Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів та уточнивши позовні вимоги просить: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1250 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; стягнути на її користь понесені нею витрати та правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона з відповідачем по справі перебувала в шлюбі. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06.10.2017 року шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні, а тому просить присудити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1250 гривень щомісячно на кожну дитину. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Його інтереси в судовому засіданні на підставі укладеного договору представляв адвокат [PERSON], який пред'явлений до відповідача позов заперечив, з підстав наведених в поданому відзиві. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що за час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] /арк. справи 9-10/. З довідки №838 виданої Станківецькою сільською радою Миколаївського району Львівської області від 02.10.2018 року, вбачається, що діти проживають (без реєстрації) з [PERSON] (мамою та позивачем у справі) за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] (відповідач) проживає окремо. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Разом з цим суд зазначає, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Так, дослідженими в судовому засіданні доказами(поданими позивачкою) встановлено, що за час спільного проживання у сторін народилось двоє синів, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дітей не надає, хоча в силу закону зобов'язаний це робити. Відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання синів, принаймні іншого відповідачем не доведено. Судом критично оцінюється твердження представника відповідача про те, що позивачка з дітьми не проживає, оскільки довший час перебуває за кордоном, а відповідно останні не перебувають на її утриманні (опікуються дідусь та бабуся - батьки позивачки). Так, вказані покликання спростовуються, долученою до матеріалів справи довідкою №838 виданою Станківецькою сільською радою Миколаївського району Львівської області від 02.10.2018 року. Окрім того, в судовому засіданні оглянуто паспорт громадянина України для виїзду за кордон(належний позивачці), з якого вбачається, що [PERSON] за період з 2017 року дійсно перебувала за межами України, проте її виїзд не носив систематичний характер, а за своїм періодом був не тривалим. Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за домовленістю сторін діти після припинення шлюбних відносин залишилася проживати з матір'ю, питання щодо визначення місця проживання дитини з бабою та дідом у судовому порядку не вирішувалося, адже фактично дитина проживає з матір'ю, яка нею опікується, а нерегулярне тимчасове перебування матері за межами України не може свідчити про їх окреме проживання й про те, що мати не займається утриманням синів. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, враховуючи матеріальне становище як платника аліментів, так і матеріальне становище його дітей на утримання яких підлягають стягненню аліменти, їх стан здоров'я, стан здоров'я платника аліментів та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, в тому числі, враховуючи положення ст. 180 Сімейного кодексу України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд приходить до висновку, про наявність допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для стягнення аліментів в розмірі заявленому позивачкою(1250 грн. на кожну дитину щомісячно - вказаний розмір стороною відповідача не заперечувався) оскільки такий їх розмір буде відповідати інтересам синів, зможе забезпечити рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та не порушуватиме права кожного з сторін. Згідно з п)1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до п) 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Що стосується вимог стягнення з відповідача судових витрат, то суд виходить з наступного. Згідно із ч.1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ст. 133 ЦПК України визначені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу; У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Так в судовому засіданні інтереси позивача представляв адвокат [PERSON] (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №490 від 28 жовтня 2011 року, видане на підставі рішення Чернівецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28 жовтня 2011 року №33/2) на підставі договору №16.043 про надання правової допомоги адвокатом від 26 вересня 2016 року. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст.137 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До матеріалів справи долучено витяг з акту №1 наданих послуг, пов'язаних з виконанням договору №16.043 про надання правової допомоги адвокатом від 26 вересня 2016 року, де адвокат підтверджує, що ним була надана [PERSON] правова допомога (консультація, написання позову, представництво в суді) на загальну суму 4300 грн. Також долучено квитанцію до прибуткового-касового ордера: №1831 від 05 жовтня 2018 року, яка підтверджує оплату позивачем отриманих послуг правової допомоги на загальну суму 4300 грн. Тому, оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат, а також враховуючи вимоги ст.141 ЦПК, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню також, а саме, стягненню з [PERSON] на скорить позивача підлягає 4300 грн. судових витрат. На підставі п) 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача ще слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved