Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], вказуючи, що вона перебувала з відповідач в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.09.2004 року. Фактично шлюб між сторонами розпався ще у вересні - жовтні 2002 року, після того, як відповідач дізнався, що позивач вагітна, так як був не згоден з народженням дитини і не бажав цього. Відповідач покинув сім»ю, коли позивач перебувала на 4-5 місяці вагітності. Від шлюбу має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який з часу народження перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 592 від 06.07.2015 року виконкому Погребінської сільської ради Полтавської області, позивач проживає разом з синами [PERSON], 2001 року народження та [PERSON], 2003 року народження. 28.09.2004 року шлюб між сторонами розірвано. З часу вагітності і після народження дитини відповідач не цікавився життям позивача та новонародженої дитини. В порушення ст.143 СК України відповідач не забрав позивача та дитину з поголовного будинку. На протязі часу з народження сина і до теперішнього жодного разу не бачив сина та не відвідував його, не приймав участі у його вихованні, розвитку, тощо, в порушення ст.150 СК України. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачував, що підтверджується довідкою Крюківського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області № 15641 від 06.07.2015 року. Прохає позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та прохав звернути увагу на те, що відповідач покинув позивача до народження дитини, не забрав дитину в пологового будинку, взагалі не спілкувався з дитиною після її народження, аліменти на утримання дитини не сплачував, тобто взагалі не виконував свої батьківські обов»язки відносно дитини і є всі підстави для позбавлення останнього батьківських прав та винести заочне рішення по справі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, але був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справи шляхом надання оголошення у Всеукраїнську громадсько-політичну газету «Зоря Полтавщини» за №№ 159-162 від 23.10.2015 року, тобто суд вчинив всі дії для належного повідомлення останнього. Представник третьої особи - голова Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з»явився, але направив на адресу суду повідомлення, згідно якого прохає розглянути справу без їх участі та винести законне рішення. Суд, вислухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне: Згідно позовної заяви позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.09.2004 року. Фактично шлюб між сторонами розпався ще у вересні - жовтні 2002 року, після того, як відповідач дізнався, що позивач вагітна, так як був не згоден з народженням дитини і не бажав цього. Відповідач покинув сім»ю, коли позивач перебувала на 4-5 місяці вагітності. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого повторно 11.11.2008 року Погребівською сільською радою Полтавської області, актовий запис № 03. 28.09.2004 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим повторно 24.09.2013 року відділом РАЦС реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 96. Неповнолітній син [PERSON], [INFO] з часу народження перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 592 від 06.07.2015 року виконкому Погребінської сільської ради Полтавської області позивач проживає разом з синами [PERSON], 2001 року народження та [PERSON], 2003 року народження. З часу вагітності і після народження дитини відповідач не цікавився життям позивача та новонародженої дитини. В порушення ст.143 СК України відповідач не забрав позивача та дитину з поголовного будинку. На протязі часу з народження сина і до теперішнього жодного разу не бачив сина та не відвідував його, не приймав участі у його вихованні, розвитку, тощо, в порушення ст.150 СК України. Стосовно несплати відповідачем аліментів на утримання дитини, судом встановлено, що згідно довідки Крюківського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області № 15641 від 06.07.2015 року відповідач за період з 14.07.2003 року по 30.06.2015 року за виконавчим листом № 2-332 від 24.07.2003 року, виданим Глобинським районним судом аліменти позивачу не сплачував. Згідно відповіді Служби у справах дітей Глобинської райдержадміністрації Полтавської області № 01-15/470 від 06.10.2015 року за підписом начальника служби, позивач проживає з синами - [PERSON], 2001 року народження та [PERSON], 2003 року народження за адресою: [ADDRESS] в житловому будинку, який складається з 3-х кімнат, веранди, передпокою, кухні, ванної кімнати, туалету. Опалення газове та пічне, водогін у будинку, є водовідведення. Для дитини обладнана окрема кімната з усім необхідним, будинок цегляний, вкритий шифером, утримують господарство, є земельна ділянка. Санітарно-гігієнічні умови сім»ї добрі, будинок умебльований новими сучасними меблями, є необхідна побутова техніка. Комісія дійшла висновку, що в сім»ї панує злагода, взаємопорозуміння та повага. Батько дитини - [PERSON] у вихованні сина [PERSON] участі не приймає більше 10 років, не відвідує, матеріально не утримує, не спілкується з ним. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 06.10.2015 року матір створила всі умови для навчання, проживання та повноцінного розвитку дітей. Батько участі у вихованні сина не приймає, матеріально не утримує, не спілкується з ним. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, тощо. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов»язків щодо дитини. У відповідності до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення будь кого з батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16,18 Постанови Пленуму верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів…), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зокрема, у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ти обставини , на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини викладені в позові а саме, що відповідач не забрав позивача та дитину з поголовного будинку, на протязі часу з народження сина і до теперішнього жодного разу не бачив сина та не відвідував його, не приймав участі у його вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до неї, не бере матеріальної та іншої участі у вихованні дитини, ухиляється від сплати аліментів, знайшли своє підтвердження, та свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання покладених на нього обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved