Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить поділити спільне майно подружжя, а саме житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями розташовані за адресою: [ADDRESS], визнавши за нею право власності на 1/2 частину зазначеної нерухомості. Вимоги обгрунтовує тим, що спірне нерухоме майно власником якого, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору купівлі-продажу вказаний відповідач [PERSON], було придбане ними під час шлюбу за спільні кошти. Отже, дане майно є об"єктом спільної власності подружжя. Проте, відповідач заперечує цьому і не бажає визнавати за нею право власності на ? частину, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився повторно. Поштові повідомлення надіслані за місцем його реєстрації та фактичного проживання повернуті суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.23,25). За приписом ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин неявка відповідача до суду не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписом ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Із представлених доказів вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1997 року, під час якого, а саме у 2004 році, придбали спірну нерухомість за спільні кошти. Проте, покупцем і власником майна у правовстановлюючих документах та технічній документації зазначений лише відповідач (а.с.4-14). Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що спірне майно придбане під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, що доведено позивачем, а тому є спільним майном подружжя, яке підлягає розподілу між ними. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved