Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся в Кремінський районний суд Луганської області з позовом до Кремінської міської ради Луганської області, в якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши третьою особою Відділ з питань виплати пенсій № 7 управління з питань виплати пенсій ГУПФ України в Харківській області, зазначаючи про те, що він пропустив шестимісячний строк, визначений законом. Обґрунтовуючи свої вимоги представник позивача зазначає про наступні обставини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що на даний час є територією України, яка не підконтрольна владі України. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, яка складається із недоотриманої пенсії та житлового будинку, розташованого а адресою [ADDRESS] . Позивач 19 липня 2019 року отримав свідоцтво про смерть свого батька з печаткою так званої «ЛНР». Позивач зміг виїхати з м. Петрово-Красносілля до м. Кремінна лише в лютому 2020 року, під час цього візиту він отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті свого батька у органі ДРАЦС та оформив договір з адвокатом Шмуйловою І.М. з метою оформлення державної реєстрації смерті батька та знову виїхав до м. Петрово-Красносілля. 18.02.2020 під час телефонної розмови з адвокатом Шмуйловою І.М. позивачу стало відомо, що остання отримала свідоцтво про смерть [PERSON] . Після цього позивач зміг приїхати до м. Кремінна лише 22 липня 2020 року, оскільки з 05.01.2020 по 27.05.2020 перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кістки правої гомілки без зміщення, а також у зв`язку із введенням карантину на території України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, через те, що було тимчасово призупинено проїзд через блокпости. Постановою від 22 липня 2020 року приватний нотаріус Кремінського РНО Луганської області відмовив представнику позивача у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. У зв`язку із вищевикладеним представник позивача вважає причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною та просить визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] тривалістю у 2 місяці. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Шмуйлова І.М. в підготовчому засіданні підтримала позов в повному обсязі та просила задовольнити вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Кремінська міська рада в підготовче судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, щодо розгляду справи за відсутності їхнього представника, заперечень проти позову не мають. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ з питань виплати пенсій № 7 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Ухвалою суду від 28.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із призначенням підготовчого засідання, витребувано у приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Гребінюка О.В. копію спадкової справи №64/2020, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Інших процесуальних дій не вчинялося. З урахуванням того, що до розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, судом постановлено ухвалу про розгляд справи по суті та ухвалення рішення у справі з підстав визнання відповідачем позову, і прийняття такого визнання судом. Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши інші докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Антрацитівському району та містах Антрацит і Первомайськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 18 лютого 2020 року, [PERSON] помер [INFO] м. Петрово-Красносілля Луганської області (а.с. 5). [PERSON] відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11 квітня 2000 року Краснолуцьким МВ УМВС України та свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 05 березня 1959 року Петрово-Красносільською селищною радою Іванівського району Луганської області, народився [INFO] в м. Петрово-Красносілля (в минулому Петровське) Луганської області та є сином [PERSON] (а.с. 6-9). Відповідно до довідки № 915-5000265332 від 07.02.2020 про взяття на облік зареєстроване місце внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] та фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки без № та без дати, яка видана так званим «Державним закладом Краснолучською центральною міською багатопрофільною лікарнею «Княгинська» ЛНР» [PERSON] , 1959 р.н., який мешкає [ADDRESS] перебував на амбулаторному лікуванні в поліклініці №5 м. Петровське з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кістки правої голені без зміщення з 05.01.2020 по 27.05.2020. Працездатний з 28.05.2020 (а.с. 11). Як вбачається з відповіді Відділу з питань виплати пенсій №7 управління з питань виплати пенсій ГУПФ України в Харківській області №04.9-20 від 03.03.2020, яка надана на ім`я приватного нотаріуса Кремінського РНО Східного міжрегіонального управління юстиції у Луганській області Гребінюка О.В., залишок недоодержаної пенсії гр.. [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] та який помер [INFO] , за період з 01.03.2017 по 31.07.2019 складає 80769,39 грн. (а.с.12). Приватний нотаріус Кремінського РНО Східного міжрегіонального управління юстиції у Луганській області Гребінюк О.В. своєю постановою №276/02-31 від 22.07.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив [PERSON] , який діє за довіреністю від імені [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у розмірі 80769,39 грн. на ім`я [PERSON] , після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку із тим, що ним пропущений передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 13-14). Як вбачається з копії спадкової справи №64/2020, яка заведена [INFO] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Кремінського РНО Луганської області Гребінюка О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , при цьому зазначив, що на день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з заборгованості по недоотриманій пенсії у сумі 80769,39 грн. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61029407 від 22.07.2020, 15:20 у Спадковому реєстрі наявний чинний заповіт, складений від імені [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі 53651319 , номер в реєстрі нотаріальних дій 711, дата посвідчення 02.11.2012, місце посвідчення Луганська область, Краснолуцький міський приватний нотаріус Кравченко Т.Г. Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №61029486 від 22.07.2020, 15:22 та №61029985 від 22.07.2020, 15:40 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутні. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини за законом або за заповітом після смерті [PERSON] не зверталися (а.с.32-55) Сторонами не оспорювалися вищевказані обставини, а таким чином, вони визнаються судом доведеними. Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у спадкових правовідносинах та предметом спору є визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, вважаючи за необхідне реалізувати право на подання заяви про прийняття спадщини, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, що закінчується через один рік з дня набрання чинності Законом України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей", запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Таким чином м. Петрово-Красносілля (в минулому Петровське) Луганської області розташоване на тимчасово окупованій території України. Позивачем надано довідку без № та без дати, яка видана так званим «Державним закладом Краснолучською центральною міською багатопрофільною лікарнею «Княгинська» ЛНР» [PERSON] , 1959 р.н., який мешкає [ADDRESS] перебував на амбулаторному лікуванні в поліклініці №5 м. Петровське з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кістки правої голені без зміщення з 05.01.2020 по 27.05.2020. Працездатний з 28.05.2020 (а.с. 11). Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідки про перебування позивача на лікуванні, виданої медичним закладом, що знаходиться на тимчасово окупованій території, як доказу, оскільки суд бере до уваги, що можливості збору доказів поважності пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини на тимчасово окупованій території України є обмеженими, у той час як визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини має істотне значення для реалізації прав людини щодо отримання спадщини. Разом з тим, відповідно до Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, а відповідно до Постанови КМУ від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року, який Постановою КМУ № 956 від 13.10.2020 продовжено до 31 грудня 2020 року. Наказом Командувача об`єднаних сил на контрольних пунктах в`їзду-виїзду з тимчасово окупованих частин Луганської та Донецької областей з 16 березня 2020 року забороняється перетин КПВВ в обох напрямках. Суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] , у зв`язку із перебуванням на лікуванні, фактичному проживанні на тимчасово окупованій території України, а саме за адресою м. Петрово-Красносілля (в минулому Петровське) Луганської області де позивач і зареєстрований, введенням на всій території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і як наслідок закриття контрольних пунктах в`їзду-виїзду з тимчасово окупованих частин Луганської та Донецької областей з 16 березня 2020 року, не міг у повному обсязі реалізувати своє право на спадщину. А також із врахуванням реєстрації смерті спадкодавця на території підконтрольній владі України лише 18 лютого 2020 року, суд вважає за можливе зазначені причини пропуску строку для прийняття спадщини визнати поважними. При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд бере до уваги позицію відповідача, який не заперечує щодо встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини померлого [PERSON] . Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] і визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у межах двох місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved