Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

24.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, який неодноразово уточнював, та відповідно до позовної заяви в редакції від 01.12.2016 року, позивач просить стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 49000,00 грн.; пеню за прострочення страхового відшкодування у розмірі 24 414,81 грн.; 3 % річних за користування коштами у розмірі 2331,86 грн.; суму збитків від інфляції у розмірі 5812,23 грн.; суму за проведення експертизи у розмірі 1575,00 грн.; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 19 045,85 грн. При цьому позивач посилається на те, що 21.11.2014 року з вини [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача було пошкоджено. Так як, автомобіль відповідача був застрахований у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», та страховою компанією після звернення позивача, не було виплачено страхове відшкодування, позивач змушений звернутися до суду із позовом. 24.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з АТ «Українська охоронно-страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 49 000,00 грн., суму пені за прострочення страхового відшкодування у розмірі 6686,15 грн.; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 70 055,41 грн., витрати на проведення звіту про оцінку майна у розмірі 1405,66 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 27.07.2015 року провадження у справі відкрито. В зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Маломуж А.І. справу передано до авторозподілу. За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В., та ухвалою суду від 16.02.2016 року справу прийнято до провадження судді. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення на позовну заяву, в яких спочатку вимоги визнавали в частині позову, в подальшому надали заперечення в яких просять відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. При цьому, преставник повідомила, що її доверителем виплачена сума франшизи та 600 грн. моральної шкоди. В частині вимог до страхової компанії пояснила, що на момент ДТП діяв страховий поліс, тому виплачувати має страховик. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21.11.2014 року о 16.30 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», д/н [NUMBER], по вул. Фонтанська дорога у м. Одесі, здійснив виїзд на правий тротуар, де скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER], який відкинуло на попереду стоячий автомобіль «Пежо», д/н [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. від 22.12.2014 року (з урахуванням постанови про виправлення описки від 26.01.2015 року) [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с. 7-8/. Судом досліджено належним чином посвідчену копію страховою справи № ГО3460-14/2-м по полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] № АІ/3429739 /том 1 а.с. 161-185/. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3429739 від 31.05.2014 року, автомобіль «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER], застрахований в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», ліміт відповідальності за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 1000,00 грн. /а.с. 165/. Таким чином, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу № АІ/3429739 від 31.05.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Законом України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 30.01.2015 року представник позивача звернулася до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування /а.с. 10/. Відповідно до звіту № 14/О-198 про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику ТЗ, складеного 22.12.2014 року, вартість матеріальної шкоди, завданої власникуавтомобіля «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER], на момент дослідження становить 119055,41 грн. /а.с. 13-33/. Так, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У ході розгляду справи представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пояснював, що страхова компанія за наслідками розгляду матеріалів страхової справи, прийняла рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 47 559,11 грн. Оскільки відповідно до звіту № 792-12-14 з визначення матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER], величина матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER], завданої внаслідок ДТП, станом на 04.11.2014 року становить 105059,11 грн. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду"№ 5 від 12.06.2009 року роз'яснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. У судовому засіданні 06.06.2016 року за клопотанням сторони позивача по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Так, відповідно до висновку № 141/16 від 15.08.2016 року, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER], станом на дату ДТП дорівнює ринковій вартості автомобіля на дату ДТП та становить 108 568,05 грн.; ринкова вартість непошкодженого автомобіля до моменту ДТП становить 108 568,05 грн.; ринкова вартість автомобіля у фактичному стані після ДТП становить 39 522,20 грн.; вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER], з вирахуванням ринкової вартості автомобіля у фактичному стані після ДТП становить 69 045,85 грн. /а.с. 207-237/. Вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи становить 1575 грн. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] 26.11.2014 року сплатив позивачу вартість франшизи у розмірі 1000,00 грн. Суд погоджується із доводами сторони позивача, що оскільки у полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3429739 від 31.05.2014 року визначено ліміт відповідальності за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 грн., то страхове відшкодування яке має бути сплачено ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» становить 49 000,00 грн. = 50 000,00 грн. - 1000,00 грн. (франшиза). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, враховуючи вартість матеріальної шкоди, завдану власнику автомобіля «Мерседес-Бенз Віто», д/н [NUMBER], у розмірі 69 045,85 грн., визначену висновком № 141/16 від 15.08.2016 року, та 69 045,85 грн. - 49 000,00 грн. (страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності, яке підлягає стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія») - 1000,00 грн. (франшиза, сплачена [PERSON]), суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягнення матеріальна шкода у розмірі 19 045,85 грн. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пені, 3 % річних, інфляції, суд зазначає наступне. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання за ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З матеріалів страхової справи вбачається, що 30.01.2015 року представник [PERSON] надала до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» заяву про страхове відшкодування, яка отримана страховою компанією 02.02.2015 року. Таким чином, у зв'язку із невиплатою страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що пеня має нараховуватися після спливу 90 днів від 02.02.2015 року, тобто з 03.05.2016 року. Положеннями ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд погоджується із наведеним позивачем у позовній заяві в редакції від 02.12.2016 року, розрахунком пені, розмір якої становить 24414,81 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Суд також погоджується із наведеним позивачем у позовній заяві в редакції від 02.12.2016 року, розрахунком 3 % річних, що становить - 2331,86 грн., та розрахунком збитків від інфляції у розмірі - 5812,23 грн. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», оскільки вважає їх необґрунтованими, так як з дня звернення сторони позивача (02.02.2015 року) із заявою про страхове відшкодування, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не було сплачено потерпілій стороні жодних коштів. Отже, з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 49000,00 грн.; пеня за прострочення страхового відшкодування у розмірі 24 414,81 грн.; 3 % річних за користування коштами у розмірі 2331,86 грн.; сума збитків від інфляції у розмірі 5812,23 грн., а також вартість проведення судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 1575,00 грн. А з відповідача [PERSON] підлягає стягнення матеріальна шкода у розмірі 19 045,85 грн. З урахуванням вказаного, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Позивачем за пред'явлення позову було сплачено судовий збір у розмірі 1271,78 грн. та у ході розгляду справи було доплачено судовий збір у розмірі 166,80 грн. Отже, позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі -1438,28 грн., що підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved