Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

14 березня 2017 року позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про визнання права спільної часткової власності за набувальною давністю (ціна позову 101062 грн.) посилаючись на те, що 29.02.1996 року виконавчий комітет Дунаєвецької міської ради прийняв Рішення № 47 «Про надання житлової площі громадянам міста», відповідно до якого [PERSON], склад сім'ї 4-чол, працює водієм Смотрицького АТП-2265 надано трьохкімнатну квартиру №4, житловою площею 42,1 кв.м., яка знаходиться в 12-ти квартирному житловому будинку по [ADDRESS], побудованому для працівників Смотрицького АТП-2265. На підставі зазначеного рішення, 12 травня 1997 року виконавчим комітетом Дунаєвецької міської ради [PERSON] було видано ордер № 040761, серії ХМО на квартиру за адресою: [ADDRESS] на сім'ю з чотирьох чоловік, до якої, окрім нього, входили дружина - [PERSON], дочка - [PERSON] та син - [PERSON]. 23 вересня 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а [INFO] [PERSON] помер. З моменту вселення у вказану квартиру [ADDRESS] по даний час проживають та зареєстровані позивачі - [PERSON] та [PERSON]. Будинок в [ADDRESS], було зареєстровано за виробничо-комерційною фірмою «Смотрич» на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Дунаєвецьким МКП «Інвентарбюро» на підставі рішення Дунаєвецької міської ради №224 від 24.11.1988 року. Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] не видавалося та право власності не оформлялося. 27.04.2005 року Виробничо-комерційна фірма «Смотрич» припинила свою діяльність у зв'язку із банкрутством за судовим рішенням. Тому в грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Дунаєвецької міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири в [ADDRESS]. Відповідно до листа №02-17/2260 від 06 грудня 2016 року Дунаєвецької міської ради позивача [PERSON] повідомлено, що згідно довідки КП «ЖЕО» Дунаєвецької міської ради №03-03/476 від 30.11.2016 року будинок в [ADDRESS] та квартири в ньому на балансі та обслуговуванні вищезазначеного підприємства не перебувають, тому оформити приватизацію квартири, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», міська рада не має повноважень. В зв'язку із тим, що позивачі відкрито та добросовісно користуються та доглядають за квартирою більше 10 років, тому змушені звернутися до суду із позовною заявою про визнання права спільної часткової власності на квартиру за набувальною давністю і просять визнати з ними в порядку набувальної давності право спільної часткової власності в рівних частках по ? частці кожному на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,6 кв.м, житловою площею 42,1 кв.м.. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позивні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що з 1973 і до 2000 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей. [PERSON] працював в Смотрицькому АТП водієм. В 1997 році [PERSON] надали ордер на квартиру, де було вписаного його самого, позивачів та дочку. В квартиру заселилися до отримання ордеру, оскільки потрібно було її добудувати. Позивачка також зазначила, що в квартирі проживає з 1997 року і по даний час. З 1998 року з чоловіком разом не проживає, а в вересні 2016 року чоловік помер. За життя [PERSON] хотів приватизувати квартиру. Організації, якій належала квартира на даний час немає, а міська рада на свій баланс будинок не взяла. Більше десять років проживає у зазначеній квартирі, сплачує за комунальні послуги. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, підтримав пояснення [PERSON] та пояснив, що з 2003 року постійно проживає у квартирі, виписувався з неї тільки на період навчання. Представник позивачки [PERSON] по договору про надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та пояснив, що позивачі добросовісно користуються квартирою,а організацію, якій належала квартира на даний час ліквідовано, а тому просить визнати за позивачами право власності на квартиру, окрім судового порядку набути право власності неможливо. Представник відповідача: Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності та визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачів та представника позивачки, вважає, що позов підлягає до задоволення. В ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради №47 від 29.02.1996 року «Про житлової площі громадянам міста», [PERSON], склад сім'ї чотири чоловіки, який працює водієм АТП-2265, надано в 12-ти квартирному житловому будинку по [ADDRESS], що побудований для працівників АТП-2265, трьох кімнатну квартиру під №4 житловою площею 42,1 кв.м. (а.с.11). Ордером на житлове приміщення серії ХМО №040761, [PERSON] з сім'єю з чотирьох чоловік надано право заняття житлового приміщення, жилою площею 42,1 кв.м. в трьохкомнатній квартирі по адресі [ADDRESS], склад сім'ї: [PERSON] - жінка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син (а.с.12). [INFO] [PERSON] - попер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Судом встановлено, що шлюб 23 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.9). Позивачка [PERSON], [INFO] з 20.05.1997 року і по даний час, а позивач [PERSON], [INFO] з 20.05.1997 року по 20.06.1997 року, повторна реєстрація з 26.03.2003 року і по даний час проживають в квартирі [ADDRESS], доглядають за нею, виконують ремонтні роботи, сплачують комунальні послуги, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №3734 від 15.12.2016 року, довідкою №04-03/144 від 13.04.2017 року ,виданих КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дунаєвецької міської ради та оглянутих в судовому засіданні абонентських книжок. Судом також встановлено, що будинок в [ADDRESS] було зареєстровано за Виробничо-комерційною фірмою «Смотрич» на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Дунаєвецьким МКП «Інвентарбюро» на підставі свідоцтва Дунаєвецької міської ради №224 від 24.11.1988 року. Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] не видавалося та право власності не оформлялося, що підтверджується відповіддю на запити №26 від 07.02.2017 року КП Дунаєвецької районної ради «Інвентарбюро» (а.с.22). Відповідно до повідомлення Дунаєвецької міської ради за №02-17/2260 від 06.12.2016 року, будинок в [ADDRESS] та квартири в ньому на балансі та обслуговуванні КП «ЖЕО» Дунаєвецької міської ради не перебувають, на оформлення приватизації квартири [PERSON], міська рада не має повноважень (а.с.18). 27.04.2005 року Виробничо-комерційна фірма «Смотрич» припинила свою діяльність у зв'язку із банкрутством за судовим рішенням, що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №22627392 від 14.02.2017 року (а.с.20,21). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ІІК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) У відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Квартира [ADDRESS] набута у володіння [PERSON] в 1997 році на підставі ордера, тобто добросовісно. Відповідно до пунктів 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (1.01.2004 року). Таким чином, строк володіння [PERSON] спірною квартирою обраховується в даному випадку з 01.01.2001 року; з того часу до дня смерті він володів нею п'ятнадцять років, дев'ять місяців і одинадцять днів. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Після смерті [PERSON] квартира залишилась у володінні позивачів і до дня розгляду справи судом перебуває в їх спільному володінні. Отже, давність володіння позивачами спірною квартирою з врахуванням давності володіння нею [PERSON] становить загалом дев'ятнадцять років і дев'ять місяців. Судом встановлено, що володіння позивачів квартирою є відкритим та безперервним, що підтверджується зверненнями до органів місцевого самоврядування щодо приватизації квартири, технічним паспортом на вказану квартиру, зведеним актом №307 вартості будинків, господарських будівель та споруд від 22.11.2016 р., відповідно до якого вартість квартири становить 101062 грн. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 10 років продовжують відкрито, безперервно володіти квартирою [ADDRESS],загальною площею 63,6 кв.м, житловою площею 42,1 кв.м., суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності по ? частини відповідної квартири за набувальною давністю. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, вважає, можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Outcome: approved