Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

10 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, третьої особи про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] та зняття арешту, посилаючись на наступне. [INFO] померла тітка позивача - власник квартири [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис про смерть за №10752, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві [INFO]. 16 липня 2003 року [PERSON] було складено заповіт на двох осіб: позивача - [PERSON] та її рідну сестру - [PERSON] 28 липня 2007 року [PERSON] за договором дарування передала квартиру у власність сестри позивача - [PERSON] 28 лютого 2013 року Рішенням Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] була визнана недієздатною з 06 вересня 2002 року, встановлено над нею опіку та призначено опікуном позивача - [PERSON] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року була задоволена позовна заява [PERSON] як опікуна в інтересах недієздатної [PERSON] та договір дарування квартири [ADDRESS] від 28 липня 2007 року визнано недійсним. Оскільки заповіт був складений 2003 року а заповідач був визнаний судом недієздатним з 06 вересня 2002 року то Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року заповіт визнано недійсним. Водночас, цим же рішенням сестру позивача [PERSON] було усунуто від права на спадщину. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Проте, позивач [PERSON] як опікун [PERSON], за її життя не зареєструвала за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач звернулась до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини за законом після смерті тітки, однак їй стало відомо, що право власності на спадкову квартиру зареєстроване за іншою особою - [PERSON], яка усунута від права на спадщину, а документ на підставі якого була здійсненна перереєстрація квартири - договір дарування скасовано Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 17 грудня 2013 року. З урахуванням викладеного просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача та третьої особи, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 637/2015 щодо майна [PERSON], яка померла [INFO], чинного заповіту чи іншого документу, яким вона заповідала все своє майно та все, що належало їй на день смерті складено не було. На час смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року визнано недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-16). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року визнано недійсним заповіт [PERSON] від 16 липня 2003 року за яким [PERSON] заповідала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Визнано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та усунуто від права на спадщину [PERSON] (а.с. 20-22). Листом державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Браславської О.Г. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю реєстрації права власності у встановленому законом порядку за померлою - [PERSON], на квартиру [ADDRESS]. Оригінал договору купівлі-продажу квартири в суді представлений. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року , Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можє, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] та скасування арешту на спірне нерухоме майно ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Оцінивши зібрані докази суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року № 7, п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, статтею 1 Першого протоколу Конвенції, ст. 9 Конституції України, ст.ст. 16, 1268 ЦК України,

Outcome: approved