Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

15 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що [PERSON] 09.11.2011 року отримав кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду підписавши заяву разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку". Відповідач зобовязань за кредитним договором щодо погашення кредиту не виконує, в звязку з чим станом на 31.10.2017 має заборгованість 63 493 грн. 51 коп. Позивач вимагає стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором б/н від 09.11.2011 в сумі 63 493 грн. 51 коп. та судові витрати в сумі 1 600 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача був відсутній, проте надав до суду заяву відповідно до змісту якої позов підтримує та прохає розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, в якому зазначено, що відповідач отримав судову повістку та матеріали цивільної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, рішення має містити, окрім іншого, зазначення процесуальних дій у справі. Ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області від 19 березня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Зазначену ухвалу надійслано на зареєстровану адресу відповідача та запропоновано подати до суду відзвив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали, проте, відзив до суду не надходив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09.11.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно змісту якого, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 4 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується власноручним підписом відповідача в заяві про укладення договору. Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1, 2 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За відсутності заперечень з боку відповідача судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість за кредитом, а саме: 3999 грн. 18 коп. тіло кредиту; 52540грн. 83 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3453 грн. 81 коп. заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи, що [PERSON]В взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами, пенею та комісією є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що у звязку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 2999 грн. 69 коп. штраф (процентна складова). Що стосується даних позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обовязку новим, або приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положенням ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 23.01.2018 року у справі № 554/2743/14-ц. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 2999 грн. 69 коп.). З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором б/н від 09.11.2011 року в сумі 59 993 грн. 82 коп. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1511 грн. 84 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial