Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

[PERSON] , уточнивши під час підготовчого судового засідання позовні вимоги, звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заган М.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира [ADDRESS] , належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербиною Л.І. та зареєстрованого у реєстрі за №291. У лютому 2021 року він дізнався про те, що внаслідок вчинення шахрайських дій належна йому квартира була продана відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2020, укладеному між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого у приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. У вказаному договорі було зазначено, що вказана квартира належить продавцю на праві приватної власності, на підставі договору дарування квартири, посвідченого 25.06.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В. за реєстровим № 1467, зареєстрованого в БТІ 11.08.2009 року за реєстраційним №3452, що підтверджується Інформаційною довідкою номер КВ-3030 №9868, виданою 25.03.2020 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації». За фактом шахрайства та незаконного заволодіння квартирою Оболонським УП ГУНП у м. Києві 21.05.2020 було внесено відомості до ЄРДР за № 12020100050003227 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.15, ч. 4 ст.190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України. У вказаному кримінальному провадженні його визнано потерпілим. У рамках даного кримінального провадження було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Під час досудового розслідування встановлено, що договір дарування квартири [ADDRESS] , який нібито був посвідчений 25.06.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В. за реєстровим №1467, є підробленим, так само як і реєстрація в БТІ 11.08.2009 року за реєстраційним номером 3452, а також Інформаційна довідка номер КВ-3030 №9868, видана 25.03.2020 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до висновку експерта від 25.03.2021 «СЕ-19/111-21/9671-ПЧ, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром підпис від імені [PERSON] у графі «Дарувальник» у договорі дарування квартири [ADDRESS] від 25.06.2009 року (серія та номер бланка:ВМЕ 287946) виконаний не [PERSON] . Згідно з відповіддю Київського міського нотаріального архіву, наданою на запит від 23.03.2021 №1034/01-21, в справі №02-27 «реєстр для реєстрації нотаріальних дій», том №2 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В. міститься запис про засвідчення однієї копії на чотирьох аркушах від 25.06.2009 року за реєстровим №1467, а не договору дарування. Відповідно до відповіді Комунального підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 14.07.2020 № 062/14-7217 (И-2020) згідно з даними реєстрових книг кв. [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.06.1993, далі право власності на кв. [ADDRESS] перейшло та зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2004. Допитаний в рамках кримінального провадження № 12020100050003227 [PERSON] показав, що на пропозицію його знайомих незаконно переоформити квартиру [ADDRESS] , на його ім`я за грошову винагороду у розмірі 500 дол. США він погодився. Таким чином, майно [PERSON] було незаконно відчужене шляхом вчинення кримінально караних діянь, а останнього позбавлено права власності на належне йому нерухоме майно. З урахуванням наведеного позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 23.04.2021 року відкрито провадження у цивільній справі, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.04.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А., зареєстрованого у реєстрі за № 273 (номер запису про право власності 36123189). Представник позивача - адвокат Демченко О.Б. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також суду надано заяву відповідача [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильченко Л.О., від 20.07.2021, у якій останній зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача - адвокат Наумов А.Е. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - адвокат Лазарева Л.Л. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності приватного нотаріуса Заган М.А. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №205638874 від 30.03.2020 право приватної власності (частка 1) на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв.м, житловою площею - 16,1 кв.м, зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 273 від 30.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. Як вбачається зі змісту самого договору купівлі-продажу №273 від 30.03.2020, останній укладено між [PERSON] (продавцем), з одного боку, та [PERSON] (покупцем), з іншого боку. Згідно з п.п.1-3 вказаного договору предметом договору є однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв.м, житловою площею - 16,1 кв. м, яка належить продавцю [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 25.06.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В. за реєстровим №1467, зареєстрованого в БТІ 11.08.2009 року за реєстраційним номером 3452, що підтверджується Інформаційною довідкою номер КВ-3030 №9868, виданою 25.03.2020 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Відповідно Договору дарування від 25.06.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1467, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв.м, житловою площею - 16,1 кв. м. За фактом шахрайства та незаконного заволодіння, зокрема квартирою [ADDRESS] , Оболонським УП ГУНП у м. Києві 21.05.2020 було внесено відомості до ЄРДР за №12020100050003227 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.15, ч. 4 ст.190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України. Під час допиту в рамках кримінального провадження №12020100050003227 [PERSON] , якого визнано потерпілим, пояснив, що Договір дарування від 25.06.2009 року, за яким він нібито подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON] , він не підписував, що підтверджується протоколом допиту останнього від 11.02.2021. Допитаний в рамках кримінального провадження № 12020100050003227 [PERSON] показав, що на пропозицію його знайомих незаконно переоформити квартиру [ADDRESS] , на його ім`я за грошову винагороду у розмірі 500 дол. США він погодився. Згідно з висновком експерта від 25.03.2021 «СЕ-19/111-21/9671-ПЧ, складеним Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром підпис від імені [PERSON] у графі «Дарувальник» у договорі дарування квартири [ADDRESS] від 25.06.2009 року (серія та номер бланка: ВМЕ 287946) - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Як вбачається з відповіді Київського міського нотаріального архіву №1034/01-21 від 23.03.2021, наданої на запит від 23.03.2021 №1034/01-21, в справі №02-27 «реєстр для реєстрації нотаріальних дій», том №2 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В. міститься запис про засвідчення однієї копії на чотирьох аркушах від 25.06.2009 року за реєстровим №1467, а не договору дарування. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №26856/5/26-15-12-06-23 від 15.07.2021 вбачається, що з 1 кварталу 1998 року по 1 квартал 2021 року [PERSON] отримував незначний дохід на нерегулярній основі, проте, у другому кварталі 2019 року та четвертому кварталі 2020 року останнім задекларовано суми доходу 250000,00 грн. та 553878,00 грн. за продаж нерухомого майна. З протоколу допиту свідка від 17.03.2021 вбачається, що в рамках кримінального провадження №12020100050003227 в якості свідка був допитаний [PERSON] - батько [PERSON] , який показав що за життя його син ніде не працював, вів антисуспільний спосіб життя, не мав ніякої нерухомості чи іншого майна та у останнього взагалі не було грошових коштів для придбання нерухомості. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №27896/5/26-15-12-06-23 від 21.07.2021 протягом 1998-2021 року [PERSON] отримував незначні суми прибутку, які не відповідають сумі, задекларованій у 2020 році: 700340,00 грн., отриманій відповідно до оскаржуваного договору купівлі-продажу. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербиною Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №291, [PERSON] (продавець) продала, а [PERSON] (покупець) придбав квартиру [ADDRESS] , яка належить останній на підставі Свідоцтва про права власності на житло, виданого 23.06.1993 фондом комунального майна Мінського району м. Києва згідно з розпорядженням від 23.06.1993 №772, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 13.07.1993 та записаного в реєстрову книгу №478. 30.01.2004 між [PERSON] та ЖЕК-506 був укладений Договір про участь у витратах на утримання будинку [ADDRESS] Згідно з відповіддю Комунального підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 14.07.2020 № 062/14-7217 (И-2020) за даними реєстрових книг квартира [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.06.1993. Далі право власності на вказану квартиру перейшло та зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2004. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями статті 655 ЦК України, встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. При вирішенні даної справи суд враховує те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Крім того, згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, укладаючи 30.03.2020 договір купівлі-продажу № 273 [PERSON] не був законним власником квартири [ADDRESS] , яка є предметом договору та яка була у встановленому законом порядку зареєстрована за [PERSON] , а отже, [PERSON] незаконно розпорядився чужим майном шляхом передачі його у власність [PERSON] . Отже, в момент вчинення оскаржуваного правочину - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 30.03.2020 №273, не дотримані вимоги, встановлені частинами першою - третьою статті 203 ЦК України, що тягне за собою недійсність даного правочину. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору. Разом з цим, підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] був договір купівлі-продажу від 30.03.2020, який суперечить вимогам закону та визнаний судом недійсним. Отже, вказаний договір купівлі-продажу від 30.03.2020, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не може бути належною правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки він суперечить вимогам законодавства та його укладено з собою, яка не була власником зазначеного вище нерухомого майна. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , проведено на підставі договору, який не відповідає вимогам законодавства та визнаний судом недійсним, відповідно до ст.26 Закону, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заган М.А. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру, індексний номер: 51822095 від 30.03.2020 підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved