Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

19 червня 2012 року [PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду з позовом, яким просила позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього - [PERSON], [INFO]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Новомосковської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав - задоволено. Позбавлено [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON]. Присуджено до стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року скасовано в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та стягнення аліментів з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року залишені без змін. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON] є біологічним батьком дитини, який не проживає з дитиною з 2-х місячного віку, здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, інтересу до навчальних досягнень сина не виявляє, самоусунувся від виховання дитини, надав нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] Мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] з самого народження не виявляла батьківських почуттів до сина, ображала його, нервувалася, коли дитина заважала їй відпочивати. Під час відвідування дитиною дитячого садочку, мати вчиняла фізичне насильство над дитиною. Сусіди постійно скаржилися на неможливість нічного відпочинку під крики і плач дитини. Службою у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації наказом від 30 березня 2011 року №34 взято сім'ю [PERSON] на облік, як сім'ю, що опинилася у складних життєвих обставинах, спеціалістом служби проведено з матір'ю профілактичні бесіди, попереджено про адміністративно-кримінальну відповідальність батьків щодо утримання, навчання і виховання дитини. 09 червня 2011 року наказом № 54 сім'ю [PERSON] знято з обліку, як сім'ю, що опинилася у складних життєвих обставинах. В квітні 2012 року сусіди повідомили до Служби у справах дітей про знущання над дитиною. 28 квітня 2012 року [PERSON] вилучений зі школи працівниками відділу кримінальної міліції у справах дітей Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві, як такий, що перетерпів насилля з боку матері - [PERSON], і направлений до відділення соціально-психологічної реабілітації дітей (Центру екстреної допомоги дітям, які зазнали насильства) Притулку для дітей №1 Служби у справах дітей м.Києва. 04 травня 2012 року наказом №27 Службою у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації повторно взято сім'ю [PERSON] на облік, як сім'ю, що опинилася у складних життєвих обставинах. [PERSON] повторно попереджено про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї. Під час бесіди із психологом відділення соціально-психологічної реабілітації дітей, [PERSON] відповів, що найбільш за все боїться власної матері, яка його б'є, не хоче, щоб вона на нього кричала, хоче відпочити. Виходячи з вищевикладеного, позивач, як рідна бабуся дитини просила позбавити батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього та стягнути з відповідачів аліменти на його утримання. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначили, що [PERSON] знущалась над [PERSON] Змушувала дитину виконувати хатні обов`язки, серед яких були і ті, що пов`язані із переносом важких вантажів, а будь-яку провинність жорстоко карала побиттям. Била дитину різними речами, серед яких була залізна ручка від совка. Не турбувалася про життя та здоров`я дитини, примушувала його навчатися тому, чого дитина не бажає, а за прояв непокори карала побиттям. Зазначила, що на даний час дитина мешкає з нею та дідусем, відвідує школу, психологічний стан [PERSON] значно покращився, у нього з'явились друзі. Мати дитини не дивлячись на рішення судів, аліменти на утримання дитини не сплачувала, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини. В судовому засіданні зазначила, що застосування саме такого заходу впливу, як позбавлення батьківських прав пояснює побоюванням за те, що мати дитини може відібрати [PERSON] та продовжувати вчиняти щодо нього неприпустимі засоби виховання. Відповідач заперечувала проти задоволення позову. Під час пояснень зазначила, що побиття дійсно мало місце, вона таким чином виховувала сина. Дійсно, в неї в однокімнатній квартирі мається велика бібліотека, книжки з якої вона примушувала перечитувати [PERSON]. Те, що вона не приділяла більше турботи по відношенню до дитини, віддавала його на позашкільні зайняття пояснює тим, що вона, як самотня мати, намагаючись заробити на проживання, сталий розвиток дитини віддала перевагу роботі по відношенню до дитини. На даний час після відвідування психологів, якими проведено курси психологічної реабілітації та проживання без своєї дитини протягом понад 2 роки вона зрозуміла про невірність своїх дій. Зазначила про своє каяття, просила суд не позбавляти її батьківських прав. Представник відповідача зауважив, що позивач не дає змоги відповідачу поспілкуватись з дитиною, наголосив на неможливість позбавлення батьківських прав через те, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною, змінила свої погляди на виховання дитини та буде приділяти синові належну увагу. [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Прокурор не заперечував проти задоволення позову, зазначив на відсутність доказів на підтвердження жорстокого поводження з дитиною, однак звернув увагу суду на те, що відповідач сама не заперечує проти цього. Представник служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації наголосив на недоцільності позбавлення батьківських прав, надавши відповідні письмові висновки. Від Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Заперечень проти задоволення позову не надано. В судовому засіданні допитано в якості свідка, за участі психолога [PERSON], [PERSON], який показав суду що під час проживання з [PERSON] зазнавав від неї знущань. Мати постійно сварила його та била різними, в тому числі і металевими предметами за незроблені домашні обов`язки з прибирання та невиконання шкільних завдань, погані оцінки за навчання, непокору її наказам. Змушувала відвідувати зайняття в музичній школі. Не дарувала подарунки на новий рік та день народження. Вказав, що бажає залишитися з бабусею та не бажає бачити свою матір, оскільки не може пробачити її за знущання над ним та її поведінку. Також дуже боїться, що мати буде його бити. Крім того, під час проживання у бабусі він пішов до школи, де в нього з`явилися друзі. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, представника служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO]. Батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] /т.1 а.с.23/. Батько дитини - [PERSON], з двомісячного віку разом з сином не проживає, здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, інтересу до навчальних досягнень сина не виявляє, самоусунувся від виховання дитини. 11 травня 2012 року [PERSON] надав нотаріально завірену заяву, якою зазначив свою згоду на позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] /т.1 а.с.19/. Листом від 10 лютого 2011 року, адресованим в.о. начальника ВКМСД Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві, начальник служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві адміністрації повідомляє про надходження звернення від громадянки [PERSON] з приводу вчинення жорстокого поводження її сусідки - [PERSON] по відношенню до свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вищевказана громадянка зазначила, що у вечірні години (після 11 години) вона чує крики дитини та виразні удари ременем протягом 10 хвилин. 07 лютого 2011 року [PERSON] попереджена про адміністративну відповідальність щодо утримання, виховання та навчання [PERSON], однак 09 лютого 2011 року [PERSON] знову повідомила, що мати увечері знову кричала та била дитину. Виходячи з вищевикладеного, просили розглянути питання про притягнення [PERSON] до відповідальності /т.1 а.с.11, 13-15/. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 25 лютого 2011 року встановлено, що 17 лютого 2011 року до Шевченківського РУ ГМВС України із заявою про зникнення дитини звернулась [PERSON] Під час проведення дослідчої перевірки опитано малолітнього [PERSON], який пояснив, що протягом останніх кількох років мати його сильно б'є по різним частинам тіла. 17 лютого 2011 року він після уроків мав піти на заняття з музики, але не пішов за власним бажанням. Після чого до нього зателефонувала мати, яка сказала, що за це він отримає 1 000 ударів. Він злякався і втік з дому /т.1 а.с.61/. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 18 червня 2012 року та актом судово-медичного дослідження від 28 квітня 2012 року підтверджено, що 22 квітня 2012 року [PERSON] нанесла малолітньому [PERSON] тілесні ушкодження металевою палицею, оскільки він не прибрав у квартирі /т.1 а.с.62, 76/. Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації наказом від 30 березня 2011 року №34 взяла сім'ю [PERSON] на облік, як сім'ю, що опинилася у складних життєвих обставинах /т.1 а.с.18/, спеціаліст служби провів з матір'ю профілактичні бесіди, попередив про адміністративно-кримінальну відповідальність батьків щодо утримання, навчання і виховання дитини. 09 червня 2011 року наказом № 54 сім'ю [PERSON] знято з обліку, як сім'ю, що опинилася у складних життєвих обставинах /т.1 а.с.17/. 28 квітня 2012 року [PERSON] направлено до Відділення соціально-психологічної реабілітації дітей, як дитину, яка зазнала насильства в сім'ї /т.1 а.с.12/. Згідно довідки Дитячої клінічної лікарні №7 Печерського району м.Києва від 06 травня 2012 року [PERSON] звернувся за медичною допомогою з діагнозом «забої голови та обличчя» /т.1 а.с.6/. Листом від 23 травня 2012 року начальник ВК МСД Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві повідомив начальника Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про факт вчинення насильства [PERSON], [INFO] над малолітнім [PERSON], який мав місце 28 квітня 2012 року, зібрані матеріали по факту якого направлені до прокуратури Шевченківського району м.Києва для проведення дослідчої перевірки, оскільки в діях матері вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст.166 КК України /т.1 а.с.5/. Розпорядженням голови Шевченківської районної в м.Києві Державної адміністрації від 23 травня 2012 року № 349 [PERSON] відібрано від матері - [PERSON] /т.2 а.с.1/. Сторони визнали, що після відібрання дитини від матері, [PERSON] передано до його бабусі - [PERSON] Під час бесіди з психологом відділення соціально-психологічної реабілітації дітей, про те, чого [PERSON] боїться найбільше, він відповів, що найбільше боїться власної матері, яка його б'є, не хоче, щоб вона на нього кричала, хоче відпочити. Двійки отримує через те, що не встигає зробити уроки. Він прибирає вдома двічі на тиждень, годує морських свинок, відвідує секцію футболу та музичну школу. [PERSON] запропоновано скористатися послугами психолога, пройти індивідуальне консультування у психолога /т.1 а.с.7-9/. Матеріали справи містять довідку про доходи [PERSON] станом на 17 липня 2012 року, згідно з якою її середній місячний дохід складає 9 000 - 10 000 гривень, а також позитивну характеристику з місця роботи /т.1 а.с. 57, 58, 59/. Службою у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації надано висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки вона пройшла курс психотерапії, під час якого вона пройшла психокорекцію та профілактику агресивної поведінки, під час яких встановлено причини агресивної поведінки, покращився її стан. У зв`язку з тим, що [PERSON] усвідомлює свою поведінку, бажає виховувати сина та робить все необхідне, щоб подолати труднощі, які виникли в стосунках із сином /т.1 а.с. 244-245/. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснено п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в судовому засіданні визнала, свідком [PERSON] підтверджено, що [PERSON] застосовувала фізичне насильство над дитиною, що на думку суду є неприпустимим методом виховання. Водночас, як роз`яснено п.18 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявила про те, що вона кається, обдумала свою поведінку та готова змінити її, бажає спілкуватися з дитиною, однак не має змоги це робити через небажання дитини та дії позивача. Згідно висновку Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації у Дніпропетровської області, підписаного начальником служби у справах дітей [PERSON], позбавляти батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] є недоцільним, оскільки [PERSON] протягом квітня-червня 2012 року відвідувала психолога, впродовж консультацій була проведена психокорекція та профілактика агресивної поведінки, надана інформація щодо інших моделей поведінки, були з`ясовані причини виникнення агресії та особливості взаємовідносин в родині. [PERSON] усвідомлює свою поведінку, бажає виховувати сина та робить все необхідне, щоб подолати труднощі, які виникли в стосунках з ним. Крім того, під час прийняття рішення у справі суд враховує правову позицію, висвітлену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гаазе проти Німеччини", згідно якої суд повинен переконатися у конкретній справі, чи існують обставини, що виправдовують відокремлення дитини, і саме держава-відповідач має гарантувати, щоб було ретельно оцінено вплив запропонованого заходу щодо піклування на батьків і на дитину, а також передбачити, аби перед запровадженням такого заходу, як передання дитини на піклування, було вжито можливих альтернативних заходів. Так, згідно ч.1, 2 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З огляду на викладене, матеріали справи містять докази вжиття органами державної влади альтернативних заходів впливу на [PERSON] /т.2 а.с.1/, яка після застосування означених заходів, зверталася до психолога, змінила своє ставлення до виховання дитини, бажає її виховувати та кається у вчиненому, розуміючи про неприпустимість подальшого застосування насилля до дитини, внаслідок чого належних та допустимих доказів необхідності застосування такого заходу впливу на особу, як позбавлення батьківських прав суду не надано. Досліджуючи позицію [PERSON] про його бажання проживати з [PERSON] та небажання повертатися до [PERSON], з урахуванням положень ст.171 СК України, суд не може не врахувати положення, висвітлені в наведеному вище рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гаазе проти Німеччини", згідно з якими держава має діяти в принципі у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість сімейним зв'язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз'єднатися та положення Європейської конвенції про здійснення прав дітей. При цьому, з урахуванням висновку Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації у Дніпропетровської області, суд враховує переважне право батьків на виховання дитини, закріплене положенням ст.151 СК України та те, що матеріали справи не містять доказів того, що не позбавлення батьківських прав відповідача може призвести до ситуації, яка б створила загрозу інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed