Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що шлюб між ними було зареєстровано 23.09.2008р. Снятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №100, від якого у них дітей немає. Позивач зазначає, що подальше спільне сімейне проживання з відповідачкою по справі стало не можливим по причині того, що вони люди різних характерів, у них різні погляди на сім'ю та спільне життя, відповідачка не хоче мати дітей, із цього приводу у них постійно виникали сварки та скандали. Подружжя спільно не проживає з 2015 року, відповідачка проживає у господарстві своєї матері. Позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер, у такому шлюбі він перебувати не бажає, а тому просить суд шлюб між ним та [PERSON] розірвати. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що на даний час вони із чоловіком не дійшли згоди про поділ майна, набутого за час перебування ними у шлюбі, а тому просила суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу вирішити і їх спір по поділ спільного майна подружжя загальною вартістю 135500,00грн., яке складається із: автомобіля «[PERSON] 190-Е», д.н.з.[NUMBER] 1986р.в. вартістю 103600,00 грн.; мотоциклу МТ, вартістю 5600,00 грн.; автомобіля «Москвіч 412», вартістю 8400,00 грн.; велосипеда спортивного, вартістю 1500,00 грн.; ноутбука «Асус», вартістю 5000,00 грн.; мікрохвильової печі, вартістю 700,00 грн.; пральної машини-автомат, вартістю 2000,00 грн.; холодильника «Самсунг», вартістю 2000,00 грн.; електричного конвектора, вартістю 500,00 грн.; набору спальних меблів, вартістю 5800,00 грн.; соковарки, вартістю 400,00 грн. [PERSON] подав до суду заяву, якою свої позовні вимоги підтримав повністю, просив шлюбі розірвати, щодо зустрічного позову [PERSON] зазначив, що згідний сплатити їй копенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 1500,00 доларів США, справу просив розглядати без його участі. [PERSON] подала до суду заяву, у якій зазначила, що позов [PERSON] визнає, на розірвання шлюбу згідна, свої позовні вимоги змінила, зазначила, що згідна на компенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 3000,00 доларів США, таким чином збільшивши позовні вимоги, просила також усі судові витрати покласти на [PERSON], справу просила розглядати без її участі. Суд дослідивши і перевіривши зібрані по справі матеріали приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підставний і підлягає до задоволення оскільки сторони однією сімєю не живуть, миритися не бажають, [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, отже подальше збереження сімї суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного суд вважає, що позов слід задоволити, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому, враховуючи, що [PERSON] не заявляла вимог, щодо прізвища, яке їй присвоїти після розірвання шлюбу, суд вважає, що їй слід залишити шлюбне прізвище «Задворна». Крім того судовм встановлено, що подружжя за час свого спільного проживання набуло майна на загальну суму 135500,00грн., яке складається із: автомобіля «[PERSON] 190-Е», д.н.з.[NUMBER] 1986р.в. вартістю 103600,00 грн.; мотоциклу МТ, вартістю 5600,00 грн.; автомобіля «Москвіч 412», вартістю 8400,00 грн.; велосипеда спортивного, вартістю 1500,00 грн.; ноутбука «Асус», вартістю 5000,00 грн.; мікрохвильової печі, вартістю 700,00 грн.; пральної машини-автомат, вартістю 2000,00 грн.; холодильника «Самсунг», вартістю 2000,00 грн.; електричного конвектора, вартістю 500,00 грн.; набору спальних меблів, вартістю 5800,00 грн.; соковарки, вартістю 400,00 грн. Іншої оцінки спірного майна відповідач [PERSON] суду не надав. За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення, зокрема про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину вказаного майна, встановивши за [PERSON] право власності на спірне майна та зобовязавши його компенсувати [PERSON] вартість 1/2 частини майна у розмірі 67750,00 грн. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а також виходячи із вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином, враховуючи, що позовні вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] задоволені повністю, тому сплата судових витрат за позовом [PERSON] покладається на [PERSON], отже суд приходить до висновку, що із [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 677,50 грн.. На підставі викладеного та ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 104, 105, 110, 112, 113 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved