Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09.10. 2014 року, який уклали у виконавчому комітеті Верхньоводянської сільської ради за актовим записом № 34. За час перебування у шлюбі, з відповідачкою, дітей не народилося. У даному шлюбі прожили всього два дні, після чого, відповідачка покинула його будинок та стала проживати з батьками. З того часу він не веде з відповідачкою спільного господарства, не має з нею спільного бюджету. Вважає, що даний шлюб існує лише формально, тому просить такий розірвати. Просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Позивач [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити. Відповідачка [PERSON], на розірванні шлюбу не заперечувала, однак вказала, що позивач повинен повернути все належне їй майно. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 09.10. 2014 року у виконавчому комітеті Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за актовим записом № 34. За час перебування у шлюбі у сторін дітей не народжувалося. З огляду на матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у відповідності зі ст. 112 СК України, оскільки встановлено, що причина розпаду подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною. Подружні відносини між сторонами припинені з жовтня місяця 2014 року, що встановлено з пояснень позивача, наведених у позовній заяві. У даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам обох. У відповідності до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12. 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. В даному випадку, суду відома позиція обох сторін, а саме суперечність їх інтересам перебування у шлюбних відносинах між собою, оскільки ініціювання вирішення даного спору надійшло від позивача, який в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, в свою чергу, відповідачка не заперечила на розірванні шлюбу, не ставила перед судом питання про можливість та бажання на примирення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище при реєстрації шлюбу та яка має право після розірвання шлюбу обирати прізвище яким буде іменуватися надалі, в судовому засіданні не ставила перед судом питання про залишення їй того чи іншого прізвища після реєстрації розірвання шлюбу. В силу вимог ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу, після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Таким чином, копію даного рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати у відділ ДРАЦСу Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, для виконання. Згідно ст.ст. 79,88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції № 7 від 23.06. 2015 року, при звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243,60 гривень. Також згідно квитанції № 17 від 23.06. 2015 року, позивачем понесено витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень. Тому, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень та витрати за правову допомогу в розмірі 500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved