Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

16 березня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно її матері [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,80 га, вартістю 27400 гривень 59 копійок, що знаходиться за межами населеного пункту на території Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно вона не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали письмові заяви, в яких просять суд справу розглядати за їхньої відсутності, позовні вимоги визнають повністю. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.08.1986 року та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.05.2019 року позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.05.2019 року її матері [PERSON] . Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,80 га, вартістю 27400 гривень 59 копійок, що знаходиться за межами населеного пункту на території Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ТР № 011550 від 26.02.2002 року за реєстраційним № 434, виданим на ім`я [PERSON] . Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області № 597/910/19 від 20.09.2019 року встановлено факт належності державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ТР № 011550, що зареєстрований та виданий 26.02.2002 року за реєстраційним № 434 на ім`я [PERSON] , померлій [INFO] [PERSON] . Статею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України визначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,80 га, вартістю 27400 гривень 59 копійок, що знаходиться за межами населеного пункту на території Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, право на спадкування якої за законом належить позивачці у справі. Згідно довідки, виданої виконкомом Зозулинської сільської ради № 40 від 03.03.2020 року, позивачка у встановлений законом строк прийняла спадщину. Однак, листом приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу Лютого С.І. № 62/01-16 від 14.02.2020 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, виданого на ім`я спадкодавиці. Позивачці рекомендовано звернутися до суду. Згідно оголошення в газеті "Колос" № 6 від 07.02.2020 року втрачений державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ТР № 011550 на прізвище [PERSON] , вважати недійсним. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачами - [PERSON] , [PERSON] , суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка в порядку спадкування має право на земельну ділянку, що належала спадкодавиці [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved