Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків, просить: розірвати шлюб укладений з [PERSON] 28.03.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №15; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 гривень щомісячно; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання як дружини, з якою проживає дитина, до трьох років, у розмірі 1000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 28.03.2014 року. Від шлюбу народилась дочка - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, у зв`язку із чим між ними виникали сварки. Вони з відповідачем не проживають разом з березня 2020 року року, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Вважає, що збереження сім`ї є неможливим та суперечитиме їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 21.09.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві та заяві про усунення недоліків. Додатково пояснила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона перебуває у відпустці про догляду за дитиною до досягнення трьох років. Крім того, їй відомо, що відповідач отримує дохід та може сплачувати аліменти. Відповідач у судове засідання не з`явився, не подав відзиву, клопотання про проведення судового засідання без його участі та не повідомив суду про причину неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Відповідно до ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 28.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.2). За час перебування у шлюбі в сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.17). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. За час розгляду справи в суді сторони не примирились, а відтак суд доходить висновку, що примирення між сторонами є неможливим. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач в судове засідання не з`явився, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбупідлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Як видно з довідки №1957 від 16.09.2020 року (а.с.5), малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами вищезазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. У судовому засіданні позивач повідомила, що їй відомо про отриманням відповідачем доходів та останній має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання. Разом з тим, до матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених тверджень позивачки. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позов. Враховуючи вищезазначені обставини, зокрема постійне проживання дитини з матір`ю, яка здійснює догляд за нею, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, зважаючи на встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 17.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.2,4,6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, можуть стягуватися за умови, якщо чоловік може надавати таку допомогу. Однак, як уже зазначалось вище, позивачкою не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти та її утримання. Таким чином, з врахування вищевикладеного, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині, оскільки не надано суду доказів можливості відповідача надавати утримання дружині, з якою проживає неповнолітня дочка, до досягнення дитиною трьох років, а тому в задоволенні вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved