Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

12.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 27.05.2012 року, на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Північна, № 2 в м. Ізмаїлі Одеської області, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що право власності спадкодавця [PERSON] підтверджується Договором про індивідуальне житлове будівництво, посвідченим 10.07.1986 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, а відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яка проведена не була. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 10.07.1986 року [PERSON] надана відповідно рішення виконкому міської Ради депутатів трудящих ся №268п.6 від 19.06.1986 р. земельна ділянка №2 по вул. Північна в м. Ізмаїлі. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу ІІ-ЖД №350033 від 20.11.1989р. після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. У довідці КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 1650 від 06.11.2015 року зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» власником житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого в м. Ізмаїлі по вул.Північна, 2 є [PERSON] на підставі договору про надання безстрокового користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 10.07.1986 року посвідченого державним нотаріусом 10.07.1986 року за реєстровим номером 2-1997. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1987 році є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за №582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999 р. обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно адресного реєстру м. Ізмаїла житловий будинок з надвірними спорудами власником якого є [PERSON] має самостійний номер; м. Ізмаїл, вул. Північна, 2.(а.с.10-12, 15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 306874 від 29.05.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 27.05.2012 року (а.с. 5). Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Північна, № 2 в м. Ізмаїлі Одеської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 16.06.2011 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось [PERSON] (а.с. 6). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40967942 від 17.07.2015 року заповіт [PERSON] не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] спадщину прийняла фактично, оскільки була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується копією будинкової книги, наявної у матеріалах справи. 17.07.2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] № 02-14/632 від 21.10.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Північна, № 2 в м. Ізмаїлі Одеської області, у звязку з тим, що будинок є обєктом незакінченого будівництва, право на який мала померла [PERSON], видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання спадкоємцями правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В якості право встановлювального документа є договір про індивідуальне житлове будівництво, посвідчений 10.07.1986 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за р. №2/1997 і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану по вул. Північній, 2 в м. Ізмаїлі, яке було видане [PERSON] 17.07.2015р., але відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, факт якої засвідчується печаткою реєструючого органу. Право власності у набувача на нерухоме майно виникає з моменту його реєстрації (а.с. 9). При цьому, як вбачається зі довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1650 від 06.11.2015р. зазначений будинок є завершеним будівництвом, та як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.12.2015р., житловий будинок розташований за адресою: вул. Північна, № 2 в м.Ізмаїлі Одеської області зареєстрований за померлою [PERSON] у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved