Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

10.06.2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 182/03-7 від 17.12.2007 року у розмірі 2769796,48 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 1140822,48 грн., суми заборгованості за відсотками у розмірі 979174,14 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 365307,59 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 284492,26 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 17.12.2007 року між позивачем та [PERSON] укладений Договір Кредиту №182/03-7. В якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Договір поруки №182/03-7 від 17.12.2007 року, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання позичальником усіх його зобов'язань за договором кредиту №182/03-7 від 17.12.2007 року. Відповідач обов'язки по кредитному договору не виконує. Станом на 12.05.2015 року сума заборгованості по Договору кредиту № 182/03-7 від 17.12.2007 року складає 134522,34 долара США, що у гривневому еквіваленті складає 2769796,48 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.10.2015 року справу прийнято до провадження. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.02.2016 року позовні вимоги було задоволено. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.11.2017 року заочне рішення суду від 04.02.2016 року скасовано. Після скасування заочного рішення суду від 04.02.2016 року справа призначалась до розгляду неодноразово, однак позивач жодного разу не забезпечив участі представника у судовому засіданні, про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність /а.с.44/, дана заява позивачем не відкликана. Відповідач 19.04.2018 року до суду надала відзив на позовну заяву та зазначила, що позовних вимог не визнає, оскільки банк не звертався до неї з досудовою вимогою про виконання порушеного позичальником зобовязання, банком протиправно нараховано пеню в іноземній валюті, а при розрахунку основної заборгованості банком не вказано дату формування розрахунку, курсу валюти. Позивач пропустив строк позовної давності щодо штрафних санкцій, тому просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Прострочення боржника мало місце ще в 2008 році, однак банк звернувся до суду з позовом лише 10.06.2015 року. Так, останній платіж здійснено позичальником 06.11.2008 року. Відповідач як поручитель прийняла на себе зобовязання на строк до 16.12.2014 року. Таким чином, в порядку ч.4 ст.559 ЦК України банк був зобовязаний у шестимісячний строк з 06.11.2008 року предявити до неї вимогу про погашення заборгованості, чого не зробив, і саме з цієї підстави порука є припиненою. 24.05.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила в позові відмовити. Третя особа в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 17.12.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір № 182/03-7. Відповідно до пункту 1.1 договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63750,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних та з затвердженим порядком погашення суми відповідно п. 1.1.1. договору. Відповідно п.1.1.2. кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту є 16 грудня 2014 року. Згідно п. 1.2. кредит надається Позичальнику на придбання нерухомого майна земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 1223285500:03:007:0187, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Жовтнева, 70-а, згідно з договором купівлі-продажу від 17.12.2007 року. В забезпечення умов кредитного договору №182/03-7 від 17.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та відповідачем [PERSON], як Поручителем, укладений договір поруки №182/03-7 від 17.12.2007 року відповідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №182/03-7 від 17.12.2007 року. Оскільки позичальником [PERSON] зобов'язання по кредитному договору №182/03-7 від 17.12.2007 року не виконувались, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 12.05.20015 року склала 134522,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 2769796,48 грн., про що свідчить надана до суду довідка розрахунок позивача. Пунктом 3.1.1 договору поруки визначено, що поручитель зобовязаний протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, виконати відповідне зобовязання, шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, відсотків, штрафних санкцій на рахунок кредитора. Пунктом 3.3.1 договору поруки визначено, що кредитор зобовязаний протягом семи робочих днів від дати невиконання позичальником зобовязання забезпеченого порукою повідомити поручителя з надання інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобовязання та невиконаного зобовязання. Позивачем до суду на підтвердження виконання умов договору поруки не надано доказів надіслання повідомлення (досудової вимоги) поручителю. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №182/03-7 від 17.12.2007 року, наданого позивачем до суду вбачається, що останній платіж на погашення тіла кредиту було здійснено позичальником 06.11.2008 року, в розмірі, визначеному графіком повернення коштів (п.1.1. кредитного договору), наступний платіж мав бути здійснений позичальником у строк до 05.12.2008 року, однак не був внесений, відтак з 06.12.2008 року почалось прострочення боржника, про яке у семиденний строк мав бути повідомлений поручитель. При цьому, позичальником частково виконувались зобовязання з повернення відсотків, впродовж до 19.01.2010 року, однак це не спростовує факт порушення прийнятого на себе позичальником зобовязання. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, ПАТ «Укрсоцбанк» на підтвердження вимог позову обмежився доданими до позовної заяви фотокопіями, самоусунувся від доведення своїх вимог у судовому засіданні. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Так, п.4.2 договору поруки визначено, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя. Тобто вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням. Поряд з цим, п.4.5 кредитного договору визначено обовязок позичальника достроково повністю повернути кредит, сплатити відсотки за фактичний час користування кредитом, нараховані штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобовязань, визначених п.3.3.8, 3.3.9 цього договору (сплата процентів за користування кредитом та своєчасне погашення кредиту, можливих штрафних санкцій) протягом більше, ніж 90 календарних днів. В такому випадку вважається, що строк користування кредитом сплив. Отже, оскільки позичальник здійснив останній платіж на погашення тіла кредиту 06.11.2008 року, починаючи з 07.03.2009 року строк дії кредиту сплив і позичальник був зобовязаний повернути його достроково, сплативши відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за порушення зобовязання. Тобто, сторони обумовили зміну умов кредитування настанням відповідної події. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про припинення поруки [PERSON] у звязку зі спливом преклюзивного строку, у звязку з чим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір, понесений позивачем при поданні позову до суду відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed