Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

14.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 14.12.2008 року, право власності на право на земельну частку (пай), загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що вона пропустила встановлений строк для прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], яка є дружиною брата позивачки, та [PERSON], яка є сусідкою позивача [PERSON] та померлого її батька [PERSON], та які пояснили, що дійсно позивач багато років проживала постійно зі своїм батьком та по день його смерті, протягом декількох років після смерті батька позивач проживала за адресою: [INFO]. Позивач вела спільне господарство з батьком, доглядала його, хоронила його. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0063232, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96 та зареєстрованого 12.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за №557, [PERSON] належить право на земельну частку (пай), загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області. Вказане також вбачається із листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26.10.2017р. за №9-15-0.181-2930/126-17. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №134675 від 14.12.2008 року, виданого Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 14.12.2008 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай), загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області. За життя [PERSON] заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №48933663 від 31.08.2017 року. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, стала його дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про її народження серії І-ЖД №024915 від 08.10.1994р. повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 31.08.2107р., з якого вбачається про зміну її прізвища з «Леонова» на «Баррі», свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №070737 від 22.04.1998р., з якого вбачається про зміну її прізвища з «Баррі» на «Чернову», копії яких наявні у матеріалах справи, довідкою Муравлівської сільської ради №460 від 08.09.2017р. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Позивач [PERSON] спадщину після смерті батька прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців після смерті проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, здійснювала ухід за батьком та хоронила його, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 08.09.2017р. за №460. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] листом №369/02-14 від 31.08.2017р., йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після померлого 14.12.2008р. [PERSON], у звязку з тим, що ним пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Факт проживання та прийняття спадщини позивачем після батька шляхом постійного спільного проживання підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та підтверджено довідкою виконавчого комітету Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 08.09.2017р. за №460. Таким чином, судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, спадщину прийняла шляхом спільного проживання зі спадкодавцями, інших спадкоємців немає, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті батька немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved