Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Адвокат Скворцова Алла Юріївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади.. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] має право на отримання пенсії за віком.\~ Він є внутрішньо переміщеною особою. 24.03.2017 року його було викрадено невідомими особами з власного будинку та поміщено у підвал будівлі ГУ СБУ в Луганській області. Протягом 1 року та двох місяців позивач знаходився в полоні на непідконтрольній території України, де стосовно нього вчинялись насильницькі дії, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.07.2019 року №12019130550000376. Його звільнили 07.05.2018 року. Позивач одразу звернувся\~ до Луганської обласної державної адміністрації з питанням про поновлення виплати пенсії, яку було призупинено з 01.01.2018 року за рішенням комісії при Новоайдарській районній державній адміністрації від 04.12.2017 року через його відсутність за фактичним місцем проживання. За зверненням до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо переведення виплати пенсії в зв`язку зі зміною місця проживання [PERSON] було включено до списку від 18.05.2018 року №800 та передано до УПСЗН Сєвєродонецької міської ради для перевірки фактичного місця проживання. З 01.01.2018 року його пенсійну справу було прийнято на облік, проте Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не виплатило заборгованість по пенсійним виплатам за період з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року. 13.03.2019 року Луганським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №360/462/19, яким визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати [PERSON] пенсії\~ з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити [PERSON] заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України". 01.07.2019 року це рішення набрало законної сили, 30.07.2019 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання цього рішення. Проте рішення суду до сих пір не виконане і [PERSON] не отримав заборгованість по пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, що свідчить про бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, яке вважає можливим виплатити пенсію за минулий період лише на підставі окремого порядку, встановленого КМУ, що є протиправним. У зв`язку з цим [PERSON] має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, оскільки в зв`язку з припиненням пенсійних виплат позивач був позбавлений права власності на своє майно. Він неодноразово звертався до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявами щодо виконання судового рішення і виплати йому пенсії, проте протиправна бездіяльність продовжується. Невиплата пенсії позивачу спричинила йому моральні страждання, які полягають в тому, що відсутність коштів відобразилась на якості його життя, недостатньому життєвому рівні, вплинуло на можливість харчування, лікування, унеможливило вільний розвиток його особистості. Враховуючи тяжкість та тривалість страждань, їх характер, розмір моральної шкоди визначений в розмірі 10813,90 грн., виходячи з розміру заборгованості по пенсії. Просив суд стягнути з Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на його користь моральну шкоду розмірі 10813,90 грн., завдану внаслідок протиправної бездіяльності\~ шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів державного бюджету. Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надало відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувало тим, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року по справі №360/462/19\~ порушені права [PERSON] були відновлені. Виплату пенсії позивачу за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року не профінансовано з незалежних від управління причин. Позивач не надав жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та існування причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою. Слід врахувати судову практику в аналогічних справах, зокрема, у постанові Верховного суду від 16.01.2019 року по справі №452/3296/16-ц. Пенсію позивачу в сумі 10813,90 грн. було перераховано, а тому стягнення цієї суми в цивільній справі є подвійною відповідальністю. Позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки сума заборгованості по пенсії йому вже виплачена. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] . 01.01.2018 року виплата пенсії позивачу було зупинена за рішенням комісії при Новоайдарській районній державній адміністрації від 04.12.2017 року через його відсутність за фактичним місцем проживання/перебування. 16.05.2018 року позивач був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа (довідка від 16.05.2018 року №0000537942). 02.07.2019 року\~ за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019130550000376 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за фактом незаконного позбавлення волі та застосування щодо нього насильства. Листом від 15.06.2018 року №СО-8421187 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило [PERSON] про те, що виплата пенсії за минулий період буде здійснена після прийняття КМУ окремого порядку. З 17.05.2018 року [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Листом від 28.08.2018 року №СО-8421187 Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повідомило [PERSON] про те, що виплата пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року буде здійснена після затвердження КМУ окремого порядку та за умови фінансування. 13.03.2019 року Луганським окружним адміністративного судом ухвалено рішення у справі №360/462/19, яким визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати [PERSON] пенсії\~ з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити [PERSON] заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України". 01.07.2019 року рішення набрало законної сили. 30.07.2019 року було відкрито виконавче провадження №59672599 щодо примусового виконання цього рішення. В грудні 2020 року заборгованість по пенсії в сумі 10813,53 грн. була виплачена позивачу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдал аморальної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вказана протиправність, яка полягала у невиплаті пенсії позивачу за період з 01.01.2018 року по 01.06.2018 року, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Саме встановленням судовим рішенням обставин протиправного припинення виплати пенсії позивачу останній обґрунтовував завдання йому моральної шкоди, розмір якої він оцінив у 10813,90 грн. Крім того, на обґрунтування позовних вимог у цій частині позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених ним внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, його прав на належне пенсійне забезпечення, на право мирно володіти належним йому майном, оскільки Відповідач не виплачував йому пенсію без законних на те підстав протягом більш ніж рік, чим фактично позбавив позивача, який є внутрішньо переміщеною особою та пенсіонером за віком, єдиного засобу до існування, не поновлював його порушених прав на належне пенсійне забезпечення, не зважаючи на звернення позивача, що ставило його у становище на межі виживання. Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаною протиправною бездіяльністю моральних страждань, вину відповідача, а також причинний зв`язок між спричиненою моральною шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача. Невиплата пенсії позивачу за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача, який є особою похилого віку, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, який змушений був відстоювати свої порушені права в суді. Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень прав позивача, шляхом ухвалення судами рішень на користь позивача, та в подальшому виплата заборгованості по пенсії не може компенсувати позивачу його немайнових втрат. Суд відзначає, що заборгованість по пенсії за період з 01.01.2018 року по 01.06.2018 року була виплачена лише в грудні 2020 року, після численних звернень позивача зі скаргами до різних органів та установ, а також до суду за відновленням порушеного права. Протягом двох років позивач змушений був витрачати свої сили, докладати зусиль для організації свого життя за умови відсутності коштів до існування, на що він міг правомірно очікувати, та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану речей, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначеної позивачем в сумі 10813,90 грн., є розумним та справедливим, та визначений виходячи з розміру невиплаченої позивачу пенсії за шість місяців 2018 року. Суд вважає, що саме такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене відповідачем, його тривалості та відповідає вимогам розумності та справедливості. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, що має наслідком їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду, а також те, що відповідачем по справі є Держава, то судові витрати слід віднести за рахунок останньої.

Outcome: approved