Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] З лютого 2014 року стосунки з її чоловіком - [PERSON] погіршились, оскільки останній почав зловживати спиртними напоями, вчиняти сімейні дебоші, ображати її, забирав малолітнього сина [PERSON] з дитячого садка перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та йшов з ним в невідомому напрямку, не повідомляючи куди, нецензурно виражається в присутності сина. У зв'язку з неправомірними діями відповідача [PERSON] неодноразово зверталася зі скаргами та заявами до правоохоронних органів. Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 03 вересня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати у будинку позивача. [PERSON] зазначає, що відповідач позбавляє її права повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, оскільки порушує правила співжиття у належному їй житловому будинку та створює сімейні дебоші, що підтверджується численними висновками працівників Шацького РВ УМВС України у Волинській області про припинення розгляду матеріалів звернення [PERSON], згідно яких вирішено провести бесіди профілактичного характеру з [PERSON], винесені йому попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї та поставлено останнього на облік, як сімейного дебошира. Крім того, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУаАП, ст. 176 КУаАП та ч. 1 ст. 178 КУпАП. [PERSON] зазначає, що спільне проживання в зазначеному житловому будинку з відповідачем робить неможливим належне виховання дітей, загрожує їх психологічному здоров'ю, тому просить суд виселити [PERSON] з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] без надання йому іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач позов підтримала із зазначених у заяві підстав, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши обставини справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 319, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Аналіз вище наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 даного Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України виселення без надання іншого жилого приміщення є крайнім заходом і може застосовуватися судом лише за наявності одночасно кількох умов, якщо наймач, члени сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших спільне проживання з таким громадянином в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Системний аналіз наведених вище норм житлового законодавства дає підстави для висновку, що для виселення в судовому порядку за позовом власника житла колишніх його членів сім'ї необхідно наявність і доведеність двох умов: систематичне порушення правил співжиття та вжиття до відповідача заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під порушенням правил сумісного проживання слід розуміти не просто створення певних незручностей для мешканців будинку або безпосередньо для наймача, власника квартири, а вчинення умисних дій, пов'язаних із зневагою до соціальних норм сумісного проживання. Зневага до соціальних норм сумісного проживання - це вчинення сварок, бійок, нанесення образ, ігнорування вимог про дотримання тиші, тощо. Судом встановлено, що згідно рішення Шацького районного суду Волинської області від 03 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 702 від 08.10.2004 року, виданим державним нотаріусом Шацької державної нотаріальної контори Масаловою М.В. та витягу про реєстрацію права власності № 5596944 від 26.11.2004 року, виданим Волинським обласним бюром технічної інвентаризації позивач є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 1076 від 27.10.2014 року, виданою виконкомом Світязької сільської ради Шацького району Волинської області. Також, судом встановлено порушення [PERSON] правил співжиття в належному позивачу будинку, створенні сімейних дебошів та першкод у користуванні житлом, що призвело до неможливості спільного проживання, що підтверджується висновком ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. № 93 від 09.02.2014 року, висновком ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. № 94 від 10.02.2014 року, постановою Шацького районного суду Волинської області від 18.03.2014 року, висновком ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. № 574 від 01.07.2014 року, постановою начальника Шацького РВ УМВС України у Волинській області № 09402 від 14.08.2014 року, постановою ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. від 09.02.2014 року, висновком ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. № 689 від 29.08.2014 року, висновком ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. № 718 від 12.09.2014 року, висновком ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. № 719 від 12.09.2014 року та висновком ст. ДІМ Шацького РВ УМВС України у Волинській області Денисовця А.В. від 22.10.2014 року. Таким чином, аналіз вищенаведених обставин справи в їх сукупності дає підстави для висновку, що поведінка відповідача в розумінні закону є антигромадською, була предметом розгляду уповноважених на це органів і об'єктивно підтверджує систематичне порушення ним правил співжиття, що унеможливлює для позивача, як власника житла, її неповнолітнього сина проживання з ним в одному будинку, а раніше вжиті заходи попередження та громадського впливу не дали позитивних результатів для перевиховання відповідача в дусі поваги до правил співжиття та сімейних цінностей. За таких обставин справи, відповідно до вказаних вище норм матеріального і процесуального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та виселення відповідача [PERSON] із належного позивачу житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідачем суду не було надано. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та 96 грн. витрат пов'язаних з публікацією оголошення в газеті "Волинь" про виклик відповідача в судове засідання. На підставі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України,

Outcome: approved