Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулася до суду з позовною заявою у якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] (відповідач) відносно їх дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що 20.09.2008 року зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Подружні стосунки з чоловіком не підтримують, разом не проживають з 2014 року. Відповідач виїхав на батьківщину (до республіки Індія) в 2014 році. З того часу життям, навчанням та вихованням доньки не цікавиться, жодної допомоги не надає, зв`язку з нею не підтримує. Не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітньої доньки, не спілкується в необхідному для її нормального самоусвідомлення обсязі, не виявляє інтересу до її життя та внутрішнього світу. Позивачка вважає, що відповідач свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, брати участь у вихованні доньки, виявляти турботу про неї, оскільки перешкоди чи заборони щодо побачень та спілкування з дитиною йому ніхто не чинить. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала свої повноваження представниці, яка подала заяву про розгляд справи без їхньої участі, на задоволені позовних вимог наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не прибув, відзив на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Представниця третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами 20.09.2008 року укладений шлюб, про що свідчить відповідне свідоцтво серії [NUMBER] , видане Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 20.09.2008. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 26.01.2010 року. Згідно з довідкою №1689 виданою 12.03.2019 року Виконавчим комітетом Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області Покхарія Адіті Авнішовна проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В довідці №4, виданій 16.04.2019 року Дошкільним навчальним закладом ясла-садком «Сонечко» Більмацької районної ради Запорізької області, зазначено, що [PERSON] відвідувала вказаний дошкільний заклад з 18.03.2014 року. За час відвідування дошкільного закладу вихованням доньки займалася лише мати. Батько жодного разу не був присутнім на батьківських зборах та святкових ранках, вихованням доньки не цікавився. Відповідно до довідки №2-12/24 виданої 17.04.2019 року Більмацькою спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів «Інтелект» Більмацької районної ради Запорізької області [PERSON] навчається в 3 класі зазначеної школи. Батько навчанням доньки не цікавиться, жодного разу в школу не з`являвся. У висновку Більмацької районної державної адміністрації №01.1-16/0563 від 01.08.2019 року встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та зазначено про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні дитини [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При винесенні рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02.1991 року, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З наведених встановлених судом обставин справи слідує, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не спілкується та не відвідує дитину; не займається її вихованням, не створює умов для проживання дитини; не приймає участі у її утриманні; не цікавиться станом здоров`я, умовами перебування, потребами дитини, що свідчить про ухилення ним від виконання батьківських обов`язків. Беручи до уваги викладене, суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 150, 164, 165 СК України,

Outcome: approved