Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

11.08.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі без поважних причин та втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 13.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, відповідачам встановлений строк на подання відзиву та зустрічного позову, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.10.2021 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідачі без поважних причин не мешкають в спірній кімнаті та не користуються нею понад двадцять років, перешкод в користуванні житлом ніхто відповідачам не чинив. Достеменні відомості про їх місцеперебування відсутні, наявна інформація, що відповідачі виїхали до м.Москва, до матері, яка виїхала раніше. Просить позов задовольнити, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів, та поверталась у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Крім того, відповідачі викликались до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що 01.02.1991 року [PERSON] , Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів видано ордер на родину з трьох осіб : позивача, її доньку [PERSON] та зятя - [PERSON] на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є наймачем квартири. [PERSON] та [PERSON] знялися з реєстрації в добровільному порядку. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є онучками позивача. В спірній квартирі зареєстровані як неповнолітні діти члена сім`ї наймача, однак понад 22 роки не мешкають без поважних причин, не сплачують комунальні послуги, витрат в утриманні житла не несуть, особистих речей в квартирі не мають. Факт непроживання відповідачів за спірною адресою підтверджено поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснила суду, що понад 20 років тому, ще неповнолітніми дітьми відповідачі переїхали на постійне місце проживання до матері в Москву , та в подальшому не повертались, квартирою не користуються та не проживають без поважних причин, відомості про їх місце перебування на теперішній час відсутні. В спірній квартирі мешкає позивачка. Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідачів у квартирі, а також не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача або інших осіб у користуванні відповідачем квартирою. Таким чином суд вважає, що вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved