Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

20 грудня 2016 року позивач звернулася до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Лиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON], встановлення опіки над [PERSON] та призначення їй опікуна підтримала, просила їх задовольнити. Від позовних вимог в частині стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] відмовилась. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO], матір неповнолітньої - [PERSON] є її донькою, яка померла [INFO] року. Сімейні відносини між [PERSON] та відповідачем були припинені в 2011 року. Відповідач з моменту розлучення з матір'ю дитини життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та не приймає участь у її вихованні, тривалий час не виконує свої батьківські обов'язки, аліменти на утримання дитини не виплачує з 2013 року, взагалі не зустрічається та не спілкується з дитиною. Позивач вважає, що така поведінка відповідача порушує права та інтереси неповнолітньої [PERSON], що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON], в судовому засідання позовні вимоги визнав частково. Просив суд позбавити його батьківських прав у відношенні малолітньої доньки, встановити опіку над його дитиною та призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] В іншій частині просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Роменська В.В. вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні [PERSON], не цікавиться її успіхами та проблемами більше ніж 5 років без поважних причин. Психологічний контакт між відповідачем та дитиною втрачено. Вважає незаконною відмову позивачки від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, оскільки відповідно до норм діючого законодавства батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи суд встановив, що з 12 липня 2006 року по 09 серпня 2011 року [PERSON] та відповідач перебували у шлюбі (а.с.11,13). Від сумісного життя [PERSON] та відповідач мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], яке видано виконавчим комітетом Кіровської селищної ради міста Красний Лиман Донецької області 12 жовтня 2006 року, актовий запис № 28 ( а.с.12). З моменту розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачем, неповнолітня [PERSON] разом із матір'ю - [PERSON] проживали окремо від відповідача. [INFO] року мати неповнолітньої дитини - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 708 (а.с.14). На теперішній час неповнолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом з бабкою та дідом, тобто позивачем та її чоловіком за адресою: [ADDRESS], та навчається у Зарічненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Лиманської міської ради Донецької області, яка знаходиться поруч з її місцем проживання. З відповідачем дитина не спілкується, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини в добровільному порядку відповідач не приймає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження поясненнями позивача, а також матеріалами справи (а.с.16,17,20,21,23). На підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 червня 2010 року відповідач зобов'язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], але з 2013 року по теперішній час свої обов'язки не виконує, ухиляється від виконання таких (а.с.36). Судом в результаті дослідження письмових доказів, та пояснень учасників процесу, встановлено, що з дитиною відповідач жодних стосунків не підтримує, з 2011 року донька перебувала на повному забезпеченні матері, а з вересня 2016 року перебуває на утриманні позивача, яка створила їй гарні здорові умови для росту, виховання, отримання освіти, фізичного, духовного та морального розвитку (а.с.18,20,24,25). З висновку Лиманської міської ради Донецької області №37 від 23.11.2016 року, який міститься в матеріалах справи, зазначено, що орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області дійшов висновку про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 25). Позивач є пенсіонеркою, має постійний дохід та позитивно характеризується за місцем проживання, виховує дитину у атмосфері любові та поваги до своєї сім'ї, родини, Батьківщини (а.с.7,8, 15,18). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до ст. 4 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіривши надані позивачем докази, судом беззаперечно встановлено, що відповідач участі у вихованні доньки не приймає, необхідних умов для виховання дитини не створює, а навпаки умисно ухиляється та відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків - утриманням та вихованням доньки [PERSON] не займається, ухиляється від виконання обов'язків по утриманню дитини, її долею не цікавиться, з дитиною не спілкується (а.с.16,20,23). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила позивач, також вони знайшли підтвердження в наданих нею письмових доказах. Крім того, відповідно до ст.ст. 243, 244 Сімейного кодексу України, опіка встановлюється над дитиною яка не досягла віку 14 років, позбавлена батьківського піклування віком від 14 до 18 років, опікуном може бути повнолітня, дієздатна особа, інтереси якої не суперечать інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ч.3, 63 ч.3 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна по поданню органу опіки і піклування переважно з осіб які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним. Разом з тим, суд не приймає відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини з наступних підстав. За правилами ч.5 ст.174 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем по справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи яку він представляє. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Однак відповідач, будучи працездатним, жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надає довгий час. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року становить 1689,00 гривень. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги і в цій частині до відповідача являються обгрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Крім того в порядку ст.ст.3,4 ЗУ "Про судовий збір" від 08.07.2011 року з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 гривень, а також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених нею судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією ТВБВ 10004/0149 № 19 від 20.12.2016 року (а.с.2). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору. Дослідивши зібрані в справі докази в їхній сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, законні, у зв»язку з чим підлягаються задоволенню повністію.

Outcome: partial