Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

28.09.2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.10.2006 року [PERSON] та банк уклали договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою 36 % річних. Відповідач зобовязання не виконала, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість в сумі 20204,24 грн, з них: заборгованість за кредитом - 3344,78 грн., заборгованість за процентами - 16859,56 грн. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 4396,78, яка була задоволена рішенням Локачинського районного суду. Різниця становить 15807,56 грн.. Отже, заборгованість складає: 17097,94 грн., де: 15807,56 грн. заборгованість за кредитом, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (відсоток від суми) - 790,38 грн. Просить стягнути з відповідача загальну суму боргу 17097,94 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи по місцю проживання. Клопотань про відкладення справи від неї не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б\\н від 30.10.2006 року [PERSON] та банк уклали договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримала кредитний ліміт у розмірі 4000 грн. зі сплатою 36 % річних. Кредитний ліміт протягом 2006 - 2015 років змінювався і остання зміна ліміту відбулася 18.08.2015 року, де він зафіксований в сумі 3350 грн. (а.с. 10, 11). Відповідно до тверджень позивача, відповідач зобовязання не виконала, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість в сумі 20204,24 грн, з них: заборгованість за кредитом - 3344,78 грн., заборгованість за процентами - 16859,56 грн. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 4396,78, яка була задоволена рішенням Локачинського районного суду. Різниця становить 15807,56 грн.. Отже, заборгованість складає: 17097,94 грн., де: 15807,56 грн. заборгованість за кредитом, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (відсоток від суми) - 790,38 грн. (розрахунок заборгованості а.с. 8-9). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 укладеного договору позичальник зобовязується повернути кредит в строки згідно з графіком погашення кредиту, сплатити проценти, а також сплачувати комісії за перевитрати, у разі порушення строків погашення кредиту більш як на 30 днів банк має право вимагати сплати штрафу в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Пунктом 2.1.1.12.11, передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань. Звертаючись до суду із даним позовом банком було зазначено, що існує рішення Локачинського районного суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором б\\н від 30.10.2006 року в сумі 4396,78 грн. (а.с.7). Незважаючи на це банк повторно звертається до суду із позовом про стягнення заборгованості за даним кредитом і, відповідно до розрахунку, нараховує заборгованість з 2006 року по 2015 рік в сумі 20204,24 грн., але просить стягнути її за різницею раніше стягнутої суми рішенням Локачинського районного суду. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що банк, при повторній подачі позову про стягнення заборгованості за кредитом, необґрунтовано посилається на вимоги ЦК України, оскільки уже мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тобто на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання, передбачений ст. 510 ЦК України. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки Локачинським районним судом ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором б\\н від 30.10.2006 року, то після вступу в силу судового рішення, строк кредитного договору закінчується, а відтак з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. Тобто, з цього моменту припиняються кредитні зобов'язання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням. Після чого банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України). Тому, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки, в задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір сплачений позивачем в сумі 1218 грн. слід залишити за ним.

Outcome: dismissed