Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

20 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі\~ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 56548,80 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час\~ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 913-Вк від 28 березня 2017 року був звільнений з роботи за\~статтею 38 КЗпП України\~за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому лише 22 листопада 2017 року шляхом стягнення з рахунків боржника на його особистий картковий рахунок, коштів, відповідно до судового наказу в сумі 39945,56 грн. Посилаючись на вимоги\~статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2017 року по 22 листопада 2017 року у сумі 56548,80 грн. Представник ПрАТ «Рівнеазот» подав суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи провести у відсутності представника відповідача. Позовну заяву [PERSON] вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в якому вказує, що не погоджується з кількістю днів затримки заборгованості із заробітної плати, що становить 159 днів, а не 160 днів та посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов»язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи провести за його відсутності. Крім того, надавши відповідь на відзив, тим самим зменшивши розмір позовних вимог та просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 56195,37 грн. (159Х353,43). Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та доведеними, а тому його позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час\~ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 913-ВК від 28 березня 2017 року позивач був звільнений з роботи за\~статтею 38 КЗпП України\~за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю з 31 березня 2017 року. При звільненні з роботи йому лише 22 листопада 2017 року перераховано шляхом стягнення з рахунків боржника на його особистий картковий рахунок, коштів, відповідно до судового наказу в сумі 39945,56 грн. Вказані обставини сторонами визнаються і, крім того, підтверджуються дослідженими по справі письмовими доказами. Відповідно до вимог\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За встановлених по справі обставин суд визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі\~статті 117 КЗпП України\~у розмірі 56195,37 грн. (159Х353,43). Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов"язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, суд визнає недоречним. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дій відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред"явленні позову про стягнення\~\~ середнього\~\~ заробітку\~ за\~ час затримки\~\~ розрахунку, звільнений від сплати судового збору, на підставі п.1 ч.1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved