 30.04.2015 року , в якій він вимагає негайно повернути грошові кошти. (а.с. 5, т.1). Внаслідок невиконання вимоги, договір вважається розірваним, а Відповідач зобовязаний повернути сплачене за товар з урахуванням інфляції та трьох процентів річних. Відповідач, беручи до уваги подане ним клопотання про закриття провадження по справі, вважає, що [PERSON] придбав зазначений товар як субєкт господарювання в рамках господарського-правового договору № 15/839, укладеного між сторонами. Отже, відносини, які склались між сторонами є господарсько-правовими, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. При скасуванні рішень місцевого та апеляційного судів, суд касаційної інстанції звернув увагу на необхідність належної правової оцінки договору № 15/839. Отже, з метою визначення належної предметної підсудності спору, необхідно встановити правовий статус Позивача під час виникнення та укладання спірних правовідносин, чи діяв він як фізична особа чи як фізична особа-підприємець, а також надати кваліфікацію самим спірним правовідносинам, які склались між сторонами: чи підпадають вони під ознаки цивільно-правового договору купівлі-продажу товарів чи господарсько-правового договору поставки. Як вбачається з дослідженого судом договору № 15/839 від 23.02.2015 року (а.с. 28 т. 1) , він підтверджує факт того, що купівля товарів, які є предметом позовних вимог, відбулась не на виконання зазначеного правочину. При аналізі змісту зазначеного документу, суд прийшов до висновку, що умови зазначеного договору підпадають під ознаки договору поставки. п.1.2: Товар, що постачається за цим Договором, призначений для використання в господарській діяльності Покупця на території України. Розділ 3. Умови поставки товару. Порядок передачі Товару. п.3.1: Товар постачається партіями... п. 3.2: Поставка Товару здійснюється на базисі поставки DDP Incoterms 2010… Згідно з ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Умови зазначеного договору конкретизують процедуру, за якою відбувається поставка індивідуально визначених товарів. Так, товар за вказаним Договором постачається партіями. Номенклатура партії Товару, його кількість та ціна, встановлюється за погодженням Сторін на підставі заявки Покупця на поставку відповідної партії Товару ,далі «Замовлення», та вказується в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або товарно-супровідних документах (видаткових накладних та/або транспортних накладних) на Товар, які є специфікацією в розумінні ст. 266 ГК України (п.3.1 Договору). На кожну партію Товару, що постачається, Продавець надає Покупцеві наступні документи: 1) податкова накладна; 2) видаткова накладна (п. 2.1.3 Договору). Покупець зобовязаний у термін, не пізніше, ніж за 5 календарних днів до запланованої дати поставки Товару згідно з розділом 3 Договору, надати Продавцеві замовлення з зазначенням асортименту (номенклатури) Товару (з наявного в Продавця асортименту (номенклатур) граничної вартості партії Товару і дати поставки (п. 2.3.1 Договору). Покупець зобовязаний надавати Продавцю підписані зі своєї сторони квартальні [PERSON] звірки взаєморозрахунків та не пізніше, ніж через 10 днів після закінчення звітного кварталу (п.2.3.3 Договору). Покупець зобовязаний у десятиденний термін з дня отримання підписувати [PERSON] звірки взаєморозрахунків або надавати свої заперечення до [PERSON] звірки у письмовому вигляді (п. 2.3.8 Договору). Ціна товару є вільновідпускною на даний вид Товару та погоджена Сторонами. Ціна Товару встановлюється з гривнях з урахуванням податку на додану вартість та зазначається у видаткових накладних, які є специфікаціями, в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України, та є невідємною частиною Договору (п. 4.3 Договору). При настанні обставин непереборної сили Сторона, що зазнала дії обставин, повинна не пізніше 3-х робочих днів з моменту їх настання повідомити про них у письмовому вигляді іншу Сторону. Повідомлення повинно містити дані про характер обставин, з додаванням офіційних документів, що засвідчують наявність цих обставин і, за можливості, що дають оцінку їх впливу на можливість виконання Стороною своїх зобовязань по даному Договору (п.6.2 Договору). Згідно з ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, ТОВ «Дієса» на виконання ухвали суду від 19 грудня 2016 року (а.с.210 т.2) не було надано жодних заявок, рахунків-фактур, товарно-супровідних документів, актів звірок взаєморозрахунків, видаткових накладних, повідомлень про настання обставин непереборної сили, специфікацій чи інших документів, що відповідають предмету позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував , що зазначені документи відсутні в ТОВ «Дієса». З огляду на відсутність будь-яких елементів господарсько-правового зобовязання, спірні відносини, що склались між сторонами, виникли на підставі Закону України Про захист прав споживачів. Посилання Відповідачів на документ під назвою грошова вимога, яка начебто відправлена Позивачем 25.06.2015, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений документ не містить підпису Позивача (а.с. 25,26 т.1). До того ж, предмет зазначеної претензії (морозильний ларь, холодильник, морозильна камера і таке інше) не співпадає з заявленими позовними вимогами (пральні машини). Суд звертає увагу на різницю в обґрунтуванні грошових вимог: в тій, на яку посилається Позивач, містяться посилання на норми ч.1 ст. 665 ЦК України, ч.1 ст. 670 ЦК України, ч.3 ст. 9 Закону України Про захист прав споживачів (а.с. 5, т. 1), тоді як в тій, що подана Відповідачем, містяться посилання на загальні норми господарсько-правової відповідальності (ст. 193, 216 ГК України). Отже, грошова вимога, на яку посилається Відповідач, не відповідає ознакам належного доказу в розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки вказаний доказ не містить інформацію щодо предмету доказуванню по зазначеній справі. Матеріали справи містять копії квитанцій ТОВ Дієса з 14.03.2015 по 31.03.2015, які свідчать про готівковий розрахунок між сторонами (а.с. 7-14 т.1). Суд погоджується з позицією представників Позивача, що готівкова форма оплати характерна для цивільно-правових відносин, оскільки для господарсько правових зобовязань оплата повинна здійснюватись в безготівковій формі. Відповідно до чч. 1,2 ст. 198 ГК України платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом. Грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою правління НБУ від 21.01.2004 № 22 при безготівкових розрахунках реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". При цьому, визначення готівкових розрахунків міститься в п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою правління НБУ від 15.12.2004 N 637. Так, готівкові розрахунки - це платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна. Матеріали справи містять відповіді від Головного управління по м. Києву та Київській області АТ Ощадбанк (т.3, а.с. 6), ПАТ Альфа-Банк (т.2, а.с. 232), офісу великих платників податків ДФС України (т.2, а.с. 229), які підтверджують, що безготівкових розрахунків між [PERSON] та ТОВ Дієса в період з 14.03.2015 по 31.03.2015 не здійснювалось. Таким чином, між сторонами проводились розрахунки, форма яких неприпустима для господарсько-правових зобовязань , що підтверджує цивільно-правовий характер спору. Натомість, відповідно до п. 18 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 № 104, розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги. Відповідно до преамбули Наказу Міністерства економіки України від 19.04.2007 № 104 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами», наказ видано відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач приймав від фізичної особи [PERSON] оплату готівкою в свою касу і видавав покупцеві розрахункові документи (чеки) на підтвердження факту оплати. Тим самим Відповідач підтвердив, що здійснював саме роздрібну торгівлю, а тому спір не може вважатися господарсько-правовим та вирішуватися в порядку господарського судочинства. При розгляді спору, суд приймає до уваги граничні розміри розрахунків, які існували між субєктами господарювання в момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 1 постанови правління Національного банку України від 06.06.2013 № 210 Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою установлено граничну суму розрахунків готівкою підприємств (підприємців) між собою в розмірі 10 000 гривень протягом одного дня. Однак, 25.03.2015, за даними фіскальних чеків, сума готівкового розрахунку між [PERSON] і ТОВ «Дієса» сягнула 162 356,78 грн., 26.03.2015 [PERSON] оплатив готівкою через касу вартість пральних машин на суму 164 027,78 грн. Відтак, у разі, якщо [PERSON] саме як ФОП оплачував би суми в розмірі 162 356,78 грн. та 164 027,78 грн. відповідно протягом одного дня, то це означало, що ТОВ «Дієса» має нести адміністративну відповідальність за перевищення меж готівкового розрахунку з ФОП за ст. 163-15 КУпАП. Однак, матеріали справи не містять постанови про притягнення посадових осіб ТОВ «Дієса» до такої відповідальності, яка могла свідчити про те, що перевищено суми готівкових розрахунків саме з ФОП, а не з фізичною особою. Таким чином, проведення готівкового розрахунку між сторонами на суму, що значно перевищує 10 000 гривень протягом доби, свідчить про те, що покупцем виступив фізична особа без статусу підприємця, тобто [PERSON], який і є належним Позивачем, а не субєкт господарювання - ФОП [PERSON] Суд враховує і те, що факт закупівлі товарів відбувався в роздрібному магазині, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 53. В той час як законодавство забороняє здійснювати оптову закупівлю товару у приміщенні магазинів. Так, відповідно до п. 7 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 № 833, торговельними обєктами є: у сфері оптової торгівлі: склад товарний (універсальний, спеціалізований, змішаний) або магазин-склад; у сфері роздрібної торгівлі магазин. Оскільки торговельний обєкт, розташований за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, буд. 53, не є ні складом товарним, ні магазин-складом, це означає, що він не призначений для оптової торгівлі. Відтак, правовідносини сторін засновані на договорах роздрібної купівлі-продажу побутової техніки. В свою чергу, роздрібна купівля-продаж виключає будь-яку господарську діяльність зі сторони Позивача, оскільки він як фізична особа за визначенням є кінцевим споживачем продукції. Посилання Відповідачів на інформаційний лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 12.10.2015 за № 5971 не береться судом до уваги, оскільки, як зазначено в самому листі він має лише інформаційний характер і не встановлює правових норм (а.с. 186, т.1). Додатково, суд вимушений зазначити, що сам факт реєстрації [PERSON] як субєкта підприємницької діяльності не обмежує його право бути споживачем, у випадку, якщо купівля товару підпадає під ознаки цивільно - правого договору, що і мало місце у даному випадку. Факт готівкової оплати [PERSON] товарів, що є предметом Позовних вимог підтверджується і показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] підтвердив факт оплати особисто [PERSON] великої кількості побутової техніки в березні 2015 року в магазині Ельдорадо, за адресою м. Запоріжжя, проспект Леніна 53, що є роздрібним магазином. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона працювала на посаді старшого касира ТОВ ДІЄСА в магазині Ельдорадо в березні 2015 року, та була свідком купівлі [PERSON] шляхом оплати готівкою 89 пральних машин. Жодних договорів поставки, свідоцтв про реєстрацію субєкта господарювання Позивач їй не надавав та не міг надавати, оскільки магазин Ельдорадо за адресою м. Запоріжжя, проспект Леніна 53 є роздрібним магазином та обслуговував виключно фізичних осіб-споживачів, а не є оптовим складом. За вказаною адресою обслуговування корпоративних клієнтів не здійснювалося. Куплений товар [PERSON] наданий не був через проведення службового розслідування в магазині. Мета купівлі [PERSON] такої кількості пральних машин їй не відома, проте з його слів, він планував його використовувати для особистих потреб, також їй відомо про те, що позивач займається благодійністю та волонтерською діяльністю. Свідок [PERSON] пояснила , що вона працювала на посаді касира ТОВ ДІЄСА в магазині Ельдорадо в березні 2015 року, була свідком купівлі [PERSON] шляхом оплати готівкою 89 пральних машин, та видавала Позивачу відповідні фіскальні чеки. Жодних договорів поставки, свідоцтв про реєстрацію субєкта господарювання Позивач їй не надавав та не міг надавати, оскільки магазин Ельдорадо за адресою м. Запоріжжя, проспект Леніна 53 є роздрібним магазином та обслуговував виключно фізичних осіб-споживачів, а не є оптовим складом. За вказаною адресою обслуговування корпоративних клієнтів не здійснювалося. Куплений товар [PERSON] наданий не був через проведення службового розслідування в магазині. Мета купівлі [PERSON] такої кількості пральних машин їй не відома, проте з його слів, він планував його використовувати для особистих потреб, крім того [PERSON] наскільки їй відомо займається волонтерською діяльністю. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. Відповідно до пояснень свідка [PERSON], в березні 2015 року він зустрів свого знайомого [PERSON] в магазині «Ельдорадо» . Протягом тривалого часу він чекав, поки [PERSON] здійснить оплату товару на касі. В його присутності [PERSON] покупав товар як фізична особа, йому відомо, що він займається благодійністю. Допитаний в якості свідка Позивач [PERSON] повідомив суду, що в березні 2015 року він купив в магазині Ельдорадо за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леніна 53, 89 пральних машин, на підтвердження чого йому видано відповідні фіскальні чеки. Жодних договорів поставки, свідоцтв про реєстрацію субєкта господарювання він не надавав та не міг надавати, оскільки магазин Ельдорадо за адресою м. Запоріжжя, проспект Леніна 53 є роздрібним магазином та обслуговував виключно фізичних осіб-споживачів, а не є оптовим складом. Куплений товар [PERSON] наданий не був. Мета купівлі товару була виключно для особистих і побутових потреб, частину пральних машин він планував подарувати родичам, а частину передати на благодійність. Згідно з ч 1. ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі продажу. За змістом ч.2 ст. 693 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач звернувся до відповідача з грошовою вимогою 30.04.2015 року (а.с.25 т.1) . Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до пунктів 18, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, заснованому на дослідженні обставин справи, про регулювання спірних правовідносин положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 3 ст. 9. Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, в порушення цих норм, відповідач не повернув грошові кошти за сплачений товар позивачу. Доводи представника відповідача про те, що з дослідженого судом відеозапису вбачається , що в час визначений в чеках [PERSON] не був присутній на касі, суд не приймає до уваги, оскільки в розумінні ст. 57-59 ЦПК України , відеозапис не є належним доказом відсутності факту оплати товару [PERSON], оскільки в деяких записах неможливо встановити час та дату його здійснення, незрозуміло де здійснювався вказаний відеозапис, крім того вказані доводи представника відповідача спростовані поясненнями свідків допитаних в судовому засіданні та оглянутими чеками. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на виявлення в квітні 2015 року недостачі грошових коштів на суму 794\~160,63 гривень в магазині (а.с.96- 98 т.2) , а також звернення [PERSON] із заявою до прокуратури щодо вчинення керівництвом магазину шахрайських дій , оскільки споживач не несе відповідальності за дії матеріально-відповідальних осіб працівників відповідача, і ТОВ «Дієса» не позбавлено права на стягнення грошових коштів , нестача яких була виявлена, з винних осіб у спосіб встановлений чинним законодавством. Будь-яких інших належних доказів того, що [PERSON] , купуючи визначений в позовних вимогах товар , діяв як фізична особа підприємець , або здійснював фіктивні операції з купівлі-продажу товару , суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову , а тому вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь [PERSON] слід стягнути суму коштів за придбаний товар у розмірі 708 335 , 74 гривень , а також відповідно до вимог ст. 625 ЦК України індекс інфляції від простроченої сумі у розмірі 55 250 ,19 гривень , \~ три відсотка річних у розмірі 14 613 ,06 гривень , відповідно до розрахунку наданого позивачем , який відповідає вимогам закону. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved