Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

27.11.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В подальшому позовні вимоги було уточнено, а саме позивач просив суд розірвати шлюб зі [PERSON] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 22.07.2005 року він - [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] в Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №401. Від спільного життя подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують вже довгий час. В судове засідання представник позивача з`явилася, уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач та представник відповідача частково проти задоволення позову заперечували, а саме в частині розірвання шлюбу зі [PERSON] , адже відповідач залишила після одруження прізвище [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та представників, дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 22.07.2005 року зареєстрували шлюб у Дзержинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний запис №401, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (видане повторно) серії [NUMBER] від 05.09.2018 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] . На підтвердження своїх доводів, відповідачем подано копію свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] від 14.05.2019 року, згідно якої прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини [PERSON] . Також відповідачем надано Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису змін, доповнень, але з даного витягу вбачається лише те, що відповідач дійсно декілька разів змінювала своє прізвище. Остання зміна відбулася 14.05.2019 року, підставою зміни зазначено Висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану №274/15.1-05-06-09 від 14.05.2019 року. Згідно даного висновку прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , однак не надано доказів, коли і на яких підставах було змінено прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Однак, суд не бере до уваги вищевказану копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.05.2019 року, як належний та допустимий доказ, з огляду на те, що відповідачем оригінал свідоцтва надано не було. А оригінал свідоцтва та копія містять значні розбіжності. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що до позовної заяви додаються оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. відповідно до квитанції №23 від 30.10.2017 року, враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved