Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

27.02.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з останнього 18 564,62 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2 102,00 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 27.03.2017 року в м. Миколаєві, вул. Іванова сталася ДТП за участю: вищезазначеного автомобіля, яким керував водій [PERSON] та автомобіля ГАЗ (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Volkswagen (д.р.н. [NUMBER] ), що був зареєстрований позивачем згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту за № 155077Га/05АВ-0004. Згідно Постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.05.2017 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] пункту 2.3 б, 10.9 ПДР України. Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний: 36 093,53 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 1 005,00 грн. (франшиза) = 35 088,53 грн. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ( [PERSON] ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ГАЗ (д.р.н. [NUMBER] ) була зареєстрована в ПрАТ «СК «Еталон» згідно полісу № АК/2153353. 13.06.2018 року ПрАТ «СК «Еталон» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 16 523,91 грн. За таких обставин, сума збитків, які не відшкодовані на дату подачі позову становить 18 564,62 грн. (35 088,53 грн. - 16 523,91 грн.). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю [PERSON] . Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 17.04.2020 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 29.12.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 14.01.2021 року прийнято до свого провадження справу за вищезазначеним позовом. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 274 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Так, 01.07.2020 року та 26.01.2021 року до канцелярії суду надійшли аналогічні за своїм змістом відзиви від представника відповідача, в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а отже страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій розмір завданої шкоди. Крім того, відповідач не був залучений в якості третьої особи на стороні відповідача до розгляду справи № 910/5529/18 в Господарському суді м. Києва. Сторонами у даному позовному провадженні були лише ПрАТ «СК Еталон» та ПрАТ «СК «АРКС». Отже, було порушено процесуальні права відповідача щодо можливості визначення власної правової позиції щодо розміру суми розрахунку страхового відшкодування, заявлених позивачем, а також можливості скористатися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви та відповідно отримати можливість на апеляційне оскарження рішення суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії Постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.05.2017 року, 27.03.2017 року близько 08-30 годин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 3110, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався в місті Миколаєві по вул. Іванова в районі будинку № 25, виконував маневр руху заднім ходом та в порушення п. 2.3 б, 10.9 ПДР України, не впевнився в безпеці такого маневру, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований транспортний засіб марки Volkswagen Caddу, реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави в розмірі 340 грн. За Договором добровільного страхування наземного транспорту (Все включено) 155077Га/05АВ-00004 від 19.12.2016 року, страховиком є АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», а страхувальником - ТОВ «Елогістейт». Відповідно до вказаного Договору, на страхування прийнято транспортні засоби згідно Додатку № 2. Вказаний Додаток № 2 містить відомості щодо автомобіля Volkswagen Caddу, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», поліс № АК/2153353. Представник ТОВ «Елогістейт» в межах встановленого закорном строку звернувся до АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу Volkswagen Caddу, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. Відповідно до ремонтної калькуляції № 1.003.17.0 від 12.04.2017 року, вартість відновлювального ремонту склала 36 093,53 грн. Згідно копії актуалізованого звіту № 157/03-17 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу Volkswagen Caddу, реєстраційний номер [NUMBER] , від 13.04.2017 року розмір відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 37 528,57 грн., а розмір вартості відновлювального ремонту з врахування зносу складає 17 523,91 грн. Відповідно до копії Розрахунку страхового відшкодування №1.003.17.0005057, розмір страхового відшкодування складає 35 088,53 грн. (36 093,53 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля з відрахуванням - 1 005,00 грн. франшизи згідно Договору страхування). Згідно страхового акту № АХА2201725 від 13.04.2017 року сума до сплати становить 33 329,53 грн. (а 1 759,00 грн. було зараховано в якості несплачених страхових платежів на підставі п. 27.27 Договору страхування № 155077Га/05АВ-00004 від 19.12.2016 року (у випадку сплати страхового платежу частинами Страховик має право здійснити страхове відшкодування за вирахуванням різниці між повним страховими платежем та фактично сплаченим). Згідно копії платіжного доручення № 325463 від 14.04.2017 року, позивачем було сплачено 33 329,53 грн. страхового відшкодування згідно акту №АХА2201725. 29.11.2017 року ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», звернулось до ПрАТ «СК «Еталон» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 35 088,53 грн. 03.05.2018 року ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до ПрАТ «СК «Еталон», в якій просило стягнути з останнього 16 523,91 грн. шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (17 523,91 грн. вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу - 1 000,00 грн. франшизи). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.06.2018 року закрито провадження у справі № 910/5529/18, у зв`язку з надходження заяви від представника позивача та відсутністю заборгованості відповідача перед позивачем. 10.10.2018 року ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», звернулось до [PERSON] з претензією про регресні вимоги в розмірі 18 564,62 грн. (35 088,53 грн. страхового відшкодування - 16 523,91 грн. виплаченого страхового відшкодування). Представник відповідача - адвокат Мавродій А.А. 18.12.2018 року надав позивачу відповідь на вищезазначену претензію та зазначив, що вона не підлягає задоволенню. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У віповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, яка безпосередньо завдала шкоди та має відшкодовувати збитки є відповідач - [PERSON] . Суд зауважує, що страховик відповідача (ПрАТ «СК «Еталон») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, з установлених судом обставин справи вбачається, що страховиком відповідача (ПрАТ «СК «Еталон») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2153353 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу та відрахуванням франшизи. Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. При цьому суд зауважує, що страховиком відповідача обставини щодо настання страхового випадку та щодо суми нарахування відшкодування визнані, про що свідчить виплата останнім страхового відшкодування страховику потерпілого - позивачу по справі з урахуванням законодавчих обмежень. При цьому, суд не приймає аргументи відповідача наведені у відзиві, що сума відшкодування не перевищувала ліміту відшкодування згідно полісу №АК/2153353, яка складала 100000,00 грн., франшиза 1000 грн., та мала бути сплачена особою, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність [PERSON] - ПрАТ «СК «Еталон». Так, Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі №676/518/17 доходить наступного висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням». Крім того, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Також, на думку суду безпідставними є посилання представника відповідача, в обгрунтування своєї позиції, на Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 року по справі №910/5529/18 та незалучення [PERSON] до розгляду справи в якості третьої особи. Предмет спору в справі №910/5529/18, яка розглядалася Господарським судом міста Києва, відрізняється від предмету спору у даній справі, а надання оцінки процесуальним діям Господарського суду міста Києва не віднесено до компетенції Центрального районного суду міста Миколаєва, при цьому, позивач - [PERSON] , не позбавлений права оскаржити вказану ухвалу у порядку встановленому "Розділом IV" ГПК України. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Так, судом встановлено, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, отже з [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням, що становить 18 564,62 грн. Що стосується питання розподілу судових витрат, то суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 2 102,00 гривні, які стверджуються платіжним дорученням № 636 795 від 29.01.2020 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved