Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

21 листопада 2013 року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» подано позовом про стягнення 10014грн.44коп. кредитної заборгованості з [PERSON] У обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 22 червня 2007 року уклав з відповідачем договір про надання кредиту на споживчі цілі, шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000грн. зі встановленням ліміту на рахунку у 4000грн. Позичальник прийняв зобов'язання повернення коштів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, плати за обслуговування кредитного ліміту і штрафних санкцій щомісячними платежами. За невиконання прийнятих зобов'язань, станом на 25 грудня 2012 року, по кредиту рахується заборгованість на заявлену суму. Посилаючись на порушення його прав кредитора, позивач просив суд про задоволення заявлених позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з'явився. Письмовою заявою позовні вимоги підтримала і просила справу слухати у її відсутність. Відповідач, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи публікацією газетного оголошення, до суду не з'явився, про причини неявки не сповістив і заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку глави 8 ЦПК України. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №002-14075-220607 про надання кредиту на споживчі цілі, шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000грн. зі встановленням ліміту на рахунку у 3000грн. За умовами договору, позичальник прийняв зобов'язання повернення коштів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами - 29.9% річних, плати за обслуговування кредитного ліміту - 2.99% на місяць, щомісячним обов'язковим мінімальним платежем, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту - 7% від суми кредитного ліміту за наявності використаних коштів станом на день розрахунку, але не більше ніж сума використаних коштів, нарахованих процентів за кредит, плати за обслуговування, овердрафту, процентів за овердрафт, плати за прострочення заборгованості та суми заборгованості минулих періодів, але не менше 50грн. Між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов'язального права по кредитному договору. Згідно представленого розрахунку заборгованість платежів рівна 10014грн.44коп. При цьому, кредитні кошти позичальник отримав 25 червня 2007 року. Останній платіж ним вчинено 10 грудня 2008 року. В силу ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 06 листопада 2013 року Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах за розгляду справи №6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст.261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач не надав суду підтвердження про зміну тривалості позовної давності, встановленої законом щодо її збільшення у порядку ст.259 ЦК України. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові - ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно п.31 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи те, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, утворилась станом на грудень 2009 року, з позовом подано лише у листопаді 2013 року з пропуском встановленого законом строку позовної давності, поважних причин пропуску строку позивач суду не зазначив і заяви про його поновлення не надав, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed