Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування його, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позову вказала, що вона була прийнята на посаду медичної сестри палати новонароджених [PERSON] (КНП «Благовіщенська ЦРЛ») з 01.01.1973 року, переведена на посаду акушерки родильного відділення Ульяновської ЦРЛ з 15.07.1974 року, з 07.04.2011 року переведена на 0,5 ставки посади акушерки акушерського відділення Ульяновської ЦРЛ. 15 жовтня 2019 року була звільнена з посади акушерки акушерського відділення КНП «Благовіщенська ЦРЛ» через невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації за п.2 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу № 641 -к від 15.10.2019 р. Позивачка вважає наказ № 641-к від 15.10.2019 р. незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем рішення про звільнення [PERSON] з посади суперечить нормам діючого законодавства. Вказує, що працювала в Ульяновській ЦРЛ (КНП «Благовіщенська ЦРЛ») до звільнення з 1973 р. тобто 46 років, за всі роки роботи жодного разу не була притягнена до дисциплінарної відповідальності, а навпаки, неодноразово заохочувалась та нагороджувалась почесними грамотами за сумлінну, добросовісну працю, зразкове ставлення до своїх обов`язків, останні рази в 2000, 2002, 2011 роки. Її невідповідність займаній посаді не була підтверджена висновками атестаційної комісії. При звільненні позивачки відповідач не пропонував їй переведення на іншу роботу. З огляду на незаконність звільнення з наведених підстав, позивачка просить визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня постановлення рішення судом. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з зазначених у ньому підстав. На запитання суду позивач пояснила, що після звільнення ніде не працювала. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали у зв`язку з його безпідставністю. На заперечення вказали, що відповідно до реформи медичних закладів України, установу було реорганізовано шляхом перетворення на Комунальне некомерційне підприємство «Благовіщенська центральна районна лікарня» Благовіщенської районної ради, відповідно до рішення двадцятої сесії сьомого скликання № 401 від 18 грудня 2018 року. З метою провадження подальшої медичної практики, адміністрацією КНП «Благовіщенська ЦРЛ» установу приводили до відповідності вимогам Постанови Кабінету міністрів України № 285 від 02.03.2016 року «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики», а саме як кінцевий результат отримання ліцензії на провадження медичної практики. Відповідно до п.26 кадрових вимог, зазначених в вищевказаних вимогах, відповідність спеціальним освітнім і кадровим вимогам молодших спеціалістів з медичною освітою працівників повинна бути підтверджена: -дипломом про вишу освіту (молодший спеціаліст) державного зразка; - свідоцтвом про проходження спеціалізації, перепідготовки, підвищення кваліфікації; -дипломом про вишу освіту (молодший спеціаліст) державного зразка; - свідоцтвом про проходження спеціалізації, перепідготовки, підвищення кваліфікації; Відповідно до вищевказаних вимог головним лікарем КНП «Благовіщенська ЦРЛ» було видано наказ, яким працівників було попереджено про те, що у зв`язку з перетворенням в Комунальне некомерційне підприємство «Благовіщенська центральна районна лікарня» Благовіщенської районної ради, не проходження працівниками курсів з підвищення кваліфікації в обумовлений законодавством строк буде мати наслідком звільнення з займаної посади, а також 14 серпня 2019 року підготовлено персональні попередження працівникам, які не пройшли своєчасно курси підвищення кваліфікації. Позивачку було персонально попереджено про необхідність пройти курси підвищення кваліфікації, однак вона їх не пройшла, тому була звільнена на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. На запитання суду представники відповідача підтвердили, що нарікань до роботи з боку керівництва до позивачки не було. З огляду на вказане, вважають звільнення позивачки законним, тому вважають, що підстав для задоволення її позовних вимог немає. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з таких підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Дослідженням письмових доказів судом встановлено: Відповідно до копії з трудової книжки [PERSON] вона була прийнята на посаду медичної сестри палати новонароджених Ульяновської ЦРЛ (КНП «Благовіщенська ЦРЛ») з 01.01.1973 року, переведена на посаду акушерки родильного відділення Ульяновської ЦРЛ з 15.07.1974 року, з 07.04.2011 року переведена на 0,5 ставки посади акушерки акушерського відділення Ульяновської [PERSON] . 15 жовтня 2019 року позивачка була звільнена з посади акушерки акушерського відділення КНП «Благовіщенська ЦРЛ» через невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації за п.2 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу № 641 -к від 15.10.2019р. Відповідно до копії наказу № 641-к від 15.10.2019р. Комунального некомерційного підприємства "Благовіщенська центральна районна лікарня" Благовіщенської районної ради Максименко [PERSON] звільнена з посади акушерки акушерського відділення КНП «Благовіщенська ЦРЛ» із-за невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації за п.2 ст.40 КЗпП України Відповідно до п.1.3 Посадової інструкції акушерки акушерського відділення, затвердженої головним лікарем Благовіщенської ЦРЛ та головою профкому Благовіщенської ЦРЛ від 01.01.2017 року, посаду акушерки може обіймати особа молодший спеціаліст із медичною освітою, що володіє усіма основними видами акушерських маніпуляцій, яка пройшла попередній медогляд, інструктаж з техніки безпеки, охорони праці, протипожежної безпеки та ознайомлена з посадовою інструкцією. Суд, оцінивши, відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких норм законодавства про працю: Згідно п.4 ч.1\~ст. 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органа. Відповідно до п.2 ч.1\~ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у\~випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до ч.2\~ст.40 КЗпП України\~- звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6 цієї статті, допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою,\~на іншу роботу. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.\~ Як було встановлено судом підставою для звільнення позивачки відповідачем були не фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації позивачка не може належно виконувати покладених на неї трудових обов`язків, а непроходження позивачкою чергових курсів підвищення кваліфікації. Суд вважає, що непроходження позивачкою чергових курсів підвищення кваліфікації не є фактичними даними, що свідчать про недостатню кваліфікацію позивачки і не може бути причиною звільнення її на підставі п.2\~ч.1\~ст.\~40\~КЗпП України. Крім того при звільненні відповідачем позивачці не було запропоновано іншу роботу. Оскільки в судовому засіданні не були встановлені обставини, які б свідчили про об`єктивну неспроможність позивачки належним чином виконувати обов`язки акушерки акушерського відділення у зв`язку з відсутністю необхідної кваліфікації, суд вважає, що її звільнення на підставі п.2\~ст.40 КЗпП України\~є незаконним. За таких обставин, наказ про звільнення позивачки є незаконним і позивачка підлягає поновленню на роботі як незаконно звільнена. Відповідно до змісту ч. 1,2 ст.235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 ІІорядкл обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно довідки виданої КНП «Благовіщенська ЦРЛ» нарахована позивачці заробітна плата за вересень та серпень 2019 року (два останні місяці перед звільненням) становить 10846 гри. 31 коп. і з урахуванням 42 робочих днів у зазначений період, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 258 грн. 24 коп. Заробітна за час вимушеного прогулу за період з 15.10.2019р. по 13.02.2020 р. становить 15752 грн. 64 коп., виходячи із розрахунку: 258 грн. 24 коп. (середньоденна заробітна плата) х 61 робочий день. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується ч.6 ст.141 ЦПК України та, зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову, кошти судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищевикладене, п.2 ст.40, ч.1,2 ст.235 КзпП України,

Outcome: approved