Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим, що син потребує допомоги від батька, у звязку із тим, що навчається на денному відділенні навчального закладу, а батько працює, тому може надавати таку допомогу. Крім того [PERSON] просила стягнути додаткові витрати на дитину, які мали місце до настання його повноліття у вигляді плати за навчання сина в розмірі 7890 грн. Також просила відповідно до положень ч.2 ст.184 СК України стягнути індексацію заборгованості по аліментам в сумі 8465,60 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги до [PERSON] [PERSON] вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2016 не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з 2012 року і по теперішній час позивач проживає разом з синами [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою №59 від 25 серпня 2016 року, яка видана Деснянською районною у місті Чернігові радою. Позивачем понесені витрати на навчання сина у сумі 15780 грн., що підтверджується довідкою від 10 квітня 2016 року за №1.16/277 та оригіналами квитанцій, це і є витрати пов»язані з розвитком здібностей дитини. Крім того, [PERSON] зазначає, що просила стягнути індексацію аліментів, а не стягнення індексації на заборгованість по аліментам як зазначив суд першої інстанції. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.3,4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 320494. Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу, між сторонами шлюб розірваний. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно із довідкою Коледжу транспорту та компютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету № 14 від 31.03.2016 року, [PERSON] є студентом ІІІ курсу денного відділення, зарахований на навчання наказом від 23.08.2013 року № 66-од, навчається відповідно до договору за рахунок власних коштів, термін навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року (а.с.5). Згідно із договором про навчання від 27.08.2013 року та додаткової угоди від (а.с.7-8), навчання у зазначеному навчальному закладі є платним, замовником послуг є [PERSON] За змістом ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що знаходження сина [PERSON] на утриманні матері [PERSON] не надає їй права звернення з даним позовом, оскільки згідно ч.3 ст. 199 СК України, субєктом звернення з даним позовом може бути той з батьків, з ким проживає дитина, або сама дитина. [PERSON] не заявляв самостійних вимог, і проживає в м. Чернігові за місцем реєстрації по вул. Комочкова, 9. Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи. Так як зазначив в засіданні апеляційного суду [PERSON] він фактично проживає з матір»ю в [ADDRESS], будучи за рішенням суду вселеним до батька в будинок № 9 по вул. Комочкова в м. Чернігові він в даному будинку не проживає. Дані обставини, проживання [PERSON] разом із позивачем - матір»ю за зазначеною ним адресою, підтверджується також довідкою Деснянської районної у м. Чернігові ради від 25.08.2016 року і доданим в засіданні апеляційного суду позивачем актом про фактичне проживання від 25 серпня 2016 року на підставі чого було видано зазначену довідку, та за відсутності якого суд не взяв до уваги зазначену довідку органу місцевого самоврядування. На думку колегії суддів, наявність самої Постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2016 року за яким [PERSON]Ю вселений до будинку 9 по вул. Комочкова у м. Чернігові не є свідченням, що він в цьому приміщенні постійно чи переважно проживає, а свобода вибору місця проживання є одним з конституційних прав людини (ст.33 Конституції України). Враховуючи вищевикладене, положення ст.57 ЦПК України щодо доказів, колегія суддів вважає, що є не спростованим твердження [PERSON], що [PERSON], який продовжує навчання, проживає разом із нею, тому в силу ч.3 ст.199 СК України [PERSON] має право на звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини, 2)стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. З наданих [PERSON] до суду першої інстанції письмових доказів вбачається, що він працює має регулярну заробітну плату в ПАТ АК "Київводоканал" (а.с.50). Як вбачається з договору про освітні послуги у Чернігівському державному технологічному університеті від 09 вересня 2012 рокуь відповідач є поручителем сплачувати кошти для здобуття іншим сином сторін [PERSON], [INFO] освіти (а.с.46-49). Син відповідача [PERSON] [INFO] після досягнення ним повноліття продовжує навчання, яке є платним, потребує матеріальної допомоги у зв»язку з цим, однак відповідач не бере участі у фінансуванні його подальшої освіти. З наведених доказів слід вважати встановленим, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину [PERSON], який продовжує навчання. Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, апеляційний суд враховує матеріальне становище відповідача, який сплачує кошти за навчання іншого сина сторін [PERSON], а також положення СК України у відповідності із яким, правове зобов»язання по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання покладено в рівній мірі на їх батьків. Враховуючи вищевикладене, необхідно визначити розмір аліментів, які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 18 травня 2016 року і до закінчення ним навчання 30 травня 2017 року, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Також колегія суддів не погоджується із відмовою позивачу в частині її вимог, що стосується індексації заборгованості по аліментах, на яке вона має право виходячи з правової позиції Верховного Суду України від 23 січня 2013 року за №6-127 цс 12. Оскільки позов нею поданий до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеному судом у твердій грошовій сумі», то при вирішенні спору необхідно застосовувати Закон України "Про індексацію грошових доходів населення", та Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078. Відмовляючи в зазначеній частині позову суд послався на неправильність визначення позивачем методики нарахування індексації, що нею ставиться питання нарахування індексації на заборгованість по аліментах, що не передбачено, однак на думку колегії суддів невірне визначення [PERSON] методики проведення індексації нарахувань по аліментах не є підставою для відмови в позові в цій частині. У зв»язку з чим рішення суду в частині відмови [PERSON] в задоволенні вимог до [PERSON] про стягнення суми індексації по аліментах слід скасувати. Як вбачається з довідки розрахунку старшого державного виконавця заборгованості по аліментах від 18.03.2016 року по виконавчому листу 750/5796/14-2/750/1939/14 від 10.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 650 грн. Починаючи з 10.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 18.03.2016 року заборгованість по аліментах становить 14300 грн. (а.с.6 зворот). За весь період прострочення сплати аліментів у твердій грошовій сумі індексація аліментів не проводилась. Апеляційний суд, врахувавши індекси інфляції визначені Держстатом до перевищення порога індексації (101%), і що право на індексацію аліментів у позивача виникло з червня 2014 року, проводячи множення аліментів, що підлягають індексації на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%, приходить до висновку, що розмір індексації аліментів по березень 2016 року буде становити 837 грн. 82 коп., які і необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Колегія суддів погоджується із рішенням суду в частині відмови позивачу в стягненні із відповідача додаткових витрат в сумі 7890 грн., на розвиток здібностей сина [PERSON] з таких підстав . Виходячи із змісту ч.1 ст.185 СК України у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв»язку з розвитком якихось здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах, пов»язаних з утриманням дитини. Позивач обґрунтовувала свої вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину тією обставиною, що нею було оплачено навчання сина [PERSON] за період 23.08.2013 року по 08.03.2016 року в розмірі 15780 грн., і тому з відповідача підлягає стягненню 1/2 частина зазначених витрат. Однак оплата за навчання не являється додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов»язку батьків утримувати повнолітню дочку, сина, на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначеному розміру аліментів слід врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов»язань, обов»язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Зазначена обставина, щодо незастосування правил ст.185 СК України у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв»язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, визначена також правовою позицією Верховного Суду України в справі № 6-1296цс15 від 24 лютого 2016 року. Виходячи з правил ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних (майнових) вимог [PERSON] необхідно стягнути на користь держави із [PERSON] 1788 грн.72 коп. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Outcome: partial