Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернувся в особі представника до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 06.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір № DNLWAK00000693 про надання кредиту у розмірі 167 314 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з граничним терміном повернення 05.09.2014 року. Отримавши від позивача кредит взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, у зв`язку з чим, станом на 02.03.2015 року, виникла заборгованість яка становить 1155584 грн. 11 коп., у тому числі: - заборгованості за кредитом - 203 532,87 грн.; - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 298 997,10 грн.; -заборгованість з комісії за користування кредитом - 107 75,04 грн.; -пеня - 642 279, 10 грн.. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та просив суд відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 06.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір № DNLWAK00000693 про надання кредиту. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти на сгрок з 06.09.2007 по 05.09.2014 рік включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 264894.00грн. на наступні цілі: 164000.00грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34.0 грн. для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2: на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DNLWАK00000693 від 06.09.2007 року договором особистого страхування № DNLWLK00000693 від 06.09.2007 року на строк до 05.09.2008 року у сумі 1640.00грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1640.00грн. ,та у розмірі 97580.00грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3. 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1.17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0.14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно гі.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з "6" по "10" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3391,47 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, шо складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (а.с. 10). Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015року задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Даним заочним рішенням, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 року у розмірі 1155584 грн. 11 коп. у тому числі: -заборгованості за кредитом - 203 532,87 грн. -заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 298 997,10 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом - 107 75,04 грн. -пеня - 642 279, 10 грн. та суму судового збору 3 654 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 06 липня 2018 року за заявою представника відповідача про перегляд заочного рішення суду від 25 червня 2015року, заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015року по справі №175/946/15-ц - скасувано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. 22 жовтня 2018року ухвалою Дніпропетровського районного суду суддею Новік Л.М. прийнято зазначену цивільну справу до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.ст.610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. 22 жовтня 2018 року представником відповідача подано до канцелярії суду заяву про застосування строків позовної давності, зазначивши, що відповідачем була отрмана вимога банку про необхідність дострокового повернення коштів у 2009 році, таким чином, строк дострокового повернення кредиту у відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України та п. 2.3.3 Кредитного договору, а також вимоги Банку від 02.06.2009 року за вих. № 2295900250 є таким, що настав - 15.06.2009 року. Так, у відповідності до умов п. 3.1 Кредитного договору № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 року за користування кредитом за період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту Позичальник щомісячно в період сплчує відсотки у розмірі, визначеному в п. 7.1 даного Договору. Згідно п. 7.1 Кредитного договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 7% на місяць (14,04% річних). Щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати Позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3 391,47 грн. для погашення заборгованості за Кредитним довором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно п. 2.3.3 Кредитного договору Банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, місії і відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно вимог ст. ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов`язується вернути Банку кредит в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його зистування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за Договором. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, Кредитор звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення коштів, відповідно до Вимоги банку від 02.06.2009 року за вих. № 2295900250 (а.с. 86). У відповідність вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та гати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Такич чином, Банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором та звернувся з вимогою до Позичальника про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором від 02.06.2009 року за вих. № 1295900250, в якій повідомив, що «на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору вимагаємо повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісію та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення. Загальний розмір заборгованості на дату погашення ви можете дізнатися у відділенні Приватбанку, що надало кредит», а вказана вимога була отримана Позичальником під розпис особисто 08.06.2009 року, як зазначено в додаткових поясненнях представника відповідача від 13.11.2018 року. У справі, яка є предметом розгляду, позивач міг пред`явити позов до відповідача за протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником зобов`язання після отримання вимоги про достроковое повернення коштів, тобто починаючи з 2009 року, в той час як до суду з позовом до відповідача банк звернувся 17.03.2015 року згідно штампу суду на позовній заяві. У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року по справі № 6-990цс15, визначено, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості пред`явлено з пропуском строку позовної давності, а відтак порушене право позивача не підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову.

Outcome: dismissed