Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

18.12.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява представника позивача [PERSON], - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Стайківська сільська рада Кагарлицького району Київської області, про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, в якій представник позивача просить суд: - ухвалити додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи. Свої вимоги представник позивача в заяві обгрунтовував наступним. [PERSON] (далі-Позивачі) звернувся до Кагарлицького районного суду з позовом до [PERSON] (далі-Відповідач), третя особа Стайківська сільська рада про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушенням прав. 03.12.2014 р. Кагарлицьким районним судом було винесено рішення, яким позов Позивача було задоволено частково. Однак, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема витрати, пов'язаних із проведення експертизи та наданням адвокатом правової допомоги Позивачу [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із витратами на правову допомогу, витрати на проведення експертизи. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судовому засіданні, яке відбулося 25.02.2015 року, представник позивача, - [PERSON] вимоги, викладені в заяві, уточнив та просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача ще судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп. Свої вимоги представник позивача [PERSON] обґрунтовував обставинами, які вказані в мотивувальній частині заяві про винесення додаткового рішення, та які судом наведено вище. В судовому засіданні представник відповідачки, - [PERSON] проти стягнення судових витрат з відповідачки [PERSON] заперечувала, обґрунтовуючи свої заперечення наступним. 17 грудня 2014 року [PERSON] (далі Позивач) звернувся до Кагарлицького районного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 368/2102/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] ( далі - Відповідач), третя особа: Стайківська сільська рала Кагарлицького району Київської області, про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. В заяві від 17 грудня 2014 року Позивач просить стягнути з Відповідача судові витрати, що складаються із судових витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи. Відповідач не погоджується з вимогами Позивача з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Рішенням Кагарлицького районного сулу Київської області від 10 жовтня 2014 року позов [PERSON] задоволено часткова, зокрема: - зобов'язано [PERSON] відновити межі її земельної ділянки та перенести встановлений нею паркан до меж земельної ділянки, вказаних в державному акті на право власності на земельну ділянку [ADDRESS]; - зобов'язано [PERSON] звільнити частину проїзду загального користування біля земельних ділянок [ADDRESS]; - зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні [PERSON] проїздом загального користування біля земельних ділянок [ADDRESS]. Тобто, у задоволенні більшості позовних вимог рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року Позивачу відмовлено. Та навіть позовні вимоги Позивача, які були задоволені рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року, є незаконними та необгрунтованими. Адже за результатами проведеної земельно-технічної експертизи встановлено, що межі фактичного користування земельною ділянкою [PERSON] накладаються на землі загального користування, що у свою чергу також унеможливлює користування частиною земель загального користування, отже перешкоджає її використанню. Так, [PERSON] у позовній заяві скаржиться на те, що не може користуватися проїздом до свого житлового будинку та земельної ділянки, що як видно із результатів проведеного дослідження скоріше всього спричинено тим, що межі фактичного користування земельною ділянкою [PERSON] накладаються на землі загального користування, що у свою чергу також унеможливлює для нього користування частиною земель загального користування, а саме проїзду, належним чином Тому, 15 січня 2015 року Відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року. Тим більше, відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Витого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі -Постанова) якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, то за заявою сторони, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу них судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. В заяві від 17 грудня 2014 року Позивач просить стягнути з Відповідача судові витрати, що складаються із судових витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи. По-перше, щодо витрат на проведення експертизи необхідно сказати наступне. Позивач у письмово викладеному клопотанні про призначення експертизи віл 11 червня 2014 року просив суд оплату за проведення експертизи покласти на нього [PERSON]. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 12 червня 2014 року клопотання Позивача про призначення судової земельно-технічної експертизи задоволено, оплату проведення експертизи покладено на Позивача [PERSON]. Відповідно під час розгляду цивільної справи № 368/2102/13-ц Кагарлицьким районним судом Київської області Позивач клопотання про відшкодування витрат на проведення експертизи не заявляв та не подавав доказів на підтвердження витрат понесених на проведення експертизи. По-друге, під час розгляду цивільної справи № 368/2102/ 13-й Кагарлицьким районним судом Київської області Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження розміру витрат понесених на правову допомогу. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу Позивач, зокрема, мав би подати до суду розрахунок наданих йому юридичних послуг відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та вказати розмір судових витрат понесених на правову допомогу. Також, на підтвердження того, то Позивач користувався юридичними послугами він міг би надати договір про надання юридичних послуг та квитанцію про оплату таких послуг. Відповідно до п. 47 Постанови при стягнення витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). А тому, представник Позивача на підтвердження того, що він є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права мав би подати до суду як доказ копію свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю або інший документ, який підтверджує, що він є фахівцем у галузі права. Відповідно до п. 48 Постанови виграти на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. А тому, відповідно до п. 41, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» додаткове рішення у цивільної справи № 368/2102/13-п щодо розподілу судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви мас бути відмовлено, оскільки Позивачем під час розгляду цивільної справи № 368/2102/13-п Кагарлицьким районним судом Київської області докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися. Навіть під час подання заяви про ухвалення додаткового рішення від 17 грудня 2014 року. Позивачем не додано до заяви жодних доказів на підтвердження понесених ним судових витрат. Також, Позивач просить суд звернути увагу на те, що вона є людиною похилого віку, страждає тяжкими розладами здоров'я та у неї немає можливості відшкодувати Відповідачу судові витрати, оскільки єдиним її доходом є пенсія, більшу частину якої вона витрачає на ліки. Позивач на даний момент знаходиться на стаціонарному лікуванні у лікарні, що ще раз підтверджує те. що за етаном здоров'я та у зв'язку із скрутним майновим становищем Відповідач не має змоги відшкодовувати Позивачу судові витрати. Позивач просить суд долучити до матеріалів справи як доказ довідку лікарні про те, що Відповідач перебуває на стаціонарному лікуванні. Представник відповідачки [PERSON] заперечувала проти ухвалення додаткового рішення, підтримала позицію представника відповідачки [PERSON], та зазначила, що не має коштів на відшкодування судових витрат. Суд, вислухавши учасників процесу, перелічених вище, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення заяви про винесення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні та застосування до них норм процесуального права. 28.10.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Стайківська сільська рада Кагарлицького району Київської області, про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, ( а.с., 2 - 5), в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - зобов'язати [PERSON] звільнити частину проїзду загального користування біля земельних ділянок [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] відновити межі її земельної ділянки та перенести встановлений нею паркан до меж земельної ділянки, вказаних у державному акті на право власності на земельну ділянку [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні [PERSON] проїздом загального користування біля земельних ділянок [ADDRESS]. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2000 гривень; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.; - стягнути з [PERSON] судові витрати. 01.11.2013 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, ( а.с., 18). 12.06.2014 рокув судом було винесено ухвалу, якою по справі було призначено земельно - технічну експертизу, ( а.с., 118 - 119). 15.09.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи № 7855\\14 - 41 від 10.09.2014 року, ( а.с., 130). 10.10.2014 року судом винесено рішення, ( а.с., 166 - 178), яким: Позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Стайківська сільська рада Кагарлицького району Київської області, про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, - задоволено частково. Зобов»язано [PERSON] відновити межі її земельної ділянки та перенести встановлений нею паркан до меж земельної ділянки, вказаних в державному акті на право власності на земельну ділянку [ADDRESS]. Зобов»язано [PERSON] звільнити частину проїзду загального користування біля земельних ділянок [ADDRESS] Зобов»язано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні [PERSON] проїздом загального користування біля земельних ділянок [ADDRESS]. В решті позову відмовлено. Перш за все слід зазначити, що питання судових витрат чітко врегульовано ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із витратами на правову допомогу, витрати на проведення експертизи. Відповідно, витрати, понесені [PERSON] на проведення експертизи, відносяться до судових витрат, і, відповідно, повинні бути стягнені з відповідачки на користь позивача. Далі, відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Витого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, то за заявою сторони, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Слід зазначити, що під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду подавалися, так в матеріалах справи міститься: - квитанція № 5565177 - 1 від 21 жовтня 2013 року, ( а.с., 1), з якої видно, що [PERSON] було сплачено кошти в сумі 114 грн. 70 коп. в якості судового збору за подачу позовної заяви; - квитанція про оплату послуг від 10.10.2014 року, ( а.с., 151), з якої видно, що адвокат [PERSON] даною квитанцією підтверджує те, що отримав кошти в сумі 3500 грн. в рахунок оплати послуг по наданню правової допомоги в даній справі; - розрахунок вартості адвокатських послуг по Договору про надання адвокатом правової допомоги, ( а.с., 152), укладеного з [PERSON] на суму 3500 грн.; - квитанція на оплату експертизи № 13 від 22 липня 2014 року, ( а.с., 153), з якої видно, що позивачем [PERSON] сплачено кошти в сумі 5904 грн. за проведення земельно - технічної експертизи. Відповідно, позивачем подано до суду розрахунок наданих йому юридичних послуг відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та вказано розмір судових витрат, понесених на правову допомогу, також в матеріалах справи міститься договір між адвокатом та позивачем про надання правової допомоги, ( а.с., 52). Відповідно до п. 47 Постанови при стягнення витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, - [PERSON] є адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ( а.с., 52). Що стосується тієї обставини, що відповідачка є похилого віку, хворіє, то такі обставини не звільняють відповідачку [PERSON] від застосування відносно неї положень, які передбачені ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved