Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

14.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею як спадкоємницею за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, який було втрачено. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за [PERSON] визнане право власності на квартиру [ADDRESS] Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 26.08.2011 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., зареєстрованого в реєстрі за №4397, [PERSON] заповів усе своє майно, яке на день смерті буде йому належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось - [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №38334385 від 10.09.2014 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., заповіт [PERSON] чинний. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, судом встановлено, що позивач спадщину прийняла шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк, а саме 10.09.2014 року, заяви до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. за № 02-14/200 від 30.03.2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, який підтверджує право власності на нерухоме майно, порушує вимоги ст.ст.25 і 346 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2010 року по справі №2-4799/10, засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] Але за життя [PERSON] право власності на зазначену квартиру не оформив належним чином. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved