Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~15.02.2016р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок захворювання повязаного з виробництвом, який, обґрунтовує тим, що з 07 жовтня 1994р. вона працювала на підприємстві відповідача черговою стрілочного посту цеху експлуатації УЖДТ, з 18 червня 2012р. за станом здоровя переведена на посаду швейцара, 30.01.2014 року була звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України. Через вплив небезпечних виробничих чинників вона отримала професійне захворювання. Відповідно до медичного висновку Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» клініки професійних захворювань від 22.01.2013р.№2/60 їй встановлено діагноз професійного захворювання: за основним діагнозом: хронічна шийна та поперекова-крижа радикулопатія в стадії неповної ремісії з примірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 11.02.2013р. встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь». Висновком МСЕК від 16.03.2015р. позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності. Хворобою та втратою професійної працездатності їй заподіяна моральна шкода, тому що вона постійно відчуває фізичний біль, обмежена у побуті, вимушена знаходиться під наглядом лікарів та систематично проходити\~ курси амбулаторного та стаціонарного лікування. Крім того, порушені звичайні соціальні звязки, вона знаходиться в постійній нервовій напруженості, що негативно впливає на психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання у неї погіршився сон, постійно знижений настрій, вона відчуває млявість та підвищилась дратівливість. В звязку з цим їй необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя її родини. ЇЇ син є неповнолітнім, батько з яким вона постійно мешкає пенсіонер, який потребує постійної допомоги, а її професійне захворювання впливає також на членів її родини. Просить суд стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду в розмірі 200000 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги. Представник відповідача позов не визнала, просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не доведено, що були будь-які незаконні дії чи бездіяльність ПАТ ЗМК «Запоріжсталь», що могли бути причиною профзахворювання та моральних страждань позивача. Під час прийняття на роботу [PERSON] була ознайомлена із картою умов праці, тобто заздалегідь знала про всі небезпечні ризики виробництва та свідомо прийняла рішення працювати на підприємстві відповідача. Тривалий стаж роботи у несприятливих умовах праці також залежав від волі працівника. Відповідачем було забезпечено дотримання прав позивача на охорону праці у шкідливих та важких умовах шляхом забезпечення спецодягом, спецвзуттям, санітарно-побутовим приміщенням, вона не залучалась до роботи, не повязаною з її професією, тощо. Також позивач отримувала пільги та компенсації, додаткову оплачувану відпустку, пільговий стаж. Крім того, позивач сама повинна була дбати про особисту безпеку та стан здоровя. Належних доказів в обґрунтування самої моральної шкоди та її розміру позивачем також не надано. Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя в судовому засідання заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що позивачем не доведено протиправності діяння відповідача, заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем, позивач не довела наявність самої моральної шкоди, а також не обґрунтовано розмір такої моральної шкоди. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає\~ частковому задоволенню з наступних підстав: \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» в трудових відносинах з 07.10.1994 року - працювала на посаді чергової по станції «Доменна» в цеху експлуатації УЖДТ, з 20.05.1997р. - черговою стрілочного посту цеху експлуатації УЖДТ, з 18.06.2012 р. швейцаром в цеху утримання непромислових обєктів. 30.01.2014 року вона була звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України. Загальний стаж роботи становить 17 років 4 місяця, на підприємстві відповідача 17 років 4 місяці, в умовах впливу шкідливих факторів та в цеху - 15 років 9 місяців (а.с.3,6). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини НАМН України» №2/60 від 22.01.2013р. (вих.№180 від 22.01.2013р.) [PERSON] встановлено професійне захворювання: хронічна шийна та поперекова-крижа радикулопатія в стадії неповної ремісії з примірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. Обґрунтування діагнозу професійного захворювання: звязок захворювань з умовами праці встановлений з врахуванням клініко-діагностичних даних, даних санітарно-гігієнічної характеристики умов праці за №10-20/158 від 16.02.2012р., виданої Державним закладом «Заводська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Запоріжжя» Міністерства охорони здоровя України, згідно яких хвора підлягала комплексній дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушені нахили тулубу, несприятливий мікроклімат, параметри яких перевищували допустимі величини) ( а.с.5). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.02.2013 року (за формою П-4), затвердженого начальником Головного управління Держсанепідемслужби в Запорізькій області, професійне захворювання позивача: шийна та поперекова-крижа радикулопатія в стадії неповної ремісії з примірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, виникло за таких обставин: фізичне навантаження, вимушені нахили тулубу, несприятливий мікроклімат, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с. 6-7). Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці від 16.02.2012 № 10-20/158 під час виконання трудових обов'язків на позивачку впливали: емоційна та інтелектуальна напруга при вирішенні трудових задач в умовах дефіциту часу та інформації з підвищеною відповідальністю, згідно 1-ї ступені 3-го класу умов та характеру праці. Крім того, під час виконання трудових обов'язків на позивачку впливали: марганцю оксиди, ангідрид сірчистий, вуглецю оксид, кремнію діоксид. А також шум, вимушені наклони корпусу (а.с.8-9). Відповідно до довідки МСЕК [PERSON] 16.03.2015р. повторно було встановлено третю групу інвалідності, 50% втрати професійної працездатності, дата переогляду 01.04.2017р. (а.с. 10). У зв'язку з професійним захворюванням [PERSON] неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах з приводу отриманого професійного захворювання, переносила фізичні страждання (а.с. 13-19). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитись на стаціонарному лікуванні, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, вона постійно відчуває фізичний біль, їй важко виконувати фізичну працю, через втрату працездатності не може в повній мірі забезпечувати себе та свою сімю, не може вести звичайний та повноцінний спосіб життя, чим порушений звичайний ритм її життя. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до її моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, до позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, набула схильність до емоційної напруженості, дратівливість, у неї погіршився сон, оскільки вона позбавлена можливості на повноцінне, здорове життя. Все це постійно і негативно позначається на її душевному стані. Вона знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я немає. Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Згідно зі ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.\~\~ Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,\~\~глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,\~\~якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,\~\~які мають істотне значення. При визначенні\~\~ розміру відшкодування враховуються\~\~ вимоги розумності і справедливості. У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Зупинення, а надалі скасування права громадян, які потерпіли від професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», не позбавляє права цих громадян на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Конституційний Суд України у своєму рішенні № 20-рп/2008 від 08.10.2008р. визнав такими, що відповідають Конституції України зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (які передбачали право потерпілого на відшкодування моральної шкоди у разі тимчасової, стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань) з огляду на те, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця) або уповноваженого ним органу. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової\~\~шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Доводи представника\~ ПАТ «ЗМК\~\~ «Запоріжсталь»,\~\~що позивач сама мала дбати про безпечні умови своєї праці, а також\~щодо добровільного погодження позивача при працевлаштуванні на підприємство працювати\~\~в шкідливих умовах, не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі доводи суперечать не тільки наведеним нормам матеріального права, а й ст. 43 Конституції України, яка гарантує кожному право на належні, безпечні і здорові умови праці. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, через вплив шкідливих виробничих факторів, отримала професійні захворювання, в результаті їй встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності ступенем 50%, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійного фізичного болю від захворювань, незручності та дискомфорту, що стали наслідком захворювання, наявні хвороби викликають моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, вона позбавлена в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, і вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України і такий обов'язок слід покласти на відповідача. Відповідно до роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину фізичних і моральних страждань позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності позивачки, зокрема те, що\~з втратою 50% професійної працездатності передбачена можливість працювати за певних умов, враховуючи характер отриманих позивачем захворювань і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, негативні наслідки професійного захворювання, які призвели до фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, виходячи із збалансованості інтересів сторін, вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 15000,00 грн. Вказану позивачем суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 200\~000,00 грн. суд вважає перебільшеною. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial