Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

14 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з 24.02.1994 року працювала в Ананьївському цукровому комбінаті, в подальшому реорганізованого в ВАТ «Ананьївське», що підтверджується архівною довідкою. Відповідно до п.2 Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року мала право на земельну частку (пай), однак під час складання списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Ананьївське» її прізвище було помилково пропущено, однак прізвище позивача було включено до уточнюючого списку акціонерів ВАТ «Ананьївське» для розпаювання землі під №331. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду та прохає: поновити строк для звернення до суду за захистом права, оскільки він пропущений з поважних причин, так як [PERSON] дізналася про її порушене право лише в 2016 році, коли дізналася про включення її прізвища до вищевказаного списку, визнати за нею право на земельну частку (пай) та виділити земельну частку (пай) розміром 5,84 умовних кадастрових гектарів із земель не витребуваних паїв, розташованих на території Костянтинівської селищної ради, за межами населеного пункту. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та свідка, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. 12 квітня 2000 року в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю був зареєстрований Державний акт про право колективної власності на землю ВАТ «Ананьївське» серії [NUMBER]. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]) [PERSON] з 24 лютого 1994 року працювала в Ананьївському цукровому комбінаті (реорганізованого в ВАТ «Ананьївське»), що підтверджується архівною довідкою архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 06.10.2016 року №01-36/335, але з невідомих причин не була включена до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по ВАТ «Ананьївське» серії ХР-18-00-000716, про що свідчить відповідь відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 26.04.2017 року №9-20-0.23,25-0.4-53/115-17, однак прізвище позивача було включено до уточнюючого списку акціонерів ВАТ «Ананьївське» для розпаювання землі під №331. Також, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він був головою правління ВАТ «Ананьївське». Ананьївський цукровий комбінат в 1997 році було перейменовано у ВАТ «Ананьївське». Після реформування даного товариства відповідно до Указу Президента України про розпаювання земель сільськогосподарського призначення формувався список- додаток до Державного акту на право колективної власності. В 2000 році був затверджений список акціонерів ВАТ «Ананьївське», які не ввійшли до основного списку-додатку до Державного акту для розпаювання землі, в якому, зокрема, зазначена позивачка, яка працювала в даному господарстві та набула права на земельну частку (пай). Зазначений список завірений належним чином та [PERSON] підтвердив його дійсність. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З відповіді Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 23.05.2017 року № 67/02025 вбачається, що на території Костянтинівської селищної ради не не витребуваних земельних часток (паїв) реорганізованого ВАТ «Ананьївське» немає. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) вона не отримувала. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набула законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з земель запасу, однак до списку осіб, доданого до державного акту, включена не була. За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Як вбачається з відповіді відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 26.04.2017 року №9-20-0.23,25-0.4-53/115-17 розмір земельної частку (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по ВАТ «Ананьївське» Костянтинівської селищної ради становить 5,84 умовних кадастрових гектар. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, [PERSON] пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved