Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Іванової Наталі Олексіївни звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжпереробка», Приватне Акціонерне товариство «Страхова компанія ПЗУ Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації нещасного випадку та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.05.2020року між ТОВ «Запоріжпереробка» та [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір з найманим працівником №13. Відповідно до умов якого, роботодавець зобов`язаний: дотримуватись законодавства про працю і, зокрема, про охорону праці (п.2.1.3.), своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату праці, відповідно до цього договору і законодавства України (п.2.1.4.), вживати необхідних заходів для охорони здоров`я і безпеки працівника при виконанні своїх трудових обов`язків (п.2.1.6.). ТОВ «Запоріжпереробка» було направлено [PERSON] у відрядження до Республіки Польща, з метою підвищення кваліфікації, що підтверджується посвідченням про відрядження від 31.07.2020 року. На передодні поїздки, [PERSON] було сплачено ТОВ «Запоріжпереробка» 3800,00 грн. за підготовку документів для оформлення візи та 700,00 грн. за оформлення Договору страхування подорожуючих за кордон із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №ЕМВ.08887977 від 27.07.2020 року за програмою Standard, діючий на період з 27.07.2020 року по 22.01.2021 року. Перебуваючи у відрядженні у Республіці Польща в період з 03.08. по 28.08.2020 року, [PERSON] , 26.08.2020 року, отримав виробничу травму, а саме «перелам правої лопатки зі зміщенням», та був доставлений до госпіталю Affidea Gdaсsk 2, де йому було проведено обстеження, а саме комп`ютерна томограма, та надано не відкладну медичну допомогу. [PERSON] не мав можливості звернутись до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за відшкодуванням страхового випадку, через те, що представником ТОВ «Запоріжпереробка» у Республіці Польща, який супроводжував його, під час перебування у госпіталі, було вилучено всі документи, які підтверджують отримання ним виробничої травми та звернення до госпіталю Affidea Gdaсsk 2. У зв`язку із отриманою травмою він був вимушений перервати відрядження та терміново повернутись до України, де звернувся до лікарні № 9 у м. Запоріжжі, та після повторного обстеження отримав довідку від 03.09.2020 року з діагнозом «Закритий перелам правої лопатки із зміщенням», та необхідне лікування. ТОВ «Запоріжпереробка», в порушення умов трудового договору, не виплатили моєму [PERSON] заробітну плату за період з 04.05.2020 року по 03.08.2020 року, 4723,00 грн. за місяць, відповідно до п.4.1. Договору №13, що ставить 14169,00 грн. Крім того, ТОВ «Запоріжпереробка» не виплатили обумовлену заробітну плату за відрядження до Республіки Польща, за період з 03.08. по 28.08.2020 р., із розрахунку 14 злотих за годину роботи : 20 робочих днів х 8 роб. годин х 14 злотих = 2240 злотих, що в еквіваленті на державну валюту дорівнює 16760,00 грн. Після повернення в Україну він не зміг зв`язатись із роботодавцем, на телефонні дзвінки останній перестав відповідати, а отже вирішити ситуацію шляхом переговорів, відповідно до п. 6.1. Трудового договору, не представилось можливим. 19.02.2021 року [PERSON] на адресу ТОВ «Запоріжпереробка» було направлено претензію з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, у розмірі 30 929,00 грн. за період з 04.05.2020 року по 28.08.2020 року та повернути документи видані госпіталем Affidea Gdaсsk 2, для звернення до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за відшкодуванням страхового випадку. Лист з претензією не було отримано відповідачем та повернувся до адресата (конверт зі штампами у додатку). 10.11.2020 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із запитом, та не отримавши відповідь, 26.11.2020 року повторно направив запит з проханням надати відповідь, про розгляд його страхового випадку та можливість страхової компанії зробити запит до госпіталю Affidea Gdaсsk 2 у Республіці Польща для отримання копії документів на підтвердження його звернення до їх установи, виходячи із пункту 2.7.2.2. Договору «Загальні умови страхування», відповідно до якого «Страховик має право робити запити про відомості, пов`язані з випадком, до правоохоронних органів, медичних закладів та інших установ, що можуть володіти інформацією про характер, причини та обставини випадку». У відповідь на запит, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», зазначили, що застрахована особа, при настанні події, зобов`язана зв`язатись з асистуючою компанією до звернення за медичною допомогою, або протягом 24х годин сповістити про настання страхового випадку; що результати досліджень (СБ диск з результатами обстеження) не є діагнозом; що клініка не надає інформацію, що містить медичну таємницю, без дозволу пацієнта. Жодного варіанту вирішення питання щодо розгляду звернення та компенсації страхового випадку, страховою компанією надано не було. Згідно з умовами Договору страхування №ЕМВ.08887977 від 27.07.2020 року укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] компенсація нещасного випадку складає 30000,00 грн. За винятком матеріальної шкоди, завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідачів, він відчуває безпорадність та відчай, змушений докладати зусилля для захисту своїх прав. Він зазнав фізичного болю від тілесних ушкоджень, був позбавлений можливості працювати та піклуватись про свою родину, не отримав доходів від своєї діяльності, був вимушений жити в борг, позичаючи кошти на елементарні потреби. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у 20 000,00 гривень (двадцять тисяч гривень). На підставі вищезазначеного просив суд стягнути з ТОВ «Запоріжпереробка» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період 04.05.2020 року по 28.08.2020 року, у розмірі 30 929,00 грн. Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] компенсацію нещасного випадку, яка складає 30000,00 грн. Стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та з ТОВ «Запоріжпереробка» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та з ТОВ «Запоріжпереробка» витрати на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. та 3000,00 грн., витрати за надання правової допомоги. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 12.05.2021 року від відповідача ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що 27.07.2020 р. між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений договір страхування подорожуючих за кордон № ЕМВ.08887977, строком дії з 27.07.2020 р. по 22.01.2021 р., територія дії - Шенгенська зона Європи, ліміт перебування за кордоном - 65 днів, ліміт страхової суми внаслідок нещасного випадку - ЗО 000,00 грн., страхування за програмою - стандарт (далі - Договір страхування). 02.11.2020 р. [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із Повідомленням про настання випадку, що має ознаки страхового та повідомив, що 26.08.2020 р., він, перебуваючи у відрядженні у м. Гданськ, Польща, отримав травму та пошкодив праве плече. При цьому, [PERSON] не надав документів, що підтверджують його вимоги, зокрема, документи, що підтверджують витрати на лікування, довідки медичних закладів тощо. Таким чином, Страховику про подію, що сталася зі Страхувальником 26.08.2020 р., стало відомо лише 02.11.2020 р., після звернення Страхувальника до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Просить суд критично поставитися до твердження Позивача про те, що ним не було здійснено звернення до Страховика та Асистуючої компанії у день настання нещасного випадку, або ж відразу після його настання, оскільки Позивач не мав при собі документів, які підтверджують отримання ним виробничої травми. Проте, наявність таких документів і не вимагається Договором страхування для повідомлення Страховика та Асистуючої компанії про настання страхового випадку. Позивач мав при собі власний примірник Договору страхування, на першій сторінці якого зазначені контактні засоби зв`язку, за якими необхідно зв`язатися до надання медичної допомоги (або відразу після ї надання), з метою погодження всіх дій, пов`язаних з наданням невідкладних медичних та інших послуг, в рамках передбачених Договором страхування. Не знання, або доводи страхувальника про не знання умов Договору страхування, не звільняє особу від обов`язку його виконання та дотримання. Відповідно до п. 3.5.5. ЗУС Договору страхування Страховик не відшкодовує адміністративний, сервісний збір лікувального закладу, моральні збитки та збитки, заподіяні внаслідок професійної помилки лікарів або інших осіб, які надавали допомогу Страхувальнику/Застрахованій особі. Таким чином, у Договорі страхування прямо визначено обмеження Страховика не відшкодовувати моральну шкоду.Як зазначено у позовній заяві, моральну шкоду Позивач обґрунтовує тим, що він «був позбавлений можливості працювати та піклуватись про свою родину, не отримав доходів від своєї діяльності, був вимушений жити у борг, позичаючи кошти», тощо. Отже, у випадку, якщо моральна шкода полягає у стражданнях, які особа зазнала внаслідок того, що, не мала можливості працювати, то таку шкоду відшкодовує лише особа винна у таких діях, Страховик за це не несе відповідальності.Більш того, у позовній заяві Позивачем висунуто позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди до Відповідачів солідарно.Проте, позовна заява не містить жодних відомостей та доказів порушення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прав, свобод чи інтересів Позивача, які зумовили позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином. Відповідач ТОВ «Запоріжпереробка» у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, відзив на позовну заяву не подав тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що 04.05.2020 року між ТОВ «Запоріжпереробка» та [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір з найманим працівником №13. Відповідно до умов якого, роботодавець зобов`язаний: дотримуватись законодавства про працю і, зокрема, про охорону праці (п.2.1.3.), своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату праці, відповідно до цього договору і законодавства України (п.2.1.4.), вживати необхідних заходів для охорони здоров`я і безпеки працівника при виконанні своїх трудових обов`язків (п.2.1.6.). ТОВ «Запоріжпереробка» було направлено [PERSON] у відрядження до Республіки Польща, з метою підвищення кваліфікації, що підтверджується посвідченням про відрядження від 31.07.2020 року. На передодні поїздки, [PERSON] було сплачено ТОВ «Запоріжпереробка» 3800,00 грн. за підготовку документів для оформлення візи та 700,00 грн. за оформлення Договору страхування подорожуючих за кордон із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №ЕМВ.08887977 від 27.07.2020 року за програмою STANDART, діючий на період з 27.07.2020 року по 22.01.2021 року. З 02.08.2020 року [PERSON] перебував у відрядженні, що підтверджується посвідченням про відрядження. Згідно з закордонного паспорту [PERSON] повернувся з відрядження до України 28.08.2021 року. 03.09.2021 року [PERSON] звернувся до лікарні № 9 у м. Запоріжжі, та після обстеження отримав довідку від 03.09.2020 року з діагнозом «Закритий перелам правої лопатки із зміщенням». Після повернення в Україну позивач не зміг зв`язатись із роботодавцем, на телефонні дзвінки останній перестав відповідати, а отже вирішити ситуацію шляхом переговорів, відповідно до п. 6.1. Трудового договору, не представилось можливим. 19.02.2021року позивачем на адресу ТОВ «Запоріжпереробка» було направлено претензію з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, у розмірі 30 929,00 грн. за період з 04.05.2020 року по 28.08.2020 року. Лист з претензією не було отримано відповідачем та повернувся до адресата. Відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника). Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідач ТОВ «Запоріжпереробка», не спростував розрахунок позивача, що до нарахованої але не виплаченої заробітної плати в порушення умов трудового договору, за період з 04.05.2020 року по 03.08.2020 року, 4723,00 грн. за місяць, відповідно до п.4.1. Договору №13, що ставить 14169,00 грн. Заробітну плату за відрядження до Республіки Польща, за період з 03.08. по 28.08.2020 р., із розрахунку 14 злотих за годину роботи : 20 робочих днів х 8 роб. годин х 14 злотих = 2240 злотих, що в еквіваленті на державну валюту дорівнює 16760,00 грн. Доказів того, що станом на час розгляду справи судом вказана заборгованість по заробітній платі була виплачена позивачу, відповідачем суду надано не було, а тому з ТОВ «Запоріжпереробка» підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період 04.05.2020 по 28.08.2020 року у сумі 30929 грн. 00 коп. Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2)на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно з ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-У, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Відповідно до положень Кодексу Законів про Працю України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (працівника). З огляду на вказане, вимоги позивача щодо наявності заборгованості по заробітній платі відповідачем не спростовані, а відтак, підлягають стягненню в судовому порядку, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Окрім того, ст. 237-1 КЗпП України передбачено,що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення, тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Такий висновок відповідає і практиці Європейського суду з прав людини у справах Тома проти Люксембургу (2001 рік), Надбала проти Польщі (2000 рік), згідно яких при визнанні звільнення незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 30929 грн. 00 коп. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, та стягнути з ТОВ «Запоріжпереробка» заборгованість заробітної плати 30929,00грн. та враховуючи, що станом на сьогоднішній день не виплачено всіх сум, що належать [PERSON] від товариства, що змусило позивача докладати зусиль для організації свого життя, суд прийшов до висновку про те, що 2000 грн. є достатньою та справедливою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди, внаслідок невиплати заробітної плати, яка також підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Запоріжпереробка». Суд також зазначає, що позивач, визначаючи в якості компенсації моральної шкоди суму у загальному розмірі 20000 грн., не зазначив, з яких обставин він виходив при визначенні такого розміру. Що стосується вимог позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] компенсації нещасного випадку, яка складає 30000,00 грн. та стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] моральної шкоди, суд відмовляє у задоволені цих позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена зо говором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 27.07.2020 р. між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений договір страхування подорожуючих за кордон № ЕМВ.08887977, строком дії з 27.07.2020 р. по 22.01.2021 р., територія дії - Шенгенська зона Європи, ліміт перебування за кордоном - 65 днів, ліміт страхової суми внаслідок нещасного випадку - 30 000,00 грн., страхування за програмою - стандарт . 02.11.2020 р. [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із Повідомленням про настання випадку, що має ознаки страхового та повідомив, що 26.08.2020 р., він, перебуваючи у відрядженні у м. Гданськ, Польща, отримав травму та пошкодив праве плече. При цьому, [PERSON] не надав документів, що підтверджують його вимоги, зокрема, документи, що підтверджують витрати на лікування, довідки медичних закладів тощо. Таким чином, Страховику про подію, що сталася зі Страхувальником 26.08.2020 р., стало відомо лише 02.11.2020 р., після звернення Страхувальника до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Несвоєчасне звернення із повідомленням про страхову подію, унеможливило своєчасне прийняття рішення Страховиком про відшкодування витрат з огляду на наступне. Договір комплексного страхування подорожуючих за кордон складається із особливих та загальних умов страхування. Загальні умови страхування (далі - ЗУС) визначають терміни, страхові ризики, порядок та умови виплати страхового відшкодування тощо. Пункти 2.7.3., 2.7.4. ЗУС Договору страхування визначають обов`язки Страхувальника. Згідно ЗУС Договору страхування Застрахована особа зобов`язана: - п. 2.7.4.1 - повідомити Страховика/Асистуючу компанію про настання випадку, що має ознаки страхового, у порядку та строки, що передбачені даним Договором страхування; - п. 2.7.4.3. - виконувати вказівки Асистуючої компанії та Страховика і погоджувати з ними всі дії, пов`язані з наданням невідкладних медичних та інших послуг, передбачених Договором страхування; - п. 2.7.4.4. - дотримуватись вказівок лікуючого лікаря, дотримуватись розпорядку медичного закладу, в якому їй надається допомога; - п. 2.7.4.5. - надати Страховику або його представнику можливість з`ясувати причини та обставини страхового випадку, перевірити всі представлені йому документи. Відповідно до п. 2.8.Ґ: ЗУС Договору страхування при настанні події, що має ознаки страхового випадку, Страхувальник/Застрахована особа зобов`язані негайно, до звернення за медичною або іншою допомогою, зв`язатись з Асистуючою компанією за вказаними у Договорі страхування координатами і повідомити наступну інформацію: - п. 2.8.1.1. номер Договору страхування; - п. 2.8.1.2. прізвище та ім`я Страхувальника/Застрахованої особи; - п. 2.8.1.3. місце знаходження Страхувальника/Застрахованої особи (країна, місто, контактний телефон); - п. 2.8.1.4. докладний опис обставин та характер необхідної допомоги. Згідно п. 2.8.3. ЗУС Договору страхування якщо Страхувальник/Застрахована особа з об`єктивних причин (стан Страхувальника/ Застрахованої особи, відсутність фізичної можливості зателефонувати) не змогла зв`язатися з Асистуючою компанією до надання їй послуг, передбачених Програмою страхування, вона зобов`язана протягом 24-х годин з моменту настання події, що має ознаки страхового випадку, сповістити Асистуючу компанію про її настання та узгодити надання та оплату необхідної послуги. Відповідно до п. 2.8.4. ЗУС Договору страхування якщо Страхувальник/Застрахована особа протягом 24-х годин з моменту настання події, що має ознаки страхового випадку, не повідомив(-ла) в Асистуючу компанію про настання такої події, не маючи на це поважних причин, Страховик має право оплатити лікування в сумі, яка не перевищує: при амбулаторно - поліклінічному лікуванні - 200 (двісті) ЄВРО, при стаціонарному лікуванні - 500 (п`ятсот) ЄВРО. Згідно п. 2.8.5. ЗУС Договору страхування якщо Страхувальник/Застрахована особа самостійно сплатив(-ла) вартість невідкладних послуг, але, без поважних на те причин, не узгодила ці витрати з Асистуючою компанією, Страховик відшкодує дані витрати після повернення Застрахованої особи в Україну, але в розмірі, не більше 200 (двісті) ЄВРО, за умови документального обґрунтування та підтвердження витрат. Пункт 4.4. ЗУС Договору страхування визначає перелік документів, необхідних для страхової виплати у разі настання нещасного випадку. Так, зокрема, для отримання страхової виплати Страховику надаються, крім інших, наступні документи: - п. 4.4.3. документи, що підтверджують настання страхового випадку (оригінали або копії, завірені відповідними медичними установами або уповноваженим представником Страховика): - п. 4.4.3.1. оригінал довідки (медичного звіту) з медичного закладу (на бланку закладу або з відповідним штампом) із зазначенням прізвища Страхувальника/Застрахованої особи, остаточного діагнозу, інформації про окремі діагностичні та лікувальні процедури та дати їх проведення; Як вбачається із позовної заяви та повідомлення, наданого Страховику, Позивач підтверджує, що раніше не звертався до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та/або Асистуючої компанії за фактом настання страхового випадку, а також не мав документів, які підтверджують діагноз та витрати, понесені на його лікування у клініці у Республіці Польща. Такі документи не надані і до матеріалів справи. Отже, дії Позивача щодо неповідомлення Страховика у строки та у порядку визначеному Договором страхування, є підставами для відмови, визначеними у п. 4.5 ЗУС Договору страхування. Зокрема, підставою для відмови Страховика у здійсненні страхової виплати є згідно п. 4.5.1.5. ЗУС Договору страхування несвоєчасне повідомлення Страхувальником/Застрахованою особою про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення Страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розмірів збитків. Відповідно до п. 3.5.5. ЗУС Договору страхування Страховик не відшкодовує адміністративний, сервісний збір лікувального закладу, моральні збитки та збитки, заподіяні внаслідок професійної помилки лікарів або інших осіб, які надавали допомогу Страхувальнику/Застрахованій особі. Таким чином, у Договорі страхування прямо визначено обмеження Страховика не відшкодовувати моральну шкоду. Як зазначено у позовній заяві, моральну шкоду Позивач обґрунтовує тим, що він «був позбавлений можливості працювати та піклуватись про свою родину, не отримав доходів від своєї діяльності, був вимушений жити у борг, позичаючи кошти», тощо. Отже, у випадку, якщо моральна шкода полягає у стражданнях, які особа зазнала внаслідок того, що, не мала можливості працювати, то таку шкоду відшкодовує лише особа винна у таких діях, Страховик за це не несе відповідальності. Більш того, у позовній заяві Позивачем висунуто позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди до Відповідачів солідарно, проте, позовна заява не містить жодних відомостей та доказів порушення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прав, свобод чи інтересів Позивача, які зумовили позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Таким чином, солідарне зобов`язання виникає тоді, коли предмет зобов`язання є неподільним, наприклад, ст. 1190 ЦК України передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Отже, Боржник не вправі висувати вимоги, які випливають із його відносин з одним із співкредиторів, до інших співкредиторів. Як вбачається із норм ЦК України та умов Договору страхування, не передбачено солідарного обов`язку відшкодування шкоди Страховика та страхувальника, та навпаки, така відповідальність щодо виплати страхового відшкодування чітко розмежовується та не може бути солідарною. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина перша і шоста статті 81 ЦПК України). За наведених обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, компенсації нещасного випадку заявлені до ПрАТ «ПЗУ Україна». Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 3ч.2ст.141ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи, на часткове задоволення позову, суд виходячи з засад співмірності та обгрунтованості витрат позивача на професійну правничу допомогу, що підтверджені договором про надання правової допомоги № 43 від 10.11.2020 р., актом наданих послуг від 09.04.2021 р., вважає, з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, що підлягають витрати, пов`язані з розглядом справи і понесені позивачем, зокрема на професійну правничу допомогу, пропорційно задоволених позовних вимог, в розмірі 1220,40 грн. (40,68 % частини задоволених позовних вимог). Крім того, відповідно до ч. 1ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем оплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., при цьому від сплати судового збору за вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач звільнений, а тому з цих вимог підлягає стягненню з відповідача, до якого ці вимоги задоволені -ТОВ «Запоріжпереробка»-908,00 грн. судового збору на користь держави, а також пропорційно до розміру вимог про стягнення моральної шкоди (задоволено 10%) з відповідача до якого ці вимоги задоволені ТОВ «Запоріжпереробка», підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог витрати по сплаті судового збору 90,8 грн.

Outcome: partial