Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

25.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що з 30.10.2010 року по 17.10.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин з відповідачем дитина проживає разом з нею. Син є інвалідом дитинства, а тому потребує належного догляду та матеріального утримання. Проте, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина у добровільному порядку не надає, дитина знаходиться виключно на її утриманні. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 03.12.2019 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також у відповідності до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у визначений строк відзив до суду не направив, у судове засідання не з`явився, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, з 30.10.2010 року по 17.10.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 6). Відповідач являється батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Суд вважає, що відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи слідує, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , має легку розумову відсталість з психомоторним розгальмуванням, дефіцитом уваги, дизартрією, соціальною дезадаптацією (а. с. 9-10), у зв`язку з чим потребує особливої уваги та утримання. Крім того, для дитини розроблено індивідуальний план реабілітації (а. с. 7-8). Витрати на утримання сина, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, лікування та розвитку несе позивачка. Суд враховує, що ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 гривень та вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов`язаний нести витрати на утримання сина та забезпечувати його гідний рівень життя. Проте, звертає увагу на те, що позивачка не надала до суду доказів понесених нею матеріальних витрат на лікування та індивідуальну реабілітацію сина, його санаторно-курортне лікування, лікувальний масаж або інших витрат для забезпечення нормального та повноцінного життя дитини з особливими потребами. Також, суд враховує, що відповідач не надав до суду відомостей про свій матеріальний стан, перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного, стану здоров`я, наявності у нього інших дітей чи утриманців. Тому, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісяця, починаючи з 25.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial