Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

15.09.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову позивач вказала, що [INFO] в м. Комотіні, Родопі, Греція, померла її сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вона як єдина спадкоємиця другої черги за законом у серпні 2021 року звернулася до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області для отримання свідоцтва про право на спадщину, але її відмовлено у проведенні нотаріальної дії з підстав пропуску встановленого шестимісячного строку на подачу заяву при прийняття спадщини. Вважає, що строк нею пропущений з поважних причин, оскільки її сестра, з якою вона рідко спілкувалася лише телефоном, постійно мешкала та померла на території іншої держави. Про смерть сестри дізналася випадково у березні 2019року коли намагалася додзвонитися до неї. Крім того, про факт існування спадкового майна на території м. Лиман, вона дізналася випадково від родичів померлого чоловіка спадкодавці теж з телефонної розмови. Наведені підстави пропуску строку на прийняття спадщини просить визнати поважними та визначити їй додатковий строк на подання відповідної заяви нотаріусу(а.с.1-4). Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні 30.09.2021 підтримала заявлені у позові вимоги, просила суд їх задовольнити. Крім того додатково пояснила, що про факт існування спадкового майна на території м. Лиман, вона дізналася випадково від родичів померлого чоловіка спадкодавці з телефонної розмови на початку 2020 року. Оскільки вона є юридично не грамотною людиною, вона звернулася за консультаціє до безкоштовного адвоката про її право на отримання спадщини, де їй повідомили, що таку вона може отримати лише за наявності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, та документів, які підтверджують її родинний зв`язок з померлою, яких у неї не було. Оскільки в цей період як на території Греції так і на території України були введенні обмеження внаслідок надзвичайного стану через пандемію корона вірусу, а саме з березня 2020 по червень 2020 року та з листопада 2020 року по грудень 2020року, а також враховуючи що з 12.03.2020 на усій території України було встановлено карантин, який рішенням уряду неодноразово було продовжено зі встановленням певних обмежень зокрема щодо роботи державних установ, в тому числі і нотаріальних контор та самоізоляції осіб, які досягли 60-річного віку, що стосується саме її, оскільки вона 1953 року народження, оригінали зазначених документів були отримані позивачем від родичів померлої лише у березні 2021 року. Вказує також, що оскільки нею суворо дотримувалися проти епідеміологічні заходи, вона не змогла вчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім того зазначила, що оскільки померла сестра виїхала на постійне місця мешкання у 2011 році до Греції разом зі своїм чоловіком [PERSON] , 1944 року народження, то вважала що він був спадкоємцем першої черги. Як потім від родичів чоловіка спадкодавці з телефонної розмови на початку 2020 року з`ясувалося, що останній помер, а інші спадкоємці відсутні. Заявою від 29.11.2021 просила закінчувати розгляд справи за її відсутності(а.с.61). Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву(а.с. 50-51). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивачка [PERSON] , [INFO] , відповідно до копію паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 10.09.1998 Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8,17). Сестра позивачки, [PERSON] , [INFO] , відповідно копії паспорта, серії [NUMBER] , виданого 21.10.2003 Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Родинні стосунки позивачки [PERSON] та [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу(а.с11-16). [INFO] в м. Комотіні, Родопі, Греція, померла сестра позивачки [PERSON] , що підтверджується копією акту цивільного стану про смерть виданого 13.11.2013 відділом РАЦС Муніціпального утворення Нео-Сідірохоріо, нотаріальний переклад якого з грецької на українську мову здійснено перекладачем Власенко О.В. 05.07.2019 в м. Харків, справжність підпису якої посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко С.В. під реєстровим № 9204(а.с.11-19). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ст. 1220 ч.1,2 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.04.1996 приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Адамовичем В.І., за реєстровим № 827, зареєстрованого в Слов`янському БТІ 16.04.1995 за № 215(а.с.23). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст. 46 ЦК України). Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у нотаріуса не заводилася, та із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, що підтверджується інформацією від 22.09.2021, наданою приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округ Донецької області Семеновою І.М. (а.с. 38). Позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , але постановою приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округ Донецької області Семеновою І.М. від 27.08.2021, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою такої відмови є пропущений [PERSON] , встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.20-21). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що про смерть сестри вона дізналася випадково, а також вважала що спадщину було прийнято іншими спадкоємцями. Крім того, оскільки нею суворо дотримувалися проти епідеміологічні заходи, вона не змогла вчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 12.03.2020 зі змінами, був встановлений карантин яким було направлено на самоізоляцію осіб, які досягли 60-річного віку, заборонено перевезення пасажирів залізничним транспортом у всіх видах внутрішнього сполучення регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньо обласному і міжобласному сполученні. Дія карантинних заходів неодноразово подовжувалась. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З метою убезпечити населення України від поширення гострих респіраторних захворювань в тому числі, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який віднесено до особливо небезпечних, введено ряд обмежень, в тому числі обмежено пересування громадян та перебування їх у громадських місцях, із встановленням обмеження роботи державних установ, в тому числі і нотаріальних контор. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Введення карантинних заходів на території України, що створюють істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є поважною причиною, яка зумовлена непереборними явищами та не залежить від волі позивача. Крім того, у відповідності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавіруснуї хвороби (COVID-19)» № 530-IX від 17.03.2020, з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Листом Мінстерства юстиції України від 17.03.2020 № 1534/19.5/32-20"Щодо оорганізації роботи державних нотраіальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину" було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладнідії. Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19) створили позивчау перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до ноатіруса заяву про прийняття спадщини після смерті сестри(наведене узгоджується з постановою ВС від 12.10.2021 у справі № 953/8112/20). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17.01.1970 та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. І спочатку смерть спадкодавця, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». При цьому, оцінку доводам висловленим у позові та отриманих поясненнях суд робить у сукупності і з тим, що обставини (причини), у зв`язку з якими позивач пропустив строк для прийняття спадщини були: об`єктивними, адже не залежали від волі позивача; непереборними, оскільки не могли бути усунуті позивачем; носили для позивача характер істотних труднощів, оскільки унеможливлювали подачу позивачем заяви про прийняття спадщини. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача суду не надано. Враховуючи сукупність наведених обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки зазначене не заперечує закону та інтересам сторін.

Outcome: approved