Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

5 травня 2014 року позивач звернулася з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач самоправно займає належний їй на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS] Локачинського району, не маючи на це правових підстав, і не бажає добровільно його звільнити. З нею проживають її неповнолітні підопічні. Відповідач вселилась у дане житло за згодою батька позивача, але після його смерті у 2007 році продовжує в ньому проживати, веде власне господарство, чим перешкоджає їй користуватись цим майном. Вона є власником даного житла, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", витягом з погосподарської книги Дорогиничівської сільської ради та свідоцтвом про право власності на земельну ділянку за цією ж адресою. 27 січня цього року позивач направила [PERSON] лист-повідомлення про звільнення приміщення до 1 квітня 2014 року. Відповідач не є членом її сім'ї, в будинку не зареєстрована, договору найму на проживання в ньому за ст. 158 ЖК України ні спадкодавець, ні позивач з нею не укладали. Просить зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні житловим будинком по [ADDRESS] Локачинського району та виселити її з малолітніми дітьми з даного будинку. У судовому засіданні представник позивача підтримав та уточнив позов, враховуючи, що в даний час опіка над дітьми з відповідача знята і діти проживають з батьком в с. Замличі, просить вилучити вимогу про виселення з даного житла дітей. Пояснив, що [PERSON] є власником даного будинку, що підтверджується витягом, виданим БТІ, проте у зв'язку з тим, що відповідач постійно тривалий час проживає в ньому, виселитись добровільно не бажає, не може розпорядитись своєю власністю. Відповідач не є членом її сім'ї, і з 2007 року підстав на проживання у спірному будинку не має. Договір найму укладається в письмовій формі. Зміна власника не передбачає переходу права користування житлом особи, яка проживала зі згоди попереднього власника. Відповідач [PERSON] і представник відповідача позову не визнали і останній зазначив, що відповідач тривалий час зі згоди [PERSON] проживала разом з ним у спірному будинку, була членом сім'ї, вела спільне господарство, проводила ремонт будівлі. Після його смерті продовжує жити за даною адресою за усною домовленістю з позивачем у 2007 році по договору найму та житлового сервітуту. Позивачу як власнику не чиняться ніякі перешкоди в користуванні будинком, підстави втрати права відповідача на житло відсутні. Відповідач [PERSON] позову не визнав і пояснив, що його мати і [PERSON] тривалий час проживали в с. П'ятикори однією сім'єю. Після його смерті позивач дозволила відповідачу жити у цьому будинку. В даний час діти проживають з ним в с. Замличі Локачинського району. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Право користування житлом для власного проживання та проживання членів сім'ї закріплене також у ч. 1 ст. 383 ЦК Укрїни. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], рішенням Локачинського районного суду від 18 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області, за нею визнано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Локачинського району, (а.с.8,62-63), вона є власником даного майна, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", витягом з погосподарської книги Дорогиничівської сільської ради та свідоцтвом про право власності на земельну ділянку за такою ж адресою ( а.с. 4-7). 27 січня 2014 року позивач надіслала [PERSON] лист про необхідність звільнення помешкання, яке відповідачем отримано 6 лютого цього ж року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.9-10). Згідно з розпорядженням Локачинської райдержадміністрації № 290 від 6 грудня 2013 року [PERSON] була призначена опікуном над онуками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за дітьми закріплено право на проживання та користування в житловому будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 17-18). В даний час опіка припинена і діти передані батькові [PERSON] (розпорядження № 124, 126 від 1 липня 2014 року ( а.с. 70-71). Зі смісту позовної заяви слідує, що позивач, набувши у власність будинок, звернулася до суду про захист своїх прав, гарантованих їй як власнику положеннями ст. 150 ЖК, ст.ст. 383, 391 ЦК України. Закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права використовувати житло для власного проживання, проживання інших осіб, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Вищенаведене свідчить проте, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Отже, припинення в особи права власності на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком, оскільки таке право є похідним від права самого власника. Тому, у зв'язку із смертю первинного власника [PERSON] і припинення з цієї причини його права власності на цей будинок, враховуючи, що при зміні власника будинку відповідач не набула житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда), припиняється право її користування цим будинком. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] грунтуються на вимогах ст. 150 ЖК, ст.ст. 383, 391 ЦК України та підлягають до задоволення. Твердження відповідача, що позивачу не чиниться жодних перешкод в користуванні житлом та що між сторонами було укладено договір найму, спростовуються поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві. Крім цього, договір найму житла укладається у письмовій формі (ст. 811 ЦК). Що стосується вказівки представника відповідача про наявність договору сервітуту, то за ч. 1 ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Документів на підтвердження укладення таких договорів відповідач не представила. З матеріалів справи слідує, що відповідач має власне житло. Згідно з довідкою Замличівської сільської ради № 225 від 16 квітня 2014 року відповідачу належить житловий будинок в селі Замличі по вул. Центральній, 24 (а.с.11). З відповіді Локачинського районного сектору Управління державної міграційної служби України у Волинській області №489/07-18 від 7 травня 2014 року на запит суду вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: с. Замличі Локачинського району (а.с.6-7). Оскільки представник позивача, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги, не надав документів, які підтверджують сплату відповідних послуг (прибуткового касового ордеру, квитанції про внесення коштів на рахунок юриста, банківське платіжне доручення тощо) та розрахунку даної суми, в частині стягнення витрат на оплату адвоката слід відмовити. Розписка про отримання гонорару не може бути прийнята як належний документ, адже не відповідає вимогам правил бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача слід стягнути слачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved