Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким надати дозвіл [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на тимчасові виїзди за кордон до країн Європейського Союзу у період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2019 року у супроводі матері [PERSON], [INFO] ([NUMBER], виданий 03.03.2016 року Радивилівським РС УДМС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер [NUMBER]), без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO] Позивач в судове засідання не з'явилася, однак, суду подала письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, подала заяву, в якій просить слухання справи проводити у її відсутності та у відсутності її довірителя, позов підтримує, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Бродівської РДА в судове засідання не з'явилася, причини неявки суд не повідомив. В судове засідання відповідач не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що позивач та представник позивача не заперечують проти проведення заочного розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд розглянув справу у відсутності позивача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Взявши до уваги заяви позивача та представника позивача, з'ясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Суд, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 18.03.2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], укладено шлюб, зареєстрований Радивилівським відділом РАЦС Рівненської області, актовий запис № 26 (а.с. 8). 10.10.2010 року рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області (справа № 2-820/10) шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9, 10). За час подружнього життя у сторін народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.11-13). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із нею та перебувають на повному її утриманні, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання № 340 від 14.06.2018 року (а.с. 22), з якого вбачається, що позивач та її діти, починаючи з 2013 року проживають за адресою [ADDRESS]. Відповідач ніякої допомоги щодо утримання дітей не надає і взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст. 180 СК України, згідно якої, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11.10.2010 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 08.09.2010 року до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданої начальником Радивилівського РВ ДВС (по виконавчому листу № 2-821 від 22.10.2010 року), відповідач аліменти взагалі не сплачував, в результаті чого станом на 01.06.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 58 896, 30 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до змісту пункту 4.2. Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 17, 18 "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітніх дітей, а також те, що батько дітей [PERSON] своїми діями безпідставно перешкоджає матері дітей [PERSON] забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] необхідно задовольнити.

Outcome: approved