Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

26.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, брата [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок у зв'язку із тим, що право власності на спадковий будинок не зареєстроване у встановленому законодавством порядку за спадкодавцями. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмове клопотання про залишення вирішення справи на розсуд суду та розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 14.11.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Єфіменко М.Д. копію спадкової справи №40/2011, заведену після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, та копію спадкової справи №93/2018, заведену після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Ізмаїльської міської ради №412 від 08.08.1969р. [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №942 від 12.06.2018р. житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльської міської ради №412 від 08.08.1969р., але право власності не зареєстровано. Житловий будинок побудований у 1970р., об'єкти самочинного будівництва відсутні. Відповідно до п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, зареєстрованої в Мінюсті України за №582/5773 від 10.07.2001р., індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Згідно листа №12/5-126 від 23.03.1999р. Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягають здачі в експлуатацію об'єкти нерухомості, побудовані до 05.08.1992р. Враховуючи, що об'єкт нерухомості по [ADDRESS] побудований у 1970 році, то він не підлягає здачі в експлуатацію та є завершеним будівництвом. На підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови №57 від 19.02.2016р. [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, зокрема, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали її діти: син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 1963р.; дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.05.1958р. та свідоцтвом про одруження від 1979р., з якого вбачається про зміну її прізвища з [PERSON] на [PERSON]. [PERSON] спадщину після матері [PERSON] прийняв фактично, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується будинковою книгою, копія якої наявна у матеріалах справи. Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла шляхом подачі до нотаріуса в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2018 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, зокрема, 1/2 частина житлового будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку він прийняв після смерті матері [PERSON], але юридично своїх прав не оформив. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), видану приватним нотаріусом Єфіменко М.Д. Ізмаїльського міського нотаріального округу, за №53038479 від 21.08.2018р., інформація про заповіт від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцем за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України після смерті [PERSON] є його рідна сестра [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Позивач [PERSON] спадщину після смерті брата прийняла шляхом подачі до нотаріуса в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. На звернення позивача [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Єфіменко М.Д. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON], письмовою відповіддю нотаріуса №627/02-14 від 11.09.2018р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved