Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

27.10.2012 року позивач [PERSON] пред'явила позов до суду, в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом знесення за рахунок відповідача прибудови фасадного входу до магазину «[INFO]», що розташована в цокольному поверху будинку [ADDRESS]. При цьому позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 28.10.2009 року виконавчим комітетом ОМР. Відповідач по справі під квартирою позивача в цокольному поверсі будинку провела реконструкцію нежитлового приміщення шляхом капітальної добудови фасадного входу, самочинно зайняла прибудинкову земельну ділянку, в результаті чого дах прибудованого відповідачем магазину знаходиться на рівні підвіконня квартири позивача, що перешкоджає позивачу користуватись належною їй квартирою, порушує вимоги пожежної безпеки, а також спричиняє інші незручності. Позивач зверталась до відповідача з проханням припинити самовільну реконструкцію, однак відповідач проігнорувала звернення позивача. Позивач зверталась до відповідних установ та організацій стосовно неправомірних дій відповідача, отримала письмові відповіді, з яких встановила, що відповідач була неодноразово попереджена про незаконність її дій щодо проведення прибудови, не узгодила проект будівництва, в зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач просить також стягнути витрати на правову допомогу та судові витрати. В судових засіданнях 21.12.2011 року, 22.02.2012 року, 15.05.2012 року, 06.06.2012 року, 20.08.2012 року, 17.09.2012 року, 29.01.2013 року представник позивача підтримував позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі, в судові засідання 31.01.2014 року та 24.02.2014 року позивач не з'явилась, повідомлялась, заяву про розгляд справи не надала. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення /а.с.64-65/, в судові засідання 31.01.2014 року та 24.02.2014 року не з'явились, повідомлялись, заяви про розгляд справи не надали. В наданих суду запереченнях вказали, що на реконструйоване приміщення відповідач отримала Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, видану Інспекцією ДАБК в Одеській області 12.04.2012 року, в зв'язку з чим просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи: Одеської міської ради до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням тієї обставини, що позивач повідомлялась судом про розгляд справи неодноразово, однак не з'явилась, а також того факту, що справа перебуває на розгляді в суді тривалий час, а саме з 27.10.2012 року, суд проводить розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 28.10.2009 року виконавчим комітетом ОМР /а.с.8/. З наданого відповідачем Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 26.07.2010 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2010 року зареєстровані нежитлові приміщення цокольного поверху в будинку [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, частка становить 102/1000 частини /а.с.95/. З матеріалів справи вбачається, що позивач стосовно самочинної реконструкції цокольного поверху відповідачем зверталась до Київської районної адміністрації ОМР, Управління архітектури та містобудування ОМР, Головного управління МНС України в Одеській області про що надала суду відповіді на її звернення, якими встановлено факт самочинної реконструкції прибудови /а.с.9-16/. Під час розгляду справи судом зупинялось провадження по справі по заяві позивача, так як вона оскаржувала судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2010 року, яким було визнано право власності за відповідачем [PERSON] на спірні реконструйовані приміщення. Вказане рішення було також підставою для реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації /а.с.66-70/. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області 13.03.2012 року апеляційні скарги заступника прокурора Київського району м. Одеси та [PERSON] задоволені частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2010 року скасоване. В позові [PERSON] про визнання за нею права власності на реконструйоване приміщення та виділ майна в натурі відмовлено /а.с.37-41/. Вказаним рішенням встановлено, що проведеною самовільною реконструкцією порушені права [PERSON], який мешкає в квартирі [ADDRESS], і дах фасадного входу до магазину знаходиться на рівні підвіконня квартири [PERSON] /а.с.40/. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" передбачено, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Згідно з п. 5 вищезазначеної Постанови розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, належним доказом по вимогам [PERSON] є висновок судової будівельно-технічної експертизи, який є в матеріалах справи. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №016/12 від 17.12.2012 року встановлено, що демонтаж самочинної прибудови не вплине на несучі здібності конструктивних елементів житлового будинку по [ADDRESS] за умови обов'язкового виконання при організації та провадженні робіт по демонтажу слідуючих вимог: роботи повинні виконуватись в строгій відповідності з проектом виконання робіт та технологічним картам, розробленим та затвердженим в передбаченому порядку /а.с.156-165/. Крім того в даному висновку зазначено, що зведена прибудова за розмірами /габаритами/ здійснена з порушенням робочого проекту. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу та судові витрати знайшли підтвердження в частині судових витрат на сплату судового збору. Вимоги про витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки у випадку, коли особа діє в інтересах сторони по справі, бере участь у розгляді справи як представник по довіреності, то оплата таких послуг ЦПК України не передбачена. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача, а саме в сумі 260,40 грн. (8,50 грн.+37,30 грн.+107,30 грн.+107,30 грн.).

Outcome: partial