Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

15.03.2018р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що між нею та відповідачем 23.11.1984 року Первомайським міським відділом ЗАГС Миколаївської області було зареєстровано шлюб. В теперішній час неповнолітніх дітей від шлюбу у них немає, але розірвати шлюб у відділі ДРАЦС відповідач відмовляється. Шлюбні відносини між ними припинені через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя, відсутність почуттів та поваги один до одного, що призвело до руйнування подружніх стосунків, без яких стало не можливим їх подальше проживання як однієї сім'ї. Спільного господарства вони не ведуть. Вважає, що їхня сімя розпалась остаточно. Просила залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на судове засідання не зявились, представник позивача надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його, розглянувши справу в її відсутність та відсутність позивача. Відповідач [PERSON] на судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлений належним чином; причини своєї неявки суду не повідомив; відзиву на позовну заяву не надав. Оскільки учасники справи на судове засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач та її представник не заперечують проти такого вирішення справи, дослідивши матеріали справи, суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду, та дійшов такого висновку. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу 23.11.1984 року Первомайським міським відділом ЗАГС Миколаївської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 244. Позивач після реєстрації шлюбу змінила прізвище "Шевченко" на прізвище чоловіка - "Мунч" (а.с.3). Судом встановлено, що в теперішній час неповнолітніх дітей від шлюбу у сторін немає. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Пунктом 2 статті 104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливо та наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у звязку із шлюбом змінив своє прізвище, тому вимога позивача в частинні залишення прізвища відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.

Outcome: approved