Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «КПО Гарант» про стягнення коштів за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за його невиконання. Посилаючись на те, що між ним та ТОВ «КПО Гарант» укладений договір № 1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 11 квітня 2012 року, й додаток до нього від 12 квітня 2012 року, що складає його невід»ємну частину, відповідно до умов якого з метою поліпшення фінансового стану позичальника він передав ТОВ «КПО Гарант» грошові кошти в сумі 229 450 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики на строк до 31 грудня 2012 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору, в якій відповідач вказав про отримання та обов"язок повернення коштів. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, залишок яких склав 11 000 грн. 00 коп., чим взяті на себе зобов"язання вцілому не виконав. Згідно п.3 додатку до договору передбачено, що у випадку порущення позичальником строків повернення позики, зазначених у п. 4 Договору № 1 про надання поворотної фінансової допомоги, позичальник крім основної суми позики, сплачує позикодавцю 3% річних та інфляційні втрати згідно ст. 625 ЦК України. Зважаючи на вказане положення договору ним ставиться вимога про стягнення 3% річних та інфляційну складову, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. ТОВ «КПО Гарант» звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів. Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] як директор товариства сам собі видав з каси підприємства 229 450 грн. 00 коп. грошових коштів за вказаним договором, лише частина коштів - 44 000 грн. були отримані ним законно, вважаючи, що він не мав права отримувати з каси 174 450 грн., оскільки він їх не вносив, відтак заволодів ними без достатньої правової підстави, а тому має їх повернути товарству. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на пвдставі довіреності від 29 липня 2015 року (а.с.40), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, посилаючись на вимоги закону про належне виконання боргових зобов»язань, й просив їх задовольнити: стягнути з ТОВ «КПО Гарант» на його користь 11 000 грн. 00 коп. - грошових коштів за позикою, 841 грн. 73 коп. - 3% річних, 8 055 грн. 87 коп. - інфляційну складову; у задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача Короткін І.В., діючий на підставі довіреності від 03 січня 2016 року (а.с.42), позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КПО Гарант» 174 450 грн. - незаконно набути грошових коштів. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних відносинах. Так, між [PERSON] як фізичною особою та ТОВ «КПО Гарант» в особі директора [PERSON], діючого на підставі статуту товариства, укладений договір № 1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 11 квітня 2012 року, й додаток до нього від 12 квітня 2012 року, що складає його невід»ємну частину, відповідно до умов якого з метою поліпшення фінансового стану позичальника [PERSON] передав ТОВ «КПО Гарант» грошові кошти в сумі 229 450 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики на строк до 31 грудня 2012 року (а.с.5, 12). Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору, в якій відповідач вказав про отримання та обов"язок повернення коштів. Кошти за договором позичальником повернуті частинами в загальній сумі 218 450 грн. 00 коп. Тобто, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, залишок яких склав 11 000 грн. 00 коп., чим взяті на себе зобов"язання вцілому не виконав (а.с.6-11). Згідно п.3 додатку до договору передбачено, що у випадку порущення позичальником строків повернення позики, зазначених у п. 4 Договору № 1 про надання поворотної фінансової допомоги, позичальник крім основної суми позики, сплачує позикодавцю 3% річних та інфляційні втрати згідно ст. 625 ЦК України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору (а.с. 5, 12). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов»язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов»язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін уцілому не повернув. З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів в якості позики, що засвідчений договором про зобов»язання відповідача повернути вказану суму в строк та на умовах, визначених його умовами. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 11 000 грн. 00 коп. - грошових коштів за позикою, як частку неповернутих коштів, й до вказаної суми боргу просить застосувати штрафні санкції за невиконання договірних зобов»язань: 841 грн. 73 коп. - 3% річних, 8 055 грн. 87 коп. - інфляційну складову, нараховані на суму боргу станом на 17 вересня 2015 року за період з 01 березня 2013 року по 17 вересня 2015 року, які підлягають задоволенню. Згідно п.3 додатку до договору передбачено, що у випадку порущення позичальником строків повернення позики, зазначених у п. 4 Договору № 1 про надання поворотної фінансової допомоги, позичальник крім основної суми позики, сплачує позикодавцю 3% річних та інфляційні втрати згідно ст. 625 ЦК України. Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Враховуючи встановлені спірні правовідносини, вказані правові норми, суд вважає зустрічні позовні вимоги безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позиція позивача про те, що [PERSON] заволодів грошовими коштами без достатньої правової підстави згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України, є хибною, оскільки останній згідно договірних відносин кошти не отримував, а був їх позичальником товариству, а тому підстав для застосування до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України немає. Й, враховуючи вказану позивацію, суд розцінює її як таку, що спрямована на уникнення від виконання відповідальності за зобов»язанням, оскільки докази на обґрунтування позовних вимог не надані, тому не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем за первісним позовом по справі. За таких підстав суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують їх вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved