Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

13 липня 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON] . В підтвердження пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 28.04.2001 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області. В період вказаного шлюбу, а саме, [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , а [INFO] народилась донька [PERSON] . Через різні погляди на життя, часті конфлікти та непорозуміння один одного, спільне життя у сторін не склалось. З лютого місяця 2020 року сторони перестали вести спільне господарство, підтримувати стосунки, проживають окремо, сім`я фактично припинила своє існування. В зв`язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити. 20.02.2020 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що причиною розірвання шлюбу стали постійні сварки та психологічний тиск із боку відповідача, який крім іншого приходить на роботу до неї і, навіть там, вчиняє сварки, однак звертатися до поліції із заявами вона не наважилась, оскільки відповідач є працівником поліції, і вона не впевнена була у належному реагуванні на її заяви. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в процесі судового розгляду заявив, що також просить позов розірвати, однак із обґрунтуванням позивачки він не згодний, застосування до неї насилля, як психологічного так і фізичного, він заперечував. . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у випадку якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 28.04.2001 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 27, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.5). 16.04.2002 року від шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON] , а [INFO] від шлюбу у сторін по справі народилась донька - [PERSON] , що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.04.2009 року ( а.с.3,6). Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, проживають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Таким чином судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання залишити їй прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] », що є її правом. З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved