Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

22.04.2016р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль», визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Інспекцію з питань у справах захисту прав споживачів в Дніпропетровській області, про визнання недійсним кредитного договору від 28.08.2008р. № 014/152283/3181/74. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.08.2008р. він уклав із ПАТ «[PERSON] Аваль» кредитний договір № 014/152283/3181/74, на підставі якого отримав кредитні кошти у розмірі 42\~750 доларів США. Вважає, що банком порушені вимоги Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 14.08.2003р. № 337, План рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджений постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. № 280, Правила використання готівкової іноземної валюти і території України, затверджених постановою Правління НБУ №200 від 30.05.2007р., при виданні кредитних кошти як грошового переказу, а не з поточного рахунку. Зазначає, що за вимогами вищевказаних нормативних актів, кредит у валюті видається лише з поточного рахунку клієнта. Проте договір на відкриття поточного рахунку в іноземній валюті він не відкривав. Це ставить під сумнів правомірність дій банку щодо здійснення банківських операцій в іноземній валюті та нарахування процентів за користування кредитними коштами взагалі. Крім того, у порушення ст. 11 Законі України «Про захист прав споживачів», п. 2.1., 3.1., 3.2., 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджений постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, банком не надана інформація у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), про процентну ставку та порядок обчислення процентних доходів, про комісії (тарифи) банку. Вважає, що кредитний договір містить умови, які є несправедливими, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, але брак знань не дозволив йому пересвідчитися у цьому. З огляду на викладене, кредитний договір укладений із порушенням вимог діючого на той момент законодавства, що стосувалися даного виду правочинів, а тому просить суд визнати його недійсним в силу ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 203, 215 ЦК України. Ухвалою суду від 24.10.2016р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати а.с. № 70) здійснено заміну третьої особи, а саме замінено Інспекцію з питань у справах захисту прав споживачів в Дніпропетровській області на Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 14.12.2016р. по справі була призначена судова економічна експертиза, провадження по справі було зупинено (а.с. № 86). Після надходження до суду 27.04.2017р. висновку експерта № 15/11.3/2 від 14.04.2017р. ухвалою від 28.04.2017р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 106-122, 134). При розгляді справи після відновлення провадження по справі представник позивача адвокат [PERSON] (діє на підставі договорів про надання правової допомоги від 23.11.2016р. № 23/11-2 та від 13.12.2017р. № 13/12-1 - а.с. № 195, 208) та позивач [PERSON] 19.10.2017р. надали суду спільну заяву, в якій просили справу розглядати без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с. № 194). Також адвокат [PERSON] 19.10.2017р. надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що висновком судово-економічної експертизи встановлено, що позивач при укладенні договору не отримав від банку повну та обєктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту, що є свідченням введення позивача в оману при укладенні кредитного договору, а тому є підставою визнання кредитного договору недійсним (а.с. № 196 - 197). В окремій заяві від 14.12.2017р. адвокат [PERSON] просив суд поновити строк позовної давності звернення до суду із даним позовом, з огляду на те, що позивач, який не є фахівцем у галузі права, дізнався про порушення вимог закону при укладенні договору лише 19.10.2015р., коли звернувся за правовою допомогою (а.с. № 205-206). 14.12.2017р. адвокат [PERSON] також надав суду письмову заяву, в якій вдруге просив суду справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, просив врахувати наявні в матеріалах справи докази (а.с. № 207). Представник відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.10.2017р. - а.с. № 210-211) 14.12.2017р. суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, в задоволенні позовних вимог відмовити, врахувавши письмові заперечення на позов (а.с. № 213-213), в яких зазначила, що доводи позивача про ненадання йому в повному обсязі інформації, передбаченої п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідають дійсності. Так, у п. 15.7 кредитного договору позичальник підтвердив, що перед укладенням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування у ВАТ «[PERSON] Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007р.). Також під час укладання договору позичальник був ознайомлений із Додатком № 2 «Сукупна вартість кредиту», «Перелік комісій (тарифів) «[PERSON] Аваль» ([PERSON]), інших фінансових зобовязань позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту». Щодо посилань позивача не незаконність видачі кредитних коштів в іноземній валюті, зазначала, що з огляду на вимоги до таких операцій, передбачені п. 2 ст. 198 ГК України, п. 3 ст. 533, ч. 2 ст. 192 ЦК України, ст. 5 Декрету «Про систему валютного регулювання операцій і контролю», постановою Правління НБУ № 483 від 14.10.2004р., наявність у ВАТ «[PERSON] Аваль» генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та відповідного дозволу надає йому право надавати валютні кредити. Окрім того, заповнюючи заяву-анкету позичальника, позивач сам обрав валюту кредитування у доларах США. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області - [PERSON]А.(діє на підставі довіреності від 21.12.2016р. - а.с. № 95) в судове засідання 14.12.2017р. не зявився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним (а.с. № 204). Суду раніше надав письмові пояснення (а.с. № 90 92), в яких зазначав, що Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015р. № 667, не передбачені функції служби щодо захисту прав споживачів кредитних (фінансових) послуг. Отже, Держпродспоживслужба не є центральним органом виконавчої влади у розумінні ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», який здійснює захист прав споживачів кредитних (фінансових) послуг, а тому рішення по справі ніяким чином не вплине на її права або обов'язки. З урахуванням поданих до суду заяв представників позивача та відповідача, неявки представника третьої особи за умови належного повідомлення про дату судового засідання, суд розглянув справу за правилами ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. 19.08.2008р. позивач [PERSON] звернувся із заявою-анкетою до ВАТ «[PERSON] Аваль» на отримання кредиту під заставу в сумі 42\~450 доларів США для придбання житла на вторинному ринку (а.с. № 76). 28.08.2008р. між позивачем [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» укладено кредитний договір № 014/152283/3181/74, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позивачеві кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 42\~750доларів США на придбання житла зі строком погашення до 22.08.2028р. (а.с. № 6 12). Договором обумовлена процентна ставка 13,85 % річних, сплата кредиту щомісячними ануїтетними платежами по 526,95 доларів США до 22 числа кожного місяця, згідно графіку, що є додатком до договору (п.п. 1.1.). Відповідно до п. 6.1. договору надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) на поточний рахунок позичальника. Умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку тарифи та всі суми коштів , які позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку із отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеним між ВАТ «[PERSON] Аваль» та позичальником. Згідно із п.п. 6.2., 6.3., 6.4. договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника та сплати комісій кредитору, останній має право самостійно розпоряджатися коштами кредиту відповідно до його цільового призначення, у тому числі дати доручення кредитору на видачу готівки або на безготівковий переказ. Підставою для надання кредиту є кредитна заява, яка оформлюється позичальником відповідно до встановлених кредитором вимог. Відповідно до п. 4 Глави 3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління [PERSON] банку України від 14.08.2003р. № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003р. за N 768/8089, видача готівки іноземної валюти фізичним особам здійснюється з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків. Як видно з матеріалів справи, на підстави заяви [PERSON] від 21.08.2008р. на відкриття поточного рахунку «для виплат» між позивачем [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» було укладено договір № 262011659582 від 21.08.2008р. на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат». Договором передбачено, що банк відкриває поточний рахунок № 262011659582 в USD та виконує операції згідно з розпорядженнями клієнта, за що клієнт сплачує комісію згідно тарифів банку (а.с. № 47). Питання щодо порядку отримання кредиту та його реальної вартості стали предметом дослідження експертизи, призначеної за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 14.12.2016 (а.с. № 86), за результатами проведення якої експертом Дніпропетровського НДЕКЦ [PERSON] складено висновок № 15/11.3/2 від 14.04.2017р. (а.с. № 107 - 132). Як вбачається із висновку експерта, для проведення експертизи надана заява на видачу готівки № OSWM6861 від 22.08.2008р. (час 15:07:54) в кореспонденції рахунків Дт 262011659582/Кт 0160USD/1002/0001 відображено операцію на суму 42 750 доларів США, отримувач [PERSON], із змістом операції: «Видача готівки». В екземплярі банку (а.с. 52) наявний підпис отримувача. В екземплярі позичальника - підпис отримувача відсутній. У заяві відсутні будь-які посилання про видачу кредитних коштів згідно кредитного договору № 014/152283/318174 від 22.08.2008р. Відповідно до п. 1.1.8. кредитного договору поточний рахунок для погашення заборгованості та нарахованих процентів та комісій по кредиту (поточний рахунок) має номер № 262011659582. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладався договір № 262011659582 від 21.08.2008р. на відкриття та ведення поточного рахунку «для виплат» [PERSON], який і був наданий експерту, що спростовує доводи позивача про те, що він не укладав договір на відкриття та ведення поточного рахунку у доларах США. Експерт вказує, що в межах наданих документів не підтверджується зарахування кредитних коштів на поточний рахунок [PERSON], оскільки для проведення експертизи не наданий документ, що це підтверджує. Разом із тим, зазначає, що з наданих для проведення експертизи квитанцій вбачається використання двох поточних рахунків: № 262011659582 та № 262041951742. Відповідно до заяви на видачу готівки № OSWM6861 від 22.08.2008р. (час 15:07:54) в кореспонденції рахунків Дт262011659582/Кт0160USD/1002/0001, відображено операцію на суму 42 750 дол.США, отримувач [PERSON], із змістом операції «видача готівки». Заява містить підпис отримувача коштів, що відповідає вимогам щодо оформлення видаткових касових документів у банку. Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. № 280, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за № 918/9517, рахунок «2620» використовується банками для видачі коштів на вимогу фізичних осіб. Постановою Правління НБУ від 20.10.2004р. № 495, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.11.2004р. за N 1425/10024, затверджена Інструкція з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, яка розроблена відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про [PERSON] банк України», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та інше, яка визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам. Так, відповідно до п. 1.4. Інструкції бухгалтерський облік операцій банків з готівкою здійснюється за балансовими рахунками 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб». Пунктом 2.3. Інструкції встановлено, що операції з видачі клієнтам готівки в національній та іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції, такими бухгалтерськими проводками: видача готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків: Дебет - 2620, 2630, 2635; Кредит - 1001, 1002. Отже, як встановлено судом та додатково підтверджено висновком експерта, позивач уклав з банком договір на відкриття поточного рахунку. На підставі власноруч написаної заяви на видачу готівки [PERSON] отримав одразу всю суму кредитних коштів 42 750 дол.США з поточного рахунку № 262011659582, що було відображено бухгалтерською проводкою в кореспонденції рахунків «Дт262011659582/Кт0160USD/1002/0001» і відповідає вимогам до такої операції, установленим п.п. 1.4., 2.3. вищевказаної Інструкції та Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. Зазначені докази спростовують доводи позивача як про те, що він не укладав договору про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті, так і про те, що він не отримував від банку кредитні кошти з поточного рахунку. Як відзначено у висновку експерта, для проведення експертизи були надані: кредитний договір № 014/15228/318174 від 22.08.2008р., графік погашення до кредитного договору, додаток № 2 «Сукупна вартість кредиту», додаток № 2 «Перелік комісій (тарифів) «[PERSON] Аваль ([PERSON]) інших фінансових зобов'язань починальника, що входять до сукупне вартості кредиту», заява на видачу готівки від 22.08.2008 (а.с. № 12, 44, 45, 52), які, на думку експерта, містять суперечності. Так, експерт вказує, що згідно п. 1.1.2 кредитного договору кредит надається на споживчі цілі та на оплату комісії за надання кредиту в розмірі 641,25 доларів США, а у п. 1.3.1 договору відсутня інформація про розмір комісії за надання кредиту в процентному або сумовому вираженні. У додатку № 2 «Сукупна вартість кредиту» зазначено, що комісія за надання кредиту, одноразово у відсотках від суми кредиту становить 1,5%. При цьому, відсутній розмір комісії в сумовому вираженні. Як зазначає експерт, ці пункти договору та додатку № 2 «Сукупна вартість кредиту» не містять повної інформації щодо розміру та суми комісії, яка одноразово сплачується позичальником за надання кредиту та розраховується в залежності від суми наданого кредиту. З урахуванням розміру кредиту 42\~750 доларів США, 1,5% становить 641,25 доларів США, що відповідає сумі зазначеній для сплати комісії в п. 1.1.2 кредитного договору. Експерт вказує, що для проведення експертизи надані два додатки з номером 2: додаток № 2 «Сукупна вартість кредиту» та додаток № 2 «Перелік комісій, (тарифів) «[PERSON] Аваль», інших фінансових зобов'язань позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту». Отже, аналізуючи висновок експерта, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Отже, суд не приймає до уваги вищенаведені доводи експерта про те, що у договорі та додатках до нього є суперечності, оскільки ці доводи фактично зводяться до міркувань про форму відображення умов договору зазначення розміру відсотків у сумарному або у процентному вираженні. Відображення відсотків у процентному вираженні не свідчить про неоднозначність умов договору або багатозначне тлумачення його змісту. Більш того, сам експерт вказує, що суму одноразової комісії можна розрахувати від суми наданого кредиту, а перелік комісій і тарифів ВАТ «[PERSON] Аваль» є у додатку № 2 до договору. Відповідно до п. 1.1.6 кредитного договору строк користування кредитом 240 (місяців). У додатку № 2 «Сукупна вартість кредиту» зазначено, що строк кредиту (міс) - 96. Даний додаток містить лише розрахунок сукупної вартості кредиту, а не вказує на кінцеву дату його повернення. Водночас, у договорі чітко зазначено, що строком кінцевого повернення кредиту є 22.08.2028р., згідно розписаного до цієї дати графіку погашення. При дослідження відповідності методу нарахування відсотків, експерт вказує, що відповідно до п. 1.22 Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління НБУ № 255 від 18.06.2003р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.07.2003р. за № 583/7904, для обрахування процентних доходів і витрат застосовуються такі методи визначення кількості днів: метод «факт/факт» - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році; метод «факт/360» - використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів; метод «30/360» - використовується умовна кількість днів у році 360, у місяці -30. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору проценти нараховуються щомісячно на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод «факт/факт»). Отже, метод нарахування відсотків по кредитному договору відповідає методу, передбаченому постановою Правління НБУ № 255. При дослідження відповідності розрахунків реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту, експерт посилається на лист НБУ від 30.05.2007р. № 40-117/1858-5518, яким надіслано всім банкам для використання в роботі постанову Правління НБУ від 10.05.2007р. № 168. У листі зазначено, що запроваджуючи ці Правила, [PERSON] банк України встановлює єдині для усіх банків спеціальні вимоги стосовно споживчого кредитування, що сприятиме прозорості банківських послуг. Споживачі, отримавши можливість правильно сприймати умови кредитних договорів, реально оцінюватимуть власну платоспроможність та матимуть можливість здійснювати виважений вибір при прийнятті рішення щодо вибору банку для отримання споживчого кредиту. Розрахунок реальної процентної ставки за споживчими кредитами, наданими фізичним особам, рекомендується здійснювати з використанням фінансової функції ЧИСТВНДОХ програмного продукту Microsoft Excel. При цьому, для коректного використання функції ЧИСТВНДОХ, НБУ звертає увагу на особливість введення інформації в таблицю, а саме: чиста сума наданого позичальнику кредиту відображається зі знаком "мінус", тоді як платежі, здійснені позичальником згідно з умовами кредитного договору про надання споживчого кредиту (погашення основної суми кредиту, сплата процентів за користування кредитом, оплата всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту), відображаються зі знаком "плюс". З метою наочного демонстрування розрахунків в додатку до цього листа наведені приклади розрахунку реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Посилаючись на зазначений лист, експерт робить висновок, що наданий для проведення експертизи Додаток № 2 «Сукупна вартісне кредиту» до кредитного договору на відповідає формі розрахунків, яка наведена у листі. Так, експерт, вказує що у листі НБУ від 30.05.2007р. № 40-117/1858-5518 наведені приклади розрахунку реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, при використанні яких слід врахувати особливості введення даних у таблицю Microsoft Excel. Роблячи висновок про підвищення реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, експерт використовує ці приклади. Суд не погоджується з висновком експерта щодо невідповідності визначення сукупної вартості кредиту розрахунку, наведеному у листі НБУ, з огляду на таке. [PERSON] банку України поділяються на нормативні та правозастосовні, що випливає з п. 1.3 Інструкції НБУ «Про порядок підготовки, видання, реєстрації, надсилання та систематизації нормативних документів [PERSON] банку України» (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління [PERSON] банку України від 20.12.1995 № 313. Відповідно до п. 1.2 Інструкції нормативний акт [PERSON] банку України це офіційний документ, юридична форма правотворчої діяльності [PERSON] банку України. Він містить правові норми з основних питань банківської діяльності, регулює відносини в межах банківської системи та містить у собі певні правила її діяльності. Нормативний акт є обов'язковим для виконання всіма банками, а також юридичними і фізичними особами під час здійснення банківських операцій. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про національний банк України» (в редакції, чинній на момент укладення договору) [PERSON] банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти [PERSON] банку видаються у формі постанов Правління [PERSON] банку, інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління [PERSON] банку, і які підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 1.3 Інструкції правозастосовуючими документами розпорядчого характеру, які видаються на виконання законодавства та нормативних актів [PERSON] банку, є постанови, накази, розпорядження, листи, телеграми. Отже, листи НБУ не є нормативними документами, тобто не містять норми права, а тому не є обов'язковим для виконання, як самими банками, так і юридичними і фізичними особами. Листи НБУ не тлумачать нормативні акти, оскільки [PERSON] банк не наділений правом офіційного тлумачення чи офіційного розяснення нормативних актів щодо питань їх правильної реалізації. Суд звертає увагу позивача на те, що у самому листі НБУ від 30.05.2007р. вказано, що він має рекомендаційний характер, зокрема, в ньому запропоновано банкам застосовувати метод визначення реальної процентної ставки за допомогою фінансових функцій програмного продукту Microsoft Excel, наведений приклад таких розрахунків з метою наочного їх демонстрування. При цьому, згідно із п. 3.1. постанови Правління НБУ № 168, банки, надаючи інформацію про детальний розпис сукупної вартості кредиту, зазначає процентну ставку та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного самим банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів НБУ. За таких обставин, суд критично відноситься до визначеного експертом розміру реальної процентної ставки у 14,18 % та абсолютного значення подорожчання кредиту до 89 082 грн., оскільки достеменно не відомо, чи використаний ВАТ «[PERSON] Аваль» при розрахунку реальної процентної ставки метод, запропонований у листі НБУ, при тому, що банк не обмежений у праві самостійно обирати метод визначення реальної процентної ставки, а тому не можливо стверджувати про те, що розмір реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту у договорі не відповідає дійсності. Крім того, експерт у загальному висновку підтверджує, що при нарахуванні відсотків за методом «факт/факт», виходячи з відсоткової ставки 13,85 % річних та зі сплатою щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 526,95 дол. США за весь час користування кредитом, кінцевий строк погашення кредиту становить 22.08.2028р., що відповідає строку, визначеному у договорі. Висновок експерта про невідповідність розрахунку сукупної вартості кредиту рекомендаціям у листі НБУ, додатково ставить під сумнів його доводи про подорожчання кредиту, та про відсутність визначення сукупної вартості кредиту в договорі. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що у дослідженні експерт стверджує, що розмір страхових платежів та будь-яких платежів на користь третіх осіб, пов'язаних з отриманням кредиту та виконанням його умов, впливатиме на розрахунки реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчанні кредиту та сукупну вартість кредиту (а.с. №118). З цього випливає, що при розрахунку реальної відсоткової ставки, суми подорожчання кредиту, сукупної вартість, експерт використовував не лише платежі, ставки яких обумовлені у договорі, а й вірогідні поточні платежі позичальника, які позивач має сплачувати, виконуючи договір, адже згідно із п. 16.6. договору кредитор не несе відповідальності за визначення та зміну вартості супутніх послуг третіх осіб, що включаються до сукупної вартості кредиту та передбачені додатками до цього договору. В той же час, нікчемність (недійсність) правочину напряму повязана з моментом його укладення (вчинення). Порушення умов виконання договору (будь-які) не є тими деліктними правовідносинами, що зумовлюють підстави визнання його недійсним. Саме про це йдеться у п.п. 2, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно з якими, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. На користь цього свідчить й дослідження експерта щодо страхових платежів. Так, виходячи з розрахунку одного страхового платежу, здійсненого позивачем квитанцією № 80 від 22.08.2008р. на користь ЗАТ «АСК «ІНГО-Україна» в сумі 1 267грн.85коп., експерт дійшов висновку, що розмірі страхових платежів на весь період кредитування становитиме 25\~357 грн. (1 267,85 грн. х 20 років). При цьому, у додатку № 2 «Сукупна вартість кредиту» загальна сума страхових платежів за період користування кредитом становить 24\~838грн., тобто є меншою на момент укладення правочину. Надалі, в додатку № 1 до експертизи розраховано за методом «факт/факт» реальну процентну ставку, абсолютне значення подорожчання кредиту, сукупну вартість кредиту, виходячи з розміру страхового платежу 25\~537грн., а не 24\~838грн. Встановлені невідповідності в показниках: сукупна вартість кредиту в додатку № 2 не визначена, за висновками експертизи 132\~576,63 дол.США; проценти за користування кредитом відхилення у бік збільшення на 0,68 %, комісія - відхилення у бік збільшення на 641,25 дол. США, послуги страхування - відхилення у бік збільшення на 107,21 дол. США, реальна процентна ставка - відхилення у бік збільшення на 1,875 (з 14,18 до 16,055), абсолютне значення подорожчання кредиту на 744,63 дол.США (з 89\~082 до 89\~826,63 ). Експерт зазначає, що в межах наданих документів та наявної інформації про платежі, результатами судово-економічної експертизи встановлено, що при розрахунку відсотків за методом «факт/факт», ануїтетними платежами по 526,95 дол. США в Додатку № 2 «Сукупна вартість кредиту» занижено реальну відсоткову ставку на 1,875%, а економічні показники, розрахунок яких передбачено Постановою НБУ № 168, відображені не в повному обсязі. Суд вважає сумнівним даний висновок, оскільки він зроблений у межах наданих документів та наявної інформації про платежі позичальника, виходячи з самостійно обрахованого експертом розміру страхового платежу 25\~537грн., а не установленого договором в сумі 24\~838грн., а також із використанням методу, рекомендованого вищевказаним листом НБУ, який не є нормативним актом, а тому даний висновок не може бути прийнятий судом як доказ заниження процентної ставки при укладенні договору та абсолютного подорожчання кредиту. Стосовно висновку про те, що у додатку № 2 не визначена сукупна вартість кредиту, а за результатами експертизи 132 576,63 дол. США, суд зазначає, що розрахована експертом цифра є математичним розрахунком фахівця тієї суми коштів, які ймовірніше доведеться сплатити позивальнику за весь період дії договору. Разом із тим, під сукупною вартістю кредиту згідно Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. (далі Постанова Правління НБУ № 168) розуміється не конкретна цифра, а певний обсяг інформації про його орієнтовну (тобто, не конкретну) вартість, і такого поняття, як «економічні показники» Постанова не містить. Так, відповідно до постанови Правління НБУ № 168 банк повинен надавати достовірну інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансовим зобов'язань споживача, які пов'язані в отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Згідно із п. 1.3. Постанови, банки зобов'язані забезпечувати їх виконання під час укладення кредитних договорів зі споживачами. Відповідно до п. 2.1. постанови Правління банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши про: а) умови кредитування: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бут и використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, якщо вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, і у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Відповідно до п. 2.4. постанови Правління банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Згідно п. 3.1. постанови Правління банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів [PERSON] банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії по обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо: перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредит) та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Згідно із п. 3.2. постанови Правління № 168 кредит ний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі виду погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів мас бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Пунктом 3.3. постанови Правління № 168 встановлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням відповідної формули, за якою обраховується чиста сума кредиту. б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послу пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійсненної споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Згідно із п. 3.8. постанови Правління № 168 у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ст.ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказував на те, що підставами визнання оспорюваного договору він вважає норми статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015р. у справі №6-1341цс15, який в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при розгляді даного спору. Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Спірний договір складається із заяви на кредитування і самого договору із графіком погашення та двох додатків до нього (а.с. № 6 12, 44 46). В заяві-анкеті (а.с.№ 46) позивач перед укладанням договору своїм підписом підтвердив, що він у письмовій формі ознайомлений з кредитними умовами, формами кредитування та відмінностями між ними, перевагами та недоліками запропонованих схем кредитування, формами забезпечення, строками та відсотковими ставками, орієнтованою сукупною вартістю кредиту та вартістю послуг з оформлення договору. Зміст умов кредитування йому зрозумілий, ознайомлений з валютними ризиками. Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, у п. 15.7. кредитного договору позичальник підтвердив, що перед укладенням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування у ВАТ «[PERSON] Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007р.), що підтверджує ознайомлення позичальником з Умовами кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація є повного, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. Додаток № 2 до договору, підписаний позичальником та отриманий ним, містить інформацію про сукупно вартість кредиту тарифи на обслуговування кредитів, послуги третіх осіб, послуги кредитора, вартість послуг за конвертацію валюти кредиту в іншу іноземну валюту або гривню тощо (а.с. № 44). В додатку № 2 до кредитного договору, підписаному позивачем та отриманий ним, банком надана інформація про перелік комісій (тарифів) банку, бази їх розрахунку, інші фінансові зобовязання, що входять до сукупної вартості кредиту (а.с. № 45). Сам договір містить базові умови кредитування, а саме: суму кредиту, строк його повного погашення (до 22.08.2028р.), мету кредитування (споживчий), відсоткову ставку (13,5%), щомісячний платіж 526,95 дол.США та дату його внесення до 22 числа кожного місяця, загальну суму відсотків 83\~671 грн., загальну суму страхових платежів 24\~838 грн. Суми та строки погашення розписані у Графіку погашення кредитку (а.с. № 10 12). Судом не встановлено, що позивач на момент укладення договору заявляв будь-які додаткові вимоги щодо надання додаткової інформації або ж тлумачення умов спірного договору, в подальшому виконував його умови. Суд зазначає, що поняття графіку погашення кредиту законом не передбачено. Спосіб погашення кредиту строки, порядок детально розписаний в самому договорі, що і є власне графіком погашення заборгованості. Суд звертає увагу позивача на те, що пунктом 3.1. постанови Правління № 168 від банків вимагається банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту у договорі або у додатку до нього. Тобто, норма містить альтернативу вибору щодо форми надання інформації. Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що банк не надав йому потрібну інформацію при укладенні договору, що призвело до сплати ним додаткових коштів, але при цьому, не вказує, яку саме інформацію банк не надав, і яким чином необізнаність вплинула на примушення сплачувати зайві платежі. При цьому, посилається на результати висновку експерта, які фактично зводяться до власного розрахунку реальної відсоткової ставки, подорожчання кредиту та невідповідності форми розрахунку сукупної вартості кредиту у додатку № 2 відповідним рекомендаціям НБУ, що містяться у листі останнього. Суд звертає увагу, що експерту не ставилися питання і останнім не надавалися відповіді щодо порушень порядку надання позивачу інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Позивач також не вказує у позові, які положення договору він вважає несправедливими (містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення), які за змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставами для визнання таких положень недійсними. Суд приходить до висновку, що підстави позову та інші встановленими судом обставинами не є тими несправедливими для споживача умовами у розумінні статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що зумовлюють визнання недійсним правочину, укладеного із порушенням вимог закону, а отже кредитний договір не може бути визнаний недійсним з цих підстав. Варто відзначити, що інші висновки експерта щодо розміру заборгованості за кредитним договором, розміру неустойки (пені, штрафів), залишку заборгованості суд не бере до уваги з огляду на те, що дані правовідносини повязані із виконанням договору, а не з моментом його укладення, а тому не можуть бути підставами визнання його недійсним. Вирішуючи питання про правомірність надання банком у кредит грошових коштів в іноземній валюті, суд дійшов наступного висновку. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 ст.47 ЗУ«Про банки та банківську діяльність» необхідне надання дозволу НБУ (у т.ч. на здійснення операцій з валютними цінностями). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 ч. 2 ст. 47 цього Закону надає дозвіл НБУ. Згідно п. 2.3 глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій затверджену постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. № 275 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 зазначеного Закону України, що діяв на момент укладення правочину, видано ПАТ «[PERSON] Аваль» за номером 10-4 від 11.10.2006р. У додатку до дозволу включено право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. № 42, 43). Вказана у дозволі валютна операція в повній мірі відповідає характеру укладеної з клієнтом кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта. Банківська ліцензія та дозвіл на здійснення окремих операцій при цьому додаються. Таким чином, Законом України «Про банки та банківську діяльність» встановлено порядок та умови здійснення операцій з валютними цінностями (у тому числі шляхом надання валютних кредитів). Наявність банківської ліцензії № 10 від 27.03.1992р. у ПАТ «[PERSON] Аваль» (а.с. № 41) та дозволу НБУ є необхідною і достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. Будь-які вимоги інших нормативних актів щодо необхідності отримання додаткових документів, не можуть прийматись до уваги, оскільки суперечать Закону України «Про банки та банківську діяльність». Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як зазначалося вище, такі випадки, порядок та умови визначені Законом України «Про банки та банківську діяльність». Отже, можливість надання і погашення кредитів в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. З огляду на викладене, кредитний договір в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства. Варто додатково відзначити, що в матеріалах справи міститься підписаний позивачем договір № 262011659582 від 21.08.2008р. на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» в доларах США (а.с. № 47). До того ж відсутність або наявність самого по собі договору про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті не є підставою нікчемності кредитного договору. Адже правовідносини щодо видачі валюти, обліку заборгованості за кредитом на будь-яких рахунках у банку стосується порядку виконання кредитного договору і не є підставами для визнання його недійсним. Питання про недійсність договору про відкриття та ведення поточного рахунку у валюті позивачем не ставиться. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що при укладенні оспорюваного кредитного договору банком у відповідності і до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачу була надана інформація як про умови кредитування так і про сукупну вартість кредиту, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо заяви позивача про поновлення позовної даності, суд звертає увагу позивача, що відповідно до статей 256, 257, ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Отже, позовна давність може бути застосована у випадку коли позовні вимоги підлягають задоволенню. В даному випадку позов задоволенню не підлягає, а тому й не підлягає застосуванню строк позовної давності. Обговорюючи питання розподілу сурових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не находить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed