Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Адвокат Петрінець Б.Р. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частини житлової квартири за адресою: [ADDRESS] . Проте, вона позбавлена безперешкодної можливості користуватися та розпоряджатися належним їй майном, так як відповідачу належить на праві власності 1/2 частини цієї ж квартири, він одноособово користується квартирою, а її до квартири не пускає, чинить всіляки перешкоди в експлуатації квартирою, внаслідок чого це призвело до конфлікту в користуванні квартирою. Відповідач самовільно заселилився у спірну квартиру, повністю унеможливив позивачці доступ до житла та користується квартирою всупереч її законним правам та інтересам одноосібно та без будь-яких погоджень. [PERSON] самовільно замінив вхідні двері та відмовляється передати співвласниці (позивачці) ключі від квартири. Всі намагання позивачки вирішити питання в позасудовому порядку виявилися марними, так як [PERSON] уникає спілкування як з позивачкою, так і з її чоловіком. В квартиру позивачку не пускає, на телефонні дзвінки не відповідає, будь-яких контактів не повідомляє. 14 травня 2019 року мав місце інцидент, коли відповідач викинув надвір меблі, які належать позивачці, внаслідок чого вони замокли під дощем та чинив фізичний опір при намаганні позивачки зайти до квартири. Крім цього, відповідач чотири рази здійснив затоплення квартири знизу та не впустив працівників ЖЕО при складенні актів затоплення. У зв`язку із порушенням права позивачки на доступ до належного їй майна, вона звернулась до Дрогобицького ВП ГУ НПУ у Львівській області. Проте, всі вжиті нею заходи ніяким чином не впливають на відповідача, внаслідок чого він продовжує порушувати законні права та інтереси позивачки. Таким чином, відповідач не бажає в позасудовому порядку припинити порушення законних прав позивачки на житло шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою та встановити порядок користування нею за домовленістю. За таких обставин, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та шляхом оголошення на сайті Судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяву про можливість розгляду справи у його відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Встановлено, що позивачу, [PERSON] , на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частини житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачу належить 1/2 частини цієї ж квартири. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, позивач на даний час є власником своєї частки спірної квартири, та має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством. Судом встановлено, що позивач не має ключа від квартири [ADDRESS] , відповідач [PERSON] доступу до житла позивачу не надає, чим чинить останній перешкоди у здійсненні нею права власності щодо користування належною їй частці квартири. Даний факт чинення перешкод позивачу відповідачем [PERSON] підтверджується зверненням [PERSON] із заявою про вчинене кримінальне правопорушення до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області. У спростування зазначеного будь яких належних доказів з боку сторони відповідача суду не надано. В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача. Разом з тим, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ними понесені (768,40 грн судового збору). Враховуючи викладене та

Outcome: approved