Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що її син [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме з будинку [ADDRESS] та 1/3 частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] був складений заповіт на користь [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт є недійсним, оскільки її син тяжко хворів, був прикутий до ліжка та перебував у безпорадному стані, чим і скористалась [PERSON] .. Тому позивач просить заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON] недійсним та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. 01 червня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого зазначено, що позивач [PERSON] достовірно знала про заповіт [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , тому що [PERSON] , чоловіку позивача [PERSON] було видано 20 вересня 2014 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Білецькою Веронікою Іванівною свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку зазначеного в свідоцтві майна, зареєстроване в реєстрі за № 6-942, спадкова справа № 892/2013, також вона була відповідачем по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, але в свою чергу до суду з позовом про визнання заповіту недійсним не зверталася, а тільки зараз коли розглядається справа в Жовтневому районному суді м. Дніпро за позовом [PERSON] до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії вона звертається з зазначеним позовом до суду. Крім цього доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому відповідач- представник відповідача просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв`язку з спливом позовної давності та відсутності належного обґрунтування позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Представник відповідача Мудраченко В.М. надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог заперечує та просить в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Третя особа: Приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у поданій заяві до суду просить справу слухати без участі . 31 травня 2018 року до суду від нотаріуса Кот Л. І. надійшло заперечення позову. Вважає, що позовна заява є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не відображає дійсних обставин. Зазначає, що 23 листопада 2012 року [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулася для надання консультації її співмешканцю згідно журналу обліку викликів нотаріуса об 11 годині 00 хв. за місцем проживання [PERSON] .. Вказала, що нею було уважно вислухано [PERSON] , виявлено його дійсні наміри, роз`яснено його права та обов`язки, щодо складання ним заповіту, а також порядок складання заповіту. Безпосередньо перед посвідченням заповіту, шляхом усного спілкування із [PERSON] , нотаріусом було встановлено, що він усвідомлює значення своїх дій, розуміє, що відбувається навколо, усвідомлює наслідки посвідчення заповіту. Крім того вказує, що він чітко висловив своє бажання скласти заповіт саме на [PERSON] .. Після складання заповіту був прочитаний уголос особисто заповідачем, підписаний особисто [PERSON] та посвідчений нею. Таким чином волевиявлення на цивільну дієздатність нею перевірено згідно ст.44 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні у справі письмові докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до вимог частини 1статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] ( том 1 а.с. 25). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 21 грудня 2013 року (том 1 а.с. 50). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало померлому за життя. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи 23 листопада 2012 року померлим [PERSON] за життя було складено заповіт щодо розпорядження його майном, а саме усе його майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, заповів [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. 23 листопада 2012 року та зареєстрований в реєстрі за № 1902. Зі змісту вказаного заповіту також вбачається, що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з неможливістю самостійно рухатися заповіт складено та посвідчено за місцем проживання заповідача за адресою: [ADDRESS] (том.1 а.с.15). В копії спадкової справи на [PERSON] , наданої завідувачем Першої дніпровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 червня 2018 року, міститься рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2014 року, згідно якого визначено [PERSON] додатковий строк - три місяці, який достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , після вступу рішення в законну силу. Згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2014 року залишено без змін (том 1 а.с.99-103). Також міститься і дублікат заповіту [PERSON] від 23 листопада 2012 року, що має силу оригіналу (том 1 а.с. 104). Позивач вважає, що вищезазначений заповіт є недійсним на підставі ст.225 ЦК України, оскільки її син тяжко хворів і був прикутий до ліжка та перебував у безпорадному стані. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.1234 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч.1 ст.225 ЦК України). Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза по справі, проведення якої доручено експертам Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради, на вирішення якої поставлено таке питання: чи усвідомлював померлий [PERSON] на момент складання заповіту, а саме: [INFO] , значення своїх дій та чи міг керувати ними під час складання заповіту? (том 2 а.с.108-109). Згідно висновку судово-психіатричного експерта Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради № 24 від 14 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] на момент складання та підписання заповіту від 23 листопада 2012 року на будь-який психічний розлад не страждав, за своїм психічним станом на той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. (том 2 а.с.112-114). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, доводи позивача щодо того, що заповіт, був складений всупереч волі самого померлого, який перебував у безпорадному стані, суд знаходить непереконливими, такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та такими, які не тягнуть за собою недійсність заповіту. Таким чином, суд приходить до висновку, що заповідач [PERSON] на момент складання заповіту 23 листопада 2012 року мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним його майном на випадок смерті, а також заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства. У ході судового засідання не було встановлено жодної з передбачених ст.1257 ЦК України обставин, яка би давала підстави для визнання заповіту недійсним. На підставі викладеного, приходжу до висновку відмовити у задоволенні позову, за безпідставністю. При подачі позову позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. ( том.1 а.с.1). Відповідно до п.2 ч.2ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed