Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

28 листопада 2016 року позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Донецької області про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що 09 вересня 2016 року вона звернулася до прокуратури Донецької області зі скаргою щодо притягнення до відповідальності керівника Краматорської місцевої прокуратури. Проте на момент звернення до суду відповіді на свою скаргу вона не отримала. Спричинена їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності ігноруванням службовими особами її прав та законних інтересів, в тому, що вона вимушена тривалий час витрачати значні зусилля на захист свої прав замість службових осіб органів прокуратури та досудового слідства. З урахуванням позовних вимог, просить суд стягнути з державного бюджету шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на її користь компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача Прокуратури Донецької області надав в судове засідання заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Оскільки, 09 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Прокуратури Донецької області з двома зверненнями щодо притягнення до відповідальності керівників Слов'янської та Краматорської місцевих прокуратур. Прокуратурою Донецької області були розглянуті звернення позивачки та 07.10.2016 року рекомендованим листом спрямовано [PERSON] відповідь на них. Однак [PERSON] таку відповідь на пошті не отримала, у зв'язку з чим органами поштового зв'язку 13..11.2016 року її повернуто до прокуратури області за закінченням терміну зберігання. Зазначив, що прокуратурою Донецької області не вчинялось протиправних дій щодо позивачки, а навпаки прокуратурою відповідно до вимог чинного законодавства розглянуто її звернення та надано відповідь, проте сама позивачка не з в'явилася до пошти для отримання листа. Крім того, [PERSON] не доведено причинно-наслідковий зв'язок шкоди з діями відповідачів. Позивачкою не доведено зміст моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір. Крім того представником відповідача у судовому засіданні надано відомості щодо спрямування відповіді на адресу [PERSON] на її звернення. А тому представник відповідача заперечував проти позовних вимог, вважає їх безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд доходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави та органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними повноважень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, позивач [PERSON] 09 вересня 2016 року звернулася до прокуратури Донецької області зі скаргою в порядку Закону України «Про звернення громадян ». На момент розгляду справи в суді [PERSON] не отримала відповіді на своє звернення, що підтверджується представником прокуратури Донецької області. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті. Як встановлено в ході розгляду справи, підставою звернення до суду із даним позовом позивачем зазначено на її думку незаконні дії посадових осіб прокуратури Донецької області, при розгляді її скарги від 09.09.2016 року. А саме не надання відповіді на її звернення відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян». Які на її думку спричинили їй моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі та гідності. Із копії листа Донецької обласної прокуратури від 07.10.2016р. встановлено зокрема, що прокуратурою Донецької області розглянуто звернення заявниці від 09.09.2016 року та на її адресу направлено письмову відповідь. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у тому числі якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт та в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, розуміються втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Відповідно до положень частини 3ст. 23 ЦК України моральна шкода може бути відшкодована (компенсована) будь-яким способом. Найбільш розповсюдженим способом компенсації моральної шкоди є грошова компенсація. Суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди критерії її заподіяння. Оцінюється глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана та інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права особи тощо). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав постраждалий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Зі змісту позову вбачається, що спричинена [PERSON], бездіяльністю відповідача моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності ігноруванням службовими особами її прав та законних інтересів, в тому, що вона вимушена тривалий час, протягом шести років, витрачати значні зусилля на захист своїх прав, виконуючи обов'язки службових осіб органів прокуратури та досудового слідства, систематично спонукаючи їх виконати покладені на них службові обов'язки, намагаючись притягнути винних до відповідальності. Так, відповідно дост.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845. Відповідно до п. п. 35, 38 цього Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За правилами ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного Кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст.7, пп. 1,2ст.23 Бюджетного Кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України». Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди цілком обґрунтовані. Заперечення ж відповідача представника прокуратури Донецької області, є безпідставними і не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила доводи позивачки та пояснила, що вона працює листоношею у м. Слов'янську. Упродовж багатьох років вона приносить кореспонденцію [PERSON], для неї завжди більше всього листів приходить. Коли приходять рекомендовані листи, то вона завжди повідомляє та повідомляла про це [PERSON] Повідомлення про рекомендовані листи направляються одержувачам листів неодноразово. Зазначила, що рекомендований лист від прокуратури Донецької області [PERSON] не надходило. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав "середня", "нормально" реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Разом з тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27.07.2004 р. по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково».Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди,яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, допитавши свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Стаття 88 ЦПК України встановлює порядок розподілу судових витрат між сторонами, та зазначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. зв'язку з чим, з відповідача Державної казначейської служби України на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved