Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

09 листопада 2014 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 28.10.2008 між банком та [PERSON], укладено кредитний договір б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач порушує свої зобов'язання за договором, допустила заборгованість, яка станом на 31.08.2015 року становить 46827 грн. 88 коп., в тому числі заборгованість за кредитом у сумі 17640,14 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 21859,25 грн., 4622,40 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафів згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 2206,72 грн. процентна складова, просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. В судове засідання належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача не зявився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Представник відповідач позов не визнав, просить провадження закрити оскільки набрало законної сили рішення, яке постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Оскільки відповідач зазначений договір не укладав та його не підписував. Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 28 жовтня 2008 року [PERSON], та ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк на підставі письмової заяви було укладено кредитний договір б/н (далі договір), за умовами якого позивач надав відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 12000 грн. зі сплатою базової процентної ставки у розмірі 30% річних із строком повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням кредиту щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.10). Як вбачається з цієї заяви № 0215011400079855610, відповідач погодився, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором. Позивач стверджує, що він свої зобов'язання виконав перерахувавши кошти на платіжну картку, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.08.2015 року становить заборгованість в сумі 46827 грн. 88 коп., з яких: 17640,14 грн., заборгованість за кредитом, 21859,25 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4622,40 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафів згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 2206,72 грн. процентна складова, які просить стягнути з відповідача. Відповідач стверджує, що рішенням Снігурівського районного 16 грудня 2014 року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк в задоволенні позову до [PERSON]Д, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України). Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України" платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Згідно з п.п. 15.2 та п.п. 15.3 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України" платіжна картка є власністю емітента і надається ним клієнту відповідно до умов договору. Як вбачається з заяви № 0215011400079855610, про видачу кредиту від 28 жовтня 2008 року вона містить відмітку про видачу [PERSON]Д, карти типу універсальна Gold з кредитним лімітом в сумі 12000 грн. зі сплатою базової процентної ставки у розмірі 30% річних із строком повернення. Строк дії картки два роки. Будь-яких інших доказів у підтвердження укладання даного кредитного договору позивач на вимогу суду не надав. А лише сам розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом факту укладення кредитного договору та взяття зобов'язань по ньому відповідачем. Разом з тим відповідач надав суду рішення Снігурівського районного суду від 16 грудня 2014 року, яким встановлено судом, що 28 жовтня 2008 року за заявою [PERSON]Д, було уклала письмовий договір на видачу кредитного ліміту в розмірі 12000 грн. на кредитну картку «Універсальна Голд» з базовою процентною ставкою 30% в місяць із рахунку 360 днів у році. Вона погодилася, що ця заява № 0215011400079855610 разом з Умовами про надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Строк дії картки визначено в заяві терміном два роки (а.с. .9-15). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 1703 від 17 листопада 2014 року рукописні записи у розділах «Персональные данные», «Контактная информация», «Информация о трудоустройстве», «Дополнительные сведения», Информация о доходах/расходах», «Клиент», «Дата», «Банковские услуги (заполняется банком)», крім слова «Gold» та в розділах «Отметки банка» в графах «Дата открытия счета», «Дата выдачи карты и ПИН-конверта», а також підписи у графі «Клиент- «Подпись» (поряд з рукописним записом «27.10.2008»), в графі «Подпись клиента» в розділі «Отметки банка» в заяві 0215011400079855610 про надання кредитного ліміту від імені [PERSON], датованої 27.10.2008 року, виконані не [PERSON], а іншою особою. В задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON]Д,про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. (а.с.182-194). Ухвалою апеляційного суду від 19 лютого 2015 року апеляційна скарга ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON]Д, відхилена, рішення Снігурівського районного суду від 16 грудня 2015 року залишено без змін. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом процесуальних норм (ст.ст. 3,15 ЦПК України) об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз'яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.1,2 ст. 3 ЦПК Укрїни), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.3 ЦПК України, кожна особа може звернутись до суду на захист свого порушеного права. Оскільки ж судом не встановлено порушення прав позивача діями відповідачки, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судового збору у розмір 1218 гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed