Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[INFO] помер брат позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на майно до складу якого, серед іншого, увійшов будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та дві земельні ділянки, площами по 2,8942 га, кадастровий [NUMBER] та № [NUMBER], які передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач спадщину після смерті свого брата разом із [PERSON], яка є племінницею спадкодавця, прийняла та, уклавши із [PERSON] договір про поділ спадкового майна, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим [NUMBER]. Відповідно до вказаного вище договору про поділ спадкового майна позивач отримала право на спадкування житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок померлий брат позивача успадкував від свого батька [PERSON], який помер [INFO] [PERSON] спадщину після смерті свого батька прийняв, але юридично своїх прав не оформив та теж помер. Позивач виявила намір належним чином оформити вказане вище спадкове майно, а тому звернулася до нотаріальної контори з відповідними заявами. Однак оформити вказану спадщину так і не змогла, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказаний будинок. За таких обставин позивачу, постановою нотаріуса від 23.07.2018 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, а тому вона була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач не з'явилась, однак остання направила до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила провести за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача - Ковтунівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду відповідне клопотання, в якому просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, проти позовних вимог не заперечує, позов визнає. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з даними витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, [PERSON] народився [INFO], а його батьком був зазначений [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 31.014.2006 року) [PERSON] помер [INFO] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно померлого, яку прийняв [PERSON], оскільки останній на час смерті спадкодавця проживав разом із ним, що стверджується також даними довідки №77 від 14.02.2018 року виданої виконавчим комітетом Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд зважає, що сторони по справі не заперечують вказані вище обставини справи, таким чином факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті свого батька, суд, на підставі ст. 82 ЦПК України вважає доведеними, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 17.01.2018 року) [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис №2. Згідно з нормами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Позивач по справі є рідною сестрою померлого [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про народження позивача (серії [NUMBER] від 15.03.1984 року), а також свідоцтвом про укладення шлюбу (серії [NUMBER] від 24.05.1986 року), із даних якого вбачається, що позивач змінила своє прізвище на [PERSON] в наслідок укладення шлюбу. Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2018 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок, у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно вказаної вище довідки виконкому Ковтунівської сільської ради, виданої на підставі погосподарської книги №5, особовий рахунок №343 за померлим [INFO] [PERSON], обліковується житловий будинок, рік побудови 1978, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На день його смерті в житловому будинку, окрім померлого, були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року; син [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; син [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; син [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1978 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок, а після його смерті вказаний будинок був успадкований його сином [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на день смерті, хоча належним чином своїх спадкових прав [PERSON] так і не оформив та теж помер. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаного будинку [PERSON], а після його смерті [PERSON]. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до норм ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Як вбачається з копії спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І., після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №33-2018, підставою для заведення якої були подані заяви від [PERSON] та [PERSON]. Згідно з договором про поділ спадкового майна від 23.07.2018 року спадкоємці майна [PERSON] поділили спадщину між собою та визначили, що цей договір є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на, в тому числі, вказаний вище житловий будинок для [PERSON]. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті свого брата, який в свою чергу прийняв спадщину після смерті свого батька, а оскільки оригінали правовстановлюючих документів відсутні, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи наявність законних підстав, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved