Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 03 квітня 2012 року її було призначено на посаду кухаря Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі. 17 лютого 2014 року наказом №02 к їй оголошено догану за недобросовісне ставлення до своїх посадових обов'язків, порушення трудової дисципліни. Проте, в чому саме полягало недобросовісне ставлення до посадових обов'язків, та чим вона порушила трудову дисципліну їй не відомо. Зі змістом даного наказу вона ознайомилась лише 16 травня 2014 року, коли отримала за її зверненням, витяги з наказів про прийняття на роботу, про накладення адміністративного стягнення, про її звільнення з посади. Згідно наказу від 08 травня 2014 року №10 к, її було звільнено з посади кухаря Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі у зв'язку з систематичним порушенням посадових обов'язків згідно п.3 ст. 40 КЗпП. 08 травня 2014 року вона отримала листа від директора Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі, про необхідність отримання трудової книжки, в якому зазначалось, що у зв'язку із звільненням її з посади кухаря їй необхідно прибути за трудовою книжкою. Саме того дня вона дізналась що її звільнено, а сам наказ отримала 16 травня 2014 року. Вважає, що її звільнили із займаної посади незаконно та безпідставно, оскільки їй не відомо в чому полягало систематичне невиконання без поважних причин покладених на неї обов'язків. Крім того, звільнення відбулось без попередньої згоди первинної профспілкової організації, чим порушено ч.1 ст. 43 КЗпП. Враховуючи наведене, просить поновити її на роботі на посаді кухаря Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також, враховуючи те, що незаконне звільнення призвело до погіршення стану її самопочуття, втрати доходу для її сім'ї, що в сукупності призвело до моральних страждань, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Представник відповідача Оніщук М.В. подав до суду письмове заперечення на позов, в якому зазначив, що працюючи на посаді кухара [PERSON] недобросовісно виконувала свої посадові обов'язки та неодноразово порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку, зокрема 14.02.2014 року здійснила продаж продуктів харчування, які були призначені для харчування дітей, у зв'язку з чим 17 лютого 2014 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. 17.04.2014 року [PERSON] повторно здійснила продаж продуктів харчування, які були призначені для дітей закладу. В зв'язку з вищевикладеним було прийнято рішення про звільнення її з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП, та видано відповідний наказ 08.05.2014 року. Просить у задоволені позову відмовити повністю. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із зазначених у заяві підстав, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, дослідивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Судом встановлено, що наказом Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі від 03.04.2012 року [PERSON] призначено на посаду кухаря Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі, що підтверджується витягом з наказу №12к від 03.04.2012 року /а.с. 8/. З пояснення [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що відповідно до наказу №10 від 08 травня 2014 року її звільнено з посади кухаря Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі, цогож дня їй надіслано повідомлення про отримання трудової книжки у зв'язку із звільненням. На наступний день вона з'явилася до школи де їй було вручено трудову книжку. З наказом про звільнення її ніхто не ознайомлював і цю обставину не заперечував в судовому засіданні представник відповідача, що свідчить про порушення ст. 47 КЗпП Ураїни. Отримавши трудову книжку, позивач зрозуміла, що її звільнено за систиматичне порушення посадових обов'язків, а також перед зверненням до суду на її вимогу, вона отримала копію наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани, тільки тоді їй стало відомо, що її було оголошено догану. Також пояснила, що про оголошення догани їй нічого не було відомо, з наказами її не ознайомлювали. Протягом двох років роботи на посаді кухаря мала два рази заохочення. Крім цього, [PERSON] пояснила, що як перший так і другий раз по факту продажу масла пояснення вона писала на вимогу директора. Директор навмисно купив більшу кількість масла на тривалий період, чим порушив графік закупівлі продуктів, згідно якого масло повинно купуватись в перший - третій понеділок місяця, тому таку кількість 10 кг. зберігати було не реально, оскільки відсутні камери для зберігання масла. Представник відповідача в судовому засіданні дані обставини заперечив та пояснив, що в матеріалах справи є акт про відмову ознайомлення [PERSON] з наказом про дисциплінарне стягнення, складеного за участю [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кочегарів школи. Про те це заперечила позивач. Даний доказ на підтвердження пояснень представника відповідача про доведення даної обставини, суд вважає недоцільним та не приймає до уваги, з таких підстав, що на акті відсутня дата його складання. Отже вважає, що винекнення наказу про оголошення догани вчинено з порушенням трудового законодавства, тому обставина систематичного порушення посадових обов'язків позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні [PERSON] в якості свідка, суду показала, що [PERSON] з привоту того, що була звільнена з роботи, дуже хвилювалася, плакала, оскільки дана інформація набрала поширення серед жителів села. З пояснюючої записки вбачається, що кухар [PERSON] в п'ятницю 14.02.2014 року продала [PERSON] масло у зв'язку з тим, що вона списує масло на платників не вищитуючи грами, не менше як 100, або 200 грамм /а.с. 37/. Наказом Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі від 08.05.2014 року №10к звільнено [PERSON] з посади кухаря з 8 травня 2014 року у зв'язку з систематичним порушенням посадових обов'язків згідно п.3 ст.40 КЗпП /а.с. 9/. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. [PERSON] була членом первинної профспілкової організації ЗОШ І-ІІ ст. с. Світязкі-Смоляри у період з 03.04.2012 року по 08.05.2014 року, що підтверджується довідкою Шацької районної організації профспілки працівників освіти і науки від 29.05.2014 року /а.с. 58 /. Однак, в судовому засіданні встановлено, що профспілковим органом питання щодо надання згоди на звільнення [PERSON] не вирішувалось, що підтвердив і представник відповідача. Відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. З протоколу розширеного засідання профкому первинної профспілкової організації ЗОШ І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі №3 від 29.07.2014 року вбачається, що профспілковий комітет первинної профспілкової організації ЗОШ І-ІІ ст. с. Смоляри-Світязькі відмовив дати згоду на звільнення [PERSON] з посади кухаря шкільної їдальні згідно п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку / а.с. 68, 80-84/. Представник відповідача просив суд не брати до уваги даний протокол, оскільки рішення по даному питанню прийнято не більшістю голосів присутніх членів профкому. Однак судом встановлено, що згідно з протоколом, профспілковий комітет первинної профспілкової організації прийняв своє рішення щодо надання згоди на звільнення позивача більшістю голосів присутнів членів (присутні - 21, так- 6; ні-7; утримався - 7). Тому тверджження представника відповідача є безпідставними. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п.15 постанови від 6 листопада 1992 року N9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", відмова профспілкового органу в наданні згоди на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Згідно ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вказаний наказ про звільнення був вручений [PERSON] у день її звільнення. Даний факт не був спростований і представником відповідача у судовому засіданні. Відтак суд вбачає у діях відповідача порушення ч. 2 ст. 47 КЗпП України. Відповідно до ст. 149 КЗпП України - до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Матеріали справи також свідчать проте, що наказ від 08.05.2014 року №10к не був вручений позивачу під розписку. Крім того, відповідач при обранні виду стягнення щодо позивача не врахував ступінь тяжкості вчиненого нею проступку, заподіяну шкоду, обставини за яких вчинено проступок і її попередню роботу. Тому, суд також вбачає в діях відповідача порушення вимог, передбачених ст. 149 КЗпП України. Дані обставини підтверджуються відповіддю відділу освіти Шацької районної державної адміністрації Волинської області від 21.05.2014 року № Г-1/01.30-2, в якій зазначено, що перевіркою відділу встановлено, що при звільненні [PERSON] із посади директором школи Оніщуком М.В. було порушено вимоги ст. 40,43, 47, 149 КЗпП України /а.с. 14/. З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що профспілковий комітет первинної профспілкової організації ЗОШ І-ІІ ст. с. Смоляри-Світязькі відмовив дати згоду на звільнення [PERSON] з посади кухаря шкільної їдальні, суд доходить висновку, що звільнення позивача є незаконним та вважає за необхідне поновити позивача на роботі на посаді кухаря Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Смоляри-Світязькі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З довідки про середню заробітну плату [PERSON] від 22.05.2014 року №171, виданої відділом освіти Шацької РДА Волинської області вбачається, що за два місяці, які передували звільненню, заробітна плата позивача складала 1266 гривень 72 копійки /а.с. 18/. Представник позивача в порядку уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача заробітну плату позивача за час вимушеного прогулу в сумі 3235 гривень 13 копійок, яка зазначена в довідці відділу освіти Шацької РДА Волинської області від 24.09.2014 року № 01.12-433/808 / а.с. 78/. Представник відповідача з розміром заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу, який зазначений у вищезгаданій довідці, погодився. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення [PERSON] призвело до втрати доходу для її сім'ї, яка складається з неї та її чоловіка, який ніде не працює, а тому її дохід був єдиним джерелом доходу для її сім'ї, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданною Грабівською сільською радою Шацького району Волинської області від 29.05.2014 року № 246 та трудової книжки [NUMBER] /а.с. 17-19/. У зв'язку з чим, дана ситуації вимагала від позивача додаткових зусиль для організації її життя, та життя її сім'ї, що в сукупності призвело до її моральних страждань. Враховуючи характер та тривалість страждань, спричинених позивачу, об'єм завданої шкоди здоров'ю, обставини справи, ступінь вини відповідача, доводи позову, з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 1000 грн. моральної шкоди. Оскільки, суд дійшов до висновку про повне задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 36, 40, 43, 47, 149, 235, 237-1 КЗпП України, Пленуму Верховного Суду України п.15 постанови від 6 листопада 1992 року N9 "Про практику розгляду судами трудових спорів",

Outcome: approved