Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

11.04.2016 позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який в подальшому було направлено за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з Чернівецького районного суду Вінницької області. Позов мотивовано тим, що 30.10.2010 позивача було обрано Шендерівським сільським головою та після складення присяги 19.11.2010 вона приступила до виконання обов'язків на посаді. Разом з тим, рішенням 17 сесії 6 скликання Шендерівської сільської ради Чернівецького району від 08.11.2011, повноваження позивача було достроково припинено. 25.07.2012 на 24 сесія 6 скликання Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області таке рішення було скасовано. Одночасно на даній сесії вирішено питання про недовіру позивачу, як Шендерівському сільському голові та повторно, достроково припинено її повноваження. Рішення мотивоване тим, що позивач, як сільський голова не забезпечила здійснення наданих їй повноважень. Питання про виплату позивачу будь-яких коштів та її поновлення на посаді вирішено не було. За її позовом Шаргородський районний суд Вінницької області 03.10.2013 ухвалив постанову у справі № 230/4706/12, якою визнав протиправним та скасував рішення від 25.07.2012, 24 сесії 6 скликання Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області "Про недовіру Шендерівській сільському голові [PERSON] та дострокове припинення повноважень Шендерівського сільського голови [PERSON]". Позивача поновлено на посаді та стягнуто з Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2012 по день ухвалення рішення в сумі 31 689,00 грн. Постанова набула чинності 14.11.2013. Також, постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.04.2013 у справі № 152/349/13-а, в позові про скасування звільнення з публічної служби та поновлення на посаді позивача - відмовлено. Постанова переглядалась в апеляційній та касаційній інстанціях, які залишили постанову суду першої інстанції без змін. Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду Вінницької області від 14.05.2015 у справі № К800/42329/13, зазначено, що питання зобов'язання сільської ради здійснити поворот скасованого рішення шляхом виплати [PERSON] заробітної плати в даній справі не мають правового зазначення для вирішення зазначеного спору, оскільки такі вимоги в установленому порядку в справі позивачем не ставились. Проте, позивач не позбавлена права звернутись до суду з новим позовом із зазначеного питання. Постанова Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2013 виконана відповідачем лише 26.02.2016. Враховуючи викладене, а також заяву [PERSON] про збільшення позовних вимоги, вона просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2011 по 25.07.2012 в сумі 28456 грн. 29 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по рішенню суду та виплати розрахунку при звільненні з 21.10.2013 по 26.10.2016 в розмірі 121 863 грн. 66 коп., а також зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату індексації та компенсації, у зв'язку з порушенням термінів виплати по заробітній платі, присудженій їй Шаргородським районним судом 03.10.2013 у справі № 230/4706/12 в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.07.2012 по 03.10.2013 (помісячно) на дату фактичної виплати, що мала місце 26.02.2016 та провести нарахування та виплатити індексацію та компенсацію, у зв'язку з порушенням термінів виплати по заробітній платі, що належить їй за час вимушеного прогулу з 08.11.2011 по 25.07.2012 на дату фактичної виплати. Позивач та її представник в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали. Просили позов задовольнити в повній мірі. Не заперечували проти винесення заочного рішення у справі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.191). Враховуючи думку позивача та його представника, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи слідує, що рішенням № 3 винесеному 19.11.2010 на 1 сесії 6 скликання Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області встановлено розмір посадового окладу сільського голови [PERSON] - 2327 грн. 85 коп. (а.с.5). Рішенням 17 сесії 6 скликання від 08 листопада 2011 року Шендерівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області достроково припинено повноваження Шендерівського сільського голови [PERSON] (а.с.6). Рішенням 24 сесії 6 скликання від 25 липня 2012 року «Про скасування раніше прийнятих рішень від 08.11.2011 та від 20.12.2011» Шендерівська сільська рада Чернівецького району Вінницької області скасувала, зокрема, рішення 17 сесії 6 скликання Шендерівської сільської ради від 08 листопада 2011 року «Про дострокове припинення повноважень Шендерівського сільського голови [PERSON]».Одночасно на даній сесії вирішено питання про недовіру позивачу, як Шендерівському сільському голові та повторно, достроково припинено її повноваження (а.с.8). Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2013 року у справі № 230/4706/12, визнано протиправним та скасовано рішення 24 сесії 6 скликання Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області "Про недовіру Шендерівській сільському голові [PERSON] та дострокове припинення повноважень Шендерівського сільського голови [PERSON]" від 25.07.2012. Позивача поновлено на посаді та стягнуто з Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2012 по день ухвалення рішення в сумі 31 689,00 грн. Постанова набула чинності 14.11.2013. Як слідує зі змісту даного судового рішення питання про стягнення коштів за період з 08.11.2011 по 25.07.2012 (а.с.9-15). Рішенням 33 сесії 6 скликання від 14 жовтня 2013 року Шендерівська сільська рада Чернівецького району Вінницької області поновлено [PERSON] на посаді сільського голови та вирішено виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2012 по день ухвалення рішення у сумі 31689, 00 грн. Цим же рішенням знову достроково припинено повноваження позивача на посаді (а.с.23). Одночасно суду надано рішення 34 сесії 6 скликання від 21.10.2013, яким Шендерівська сільська рада Чернівецького району Вінницької області знову припинила повноваження позивача на посаді (а.с. 25). Позивач вказує, що при звільненні ні з 08.11.2011 по 25.07.2012 ні з 21.10.2013 з нею не проведено розрахунку. Як слідує із записів в трудовій книжці позивача після запису 08.11.2011 про дострокове припинення її повноважень на посаді, вчинено запис про її поновлення на посаді 14.10.2013, а потім запис про дострокове припинення її повноважень 21.10.2013. Інших записів після того не вчинено (а.с. 162,163). 27.08.2012, 28.01.2013 та 22.10.2013 [PERSON] зверталась до відповідача із заявами про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за період вимушеного прогулу та приведення трудової книжки у відповідність, однак рішенням 26 сесії 6 скликання від 08 січня 2013 року Шендерівська сільська рада вирішила заяву [PERSON] про поновлення на посаді та виплату заробітної плати із всіма виплатами за період вимушеного прогулу відхилити з підстави, що сесія сільської ради прийняла рішення «Про недовіру Шендерівському сільському голові [PERSON] та дострокове припинення повноважень», яке ніким не скасовано (а.с.26-33). На звернення від 04.04.2016 позивач про нарахування та здійснення їй виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні, нарахування індексацій та компенсацій відповідачем їй надана відповідь, що таке питання може бути вирішено лише на підставі судового рішення (а.с. 76-78). Відповідно до частиною першою статті 233 КЗпП України, зокрема, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В судовому засіданні позивач зазначила, що рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2013 по справі № 230/4706/12 в частині виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.07.2012 по день ухвалення рішення, а саме 03 жовтня 2013 року, у сумі 32 689 гривень лише 26 лютого 2016 року, що підтверджується меморіальними ордерами № 1 та № 2 від 26 лютого 2016 року, а також випискою по банківському рахунку позивача (а.с.164-166). При вирішенні спору суд зважає на положення ст. 116 КЗпП, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, а саме 26.02.2016. Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Разом з тим, статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. До матеріалів справи позивачем додано розрахунок позовних вимог в частині середнього заробітку за час затримки виплати присудженої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні - з 21 жовтня 2013 року по 26 жовтня 2016 року (на день винесення рішення у справі). Згідно вказаного розрахунку, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2011 по 25.07.2012 становить - 28456 грн. 29 коп., а середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по рішенню суду та виплати розрахунку при звільненні з 21 жовтня 2013 року по 26.10.2016 становить 121863 грн. 66 коп. (а.с.189). Отже, зважаючи на вказане вище та положення зазначених норм суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по рішенню суду та виплати розрахунку при звільненні слід задовольнити. Крім того, відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ зі змінами). Положенням статті 34 вказаного Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання ці на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітної плати тощо. Зважаючи на положення вказаних вище норм, а також те, що право [PERSON] було порушено, суд вважає, що в цій частині слід також задовольнити позов та зобов'язати відповідача провести нарахування та виплатити позивачу індексацію та компенсацію, у зв'язку з порушенням термінів виплати по заробітній платі, присудженій їй Шаргородським районним судом 03.10.2013 у справі № 230/4706/12 в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.07.2012 по 03.10.2013 (помісячно) на дату фактичної виплати, що мала місце 26.02.2016 та зобов'язання відповідача провести нарахування та виплати позивачу індексації та компенсації, у зв'язку з порушенням термінів виплати по заробітній платі, що належить їй за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2011 року по 25 липня 2012 року на дату фактичної виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 84 та ч. 1 ст. 88 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження оплати правової допомоги суду надано квитанцію та відповідний розрахунок суми гонорару (а.с. 74,75,93,94). Враховуючи викладене вище та

Outcome: approved