Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

22.12.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 17.08.2003 року в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області на житловий будинок з господарськими будівлями №7, що розташований по вул. Стеценка в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що звернулася до Радомишльської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, але нотаріус повідомив про те, що не може видати свідоцтво з тих підстав, що право власності на зазначений вище житловий будинок на спадкодавця не було зареєстровано, що і змусило позивача вирішувати зазначене питання у судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.38). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,\~ЦК України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Із матеріалів справи вбачається, що позивач порушив у суді спір про визнання права на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 17.08.2003 року, тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року (а.с.12). Враховуючи зазначене та фактичні обставини справи суд визначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, а саме, відповідні правила\~\~ЦК УРСР\~1963 року.\~\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) народилася 17.01.1961 року і її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-11,13). 17.08.2003 року в с. Заболоть Радомишльського району померла її мати [PERSON] (а.с.12). Згідно виданих виконкомом Заболотської сільської ради довідок [PERSON] на день смерті постійно проживала та була зареєстрована вбудинку №7, що розташований по вул. Стеценка в с.Заболоть Радомишльського району Житомирської області. Крім померлої в цьому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину в шестимісячний строк прийняла [PERSON] шляхом догляду за будинком, обробітком земельної ділянки (а.с.15-17). Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок №7 по вулиці Стеценка в селі Заболоть, виготовленого 30.11.2015 року житловий будинок збудований в 1956 році, має інвентаризаційну вартість 33212 грн. (а.с.18-20). Як вбачається із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.12.2015 року право власності на житловий будинок №7 по вулиці Стеценка в селі Заболоть Радомишльського району Житомирської області не зареєстровано (а.с.21). За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Відповідно до вимог\~ст.548 ЦК УРСР\~ для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно\~ст. 549 ЦК УРСР\~для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно із п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка діяла на час виниклих правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки № 451 від 19.11.2015 року, яка була видана Заболотською сільською радою Радомишльського району Житомирської області, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а відтак прийнята спадщина на підставі ч. 2\~ст. 548 ЦК УРСР\~та належить їй з моменту відкриття спадщини (а.с.17). Розділом VІІ\~ЦК УРСР\~1963 року, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування", згідно якогоза наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні позивач надала суду лист-відповідь державного нотаріуса від 29.01.2016 року, зміст якого зводиться до розяснень порядку отримання свідоцтва про право на спадщину і який не можна вважати відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину, тому зазначений лист судом до уваги не береться. В той же час в матеріалах справи знаходиться відповідьРадомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області від 26.12.2015 року, що після смерті [PERSON], яка померла 17.08.2003 року, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися. Спадкова справа до майна [PERSON] нотаріальною конторою не заведена (а.с.32). Крім того, із пояснень позивача вбачається, що крім неї із спадкоємців ще є її рідна старша сестра, яка не збирається успадковувати після смерті матері її майно і за необхідності може відмовитися від своєї частки. В попередньому судовому засіданні в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України позивачці судом було розяснено, що позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом і позивач має право подати клопотання про заміну неналежного відповідача, але вона зазначеним правом не скористалася. Аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно являються безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed