Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Дочірнього іноземного підприємства «Дніпродор» у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь наступні суми: витрати пов'язані з перебуванням у службових відрядженнях у сумі 44949,20 грн.; 3 % річних у сумі 3025,76 грн.; інфляційні втрати у сумі 35 888, 79 грн.; середній заробіток за час затримки у сумі 55839,42 грн.; моральну шкоду у сумі 14116,00 грн.; витрати на юридичну допомогу у сумі 10000,00 грн. В обґрунтування таких позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 26 лютого 2013 року його було прийнято на роботу в ДІП «Дніпродор» на посаду директора підприємства. 12.08.2013 року він був переведений на посаду заступника директора підприємства, де пропрацював до 30.12.2013 року. За цей час перебування у трудових відносинах з ДІП «Дніпродор» він декілька разів виїжджав у службові відрядження за кордон, в Російську Федерацію, місце призначення - ТОВ «Дорбуд», м. Москва, а саме: з 21.07.2013 р. по 02.08.2013 р.; з 21.08.2013 р. по 20.09.2013 р.; з 22.09.2013 р. по 21.10.2013 р.; з 27.10.2013р. по 25.11.2013 р., а всього - 104 дні. За час перебування у службових відрядженнях відповідач не сплатив йому відшкодування понесених витрат та компенсацій. З цього приводу він звертався до ДІП «Дніпродор», але відповіді так і не отримав. За час перебування у відрядженні, відповідно до сум, що були встановлені на підприємстві, відповідач повинен був сплатити йому: перебування у відрядженні на території України - 229,40 грн./добу; перебування у відрядженні поза межами України - 296,00 грн./добу; компенсацію витрат на проживання, згідно договору - 30000 російських карбованців/місяць, що є 7349, 10 грн./місяць, за курсом НБУ на 30.12.2013 р., що, враховуючи час перебування у відрядженні становить: добові витрати: 229,40 грн./добу х 8 діб перебування на території України + 296, 00 грн./добу х 96 діб - перебування на території Росії = 1835,20 + 28416,00 = 30251,00 гри.; компенсація за витрати на житло: період: 25.08.2013р. - 25.10.2013р. = 2 місяці. 2 місяці х 7349,10 грн./місяць = 14 698,20 грн. Таким чином, загалом, ДІП «Дніпродор», в якості компенсації витрат за відрядження у 2013р. повинно було сплатити йому: 30251,00 грн. + 14 698,20 грн. = 44949,20 грн. Компенсаційні виплати у сумі 99 108, 40 грн., за перебування у відрядженнях не виплачені йому і по цей час. Довгий час він звертався до ДІП «Дніпродор» з прохання сплатити йому ці кошти, але крім обіцянок сплатити кошти у найближчий час, він нічого не отримав. У лютому 2015р. він письмово звернувся до відповідача з вимогою сплати на його користь зазначені кошти. Ні коштів, ні відповіді на своє звернення він не отримав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми ... ». Згідно ст. 34. Закону України «Про оплату праці»: Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Період розрахунку: 31.12.2013р. - 28.03.2016р. Сума боргу: 44 949, 20 грн. 3% річних: 31.12.2013 -28.03.2015 = 819 днів прострочення 44 949, 20 х 3 х 819 / 365 / 100 = 3025, 76 грн. Інфляційні втрати: Відповідно статистичних даних, індекс інфляції за січень 2014р. - лютий 2016р. склав: 100,20% х 100,60% х 102,20% х 103,30% х 103,80% х 101,00% х 100,40% х 100,80% х 102,90% х 102,40% х 101,90% х 103,00% х 103,10% х 105,30% х 110,80% х 114,00% х 102,20% х 100,40% х 99,00% х 99,20% х 102,30% х 98,70% х 102,00% х 100,70% х 100,90% х 99,60% = 179, 843% Отже, інфляційні втрати склали: 44 949,20 х 179, 843% = 35888,79 грн. Його заробітна плата, згідно п. 7 контракту від 12.08.2013р., що був укладений між ним та ДІП «Дніпродор», складалася з окладу і становила 1 500, 00 грн./місяць. Таким чином, середньоденний заробіток за два повні місяці (жовтень та листопад 2013р.) складає: 1500 х 2 / 44 (кількість робочих днів) = 68,18 грн. Отже, станом на 28.03.2016 р. середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати складає: 68,18 х 819 (дні затримки) = 55839,42 грн. У період з 2014р. по цей час в його житті відбувалися події, які потребували значних витрат коштів. Влітку та восени 2014р. у його доньок Юлії та Олени відбулися весілля, у грудні того ж року особисто він зареєстрував шлюб. У 2015р. його найменша донька Вікторія закінчила навчання у школі та вступила до ВНЗ. Усі ці події буквально спустошували його гаманець. Він декілька разів звертався до знайомих для запозичення коштів, що принижувало його гідність. Через відсутність коштів він не міг самостійно повернути борги і був змушений брати кредити у фінансових установах. Так, у 2015р., коли він не зміг віддати кошти своїм знайомим, він був змушений брати кредити під відсотки у ТОВ «ФК «ЦФР» - 5 916, 00 грн., та ПАТ «Фідобанк» - 8 200, 00 грн. Таким чином, затримка виплати йому коштів завдала значної моральної шкоди, він був поставлений у скрутне матеріальне становище і змушений суттєво переглянути свої звички та скоротити витрати на повсякденне життя, економлячи на самому необхідному. Завдану моральну шкоду він оцінює в 14116,00 грн. Він не має юридичної освіти, тому для звернення до суду був змушений звернутися до спеціаліста у галузі правознавства. Витрати на юридичну допомогу склали 10000,00 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, станом на 28.03.2016 р., складає: 44949,20 + 3025,76 + 35888,79 + 55839,42 + 14116,00 + 10000,00 = 169 703,17 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та предявлений позов просили задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позиції посилалися на викладені у позовній заяві обставини. Представники відповідача посилаючись на викладені у письмових запереченнях обставини у задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем [PERSON] іноземним підприємством «Дніпродор», зокрема, з 26 лютого 2013 року позивача було призначено на роботу в ДІП «Дніпродор» на посаду директора підприємства, з 12.08.2013 року позивача було переведено на посаду заступника директора підприємства, де він працював до 30.12.2013 року та був звільнений у звязку з закінченням строку дії контракту, з 20.06.2014 року позивача було знову прийнято на посаду заступника директора ДІП «Дніпродор» та 30.10.2014 року звільнено на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України. Згідно зі відомостями паспорта громадянина України для виїзду за кордон ЕТ509128 виданого 12 грудня 2011 року на ім'я позивача [PERSON], він упродовж своєї роботи на підприємстві відповідача декілька разів відвідував Російську Федерацію, в тому числі і у такі періоди часу: з 21.07.2013 року по 02.08.2013 року; 21.08.2013 року по 19.09.2013 року; з 22.09.2013 року по 22.10.2013 року; 27.10.2013 року по 03.11.2013 року. Як зауважує позивач у зазначені періоди часу він перебував у відрядженнях на ТОВ «Дорбуд», м. Москва. Згідно із довідкою ТОВ «Дорбуд» (м. Москва) останнє підтвердило факт перебування позивача у відрядженнях у місті Москва, РФ, у період з 21.07.2013 року по 02.08.2013 року, з 21.08.2013 року по 20.09.2013 року, з 22.09.2013 року по 21.10.2013 року, з 27.10.2013 року по 25.11.2013 року. Також ТОВ «Дорбуд» підтвердило, що позивач під час відрядження проживав у найманій квартирі за адресою: [ADDRESS], у період часу з 25.08.2013 року по 25.10.2013 року. Про дану обставину також свідчить договір найму житлового приміщення від 15.08.2013 року наданий позивачем у копії. Статтею 121 КЗпП України передбачені гарантії і компенсації при службових відрядженнях. Зокрема, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У судовому засіданні представники відповідача посилаючись на положення ст. 233 ч. 1 КЗпП України просили відмовити у позові через пропущення позивачем тримісячного строку встановленого для звернення до суду. Позивач та його представник наполягали на тому, що витрати у зв'язку з відрядженням є складовою заробітної плати, а отже [PERSON] має право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому коштів без обмеження будь-яким строком, що й передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Проте, з такими твердженнями позивача та його представника суд погодитися не може. Так, відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 згаданого Закону визначено структуру заробітної плати. Зокрема структуру заробітної плати складають: - основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; -додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; -Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків, була розроблена Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрована в Міністерстві Юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713. Пунктом 2 наказу Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5 дію Інструкції № 5 поширено на всіх юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи незалежно від Форм власності й організаційно-правових форм господарювання. Пунктом 1.3. Інструкції № 5 визначено, що фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до п/п 2.1.6. пункту 2.1 вищевказаної Інструкції до складу фонду основної заробітної плати належать, у тому числі, оплата праці за час перебування у відрядженні (не включає відшкодування витрат у зв'язку з відрядженням: добових, вартості проїзду, витрат на наймання житлового приміщення тощо). Пунктом 3.15. Інструкції № 5 встановлено, що до інших виплат, що не належать до Фонду оплати прані, відносяться витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Таким чином, з зазначених положень вбачається, що витрати на відрядження не відносяться до заробітної плати, тобто ані до основної, ані до додаткової, ані до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а тому на такі виплати не поширюється дія ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Враховуючи, що позивач пропустив строк визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України у задоволенні його позовних вимог суд вважає необхідним відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed