Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

26 липня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою, який був укладений та зареєстрований між ними 25 жовтня 2008 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - актовий запис №1263. В обґрунтування позову вказував, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу він вважає неможливим, оскільки у них відсутнє взаємопорозуміння через різні погляди на спільне сімейне життя. Вказав, що спор щодо поділ спільного майна не має, спільні діти відсутні. Ухвалою судді від 29 липня 2019 року в справі було відкрито провадження в загальному порядку. 08 серпня 2019 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якій вказала про наявність між ними невирішених майнових зобов`язань щодо кредитних коштів, які отримувалися за кредитними договорами, оформленими на її ім`я під час шлюбу. Тому вважала необхідним суд зобов`язати позивача сплатити половину цього боргу. Відповіді на відзив позивач не подав. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року підготовче провадження в справі було завершене. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив шлюб розірвати. Вказав, що немає ніякого бажання на спільне проживання у шлюбі з відповідачкою, бо в них немає будь-якого порозуміння. Щодо відзиву позивачки вказував, що вони надумані, оскільки та надала йому письмову розписку про відсутність у неї до чоловіка будь-яких фінансових вимог, в тому числі і по кредитним зобов`язаннями. Відповідачка в судовому засідання вказала, що письмова розписка про начебто відсутність у чоловіка перед нею фінансових зобов`язань немає ніякої сили, так як була отримана обманом. А він зобов`язаний погашати нарівні з нею кредити, які були оформлені на її ім`я, але під час їх шлюбу. В той же час, погодилася з вимогами про розірвання шлюбу, вважаючи, що між ними припинилися будь-які сімейні відносини і вона також не бажає і не бачить підстав для збереження шлюбу, а навпаки бажає якомога швидше його припинити і повернути собі дошлюбне прізвище. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, прийшов до наступних висновків. 25 лютого 2008 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що був вчинений актовий запис під № 1263. Після укладення шлюбу прізвище відповідачки було змінено з " [PERSON] " на "[PERSON]". За час даного шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Тому суд, з врахуванням визнання позову відповідачкою вважає необхідним його задовольнити. Що ж до можливих майнових суперечок між ними, то суд зазначає, що оскільки дійсних позовних з цього питання не заявлено ні в первісно позові, ні не подано зустрічного позову, тому в межах справи за позовом про розірвання шлюбу суд, виходячи з положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, не вправі перебирати на себе вирішення такої суперечки. З цього приводу судом було роз`яснено можливість звернення сторін до суду з окремим позовом.

Outcome: approved