Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із уточненим позовом. В обґрунтування уточненого позову вказує, що вона, [PERSON], народилася 17 липня 1980 року. Її батьками згідно свідоцтва про народження є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON]. За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 1985 року, її батьки були позбавлені батьківських прав, а на підставі рішення виконкому Баглійської районної ради народних депутатів № 466 від 13 грудня 1985 року її рідна тітка, [PERSON] була призначена її опікуном. [PERSON] є рідною сестрою її батька, [PERSON]. Її бабуся, [PERSON] була два рази в зареєстрованому шлюбі від першого шлюбу народилася тітка - [PERSON], від другого шлюбу народився її батько - [PERSON]. Її тітка зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким в 1969 році розірвала шлюб. З 1969 року її тітка почала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Тітку вона називала мамою, а [PERSON] папою, оскільки її вихованням займалися саме вони. Проживаючи однією сімєю, її тітка та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] (м. Дніпродзержинську) Дніпропетровської області загальною площею 31,8 м.кв, житловою площею 17,1 м.кв. 03.08.2006 року вони отримали правовстановлюючий документ Свідоцтво про право власності на житло виданий Фондом комунальної власності. 29 грудня 2007 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Її тітка, [PERSON], після смерті свого цивільного чоловіка прийняла спадщину фактично, оскільки тривалий час проживала з [PERSON] однією сімєю, були разом зареєстровані в квартирі, вели тривалий час спільне господарство, після його смерті поховала за власний рахунок. У [PERSON] дітей не було, а тому її тітка є єдиним спадкоємцем за законом. Свідоцтво про право власності на спадщину після смерті [PERSON] за життя тітка не отримувала. 15 січня 2010 року померла її тітка, [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Вона, як її рідна племінниця вчасно звернулася до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом. 29 травня 2013 року від нотаріуса вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом як рідна племінниця за ст. 1265 ЦК України на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. 10 січня 2018 року, вона отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлого [PERSON], померлого 29.12.2007 року з причин відсутності родинних відносин з ним та факту прийняття спадщини. 27 січня 2001 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «Майборода» на прізвище чоловіка «Коробова». Її тітка, [PERSON] зі [PERSON] проживала постійно, однією сімєю з 1969 року, даний факт підтверджується довідками про склад сімї та свідоцтвом про приватизацію житла. Просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Адміністрації Південного району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи № 103/2010 яка заведена після смерті [PERSON], померлої 15 січня 2010 року, перевіривши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON], народилася 17 липня 1980 року. Її батьками згідно свідоцтва про народження є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON]. 27 січня 2001 року, позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «Майборода» на прізвище чоловіка «Коробова». За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 1985 року, її батьки були позбавлені батьківських прав, а на підставі рішення виконкому Баглійської районної ради народних депутатів № 466 від 13 грудня 1985 року рідна тітка, [PERSON] була призначена опікуном позивача. З 1969 року тітка позивача [PERSON] почала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Проживаючи однією сімєю, [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] (м. Дніпродзержинську) Дніпропетровської області, загальною площею 31,8 м.кв, житловою площею 17,1 м.кв. та 03.08.2006 року отримали правовстановлюючий документ Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Фондом комунальної власності. 29 грудня 2007 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. [PERSON], після смерті свого цивільного чоловіка прийняла спадщину фактично, оскільки тривалий час проживала з [PERSON] однією сімєю, були разом зареєстровані в квартирі, вели тривалий час спільне господарство. Свідоцтво про право власності на спадщину після смерті [PERSON] за життя [PERSON] не отримувала. 15 січня 2010 року померла тітка позивача, [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. 29 травня 2013 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. 10 січня 2018 року, [PERSON] отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлого [PERSON], померлого 29.12.2007 року з причин відсутності родинних відносин з ним та факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Як встановлено у судовому засіданні позивач не відмовлялася від прийняття спадщини. Преамбулою\~Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно\~ст. 67 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Відповідно до п.4.11. Глави 10 Розділу ІІ Порядку\~вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5\~для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Таким чином, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а територіальною громадою (як органу до якого переходить відумерле майно) відмовлено у визнанні права позивача на спадкове майно, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні у порядку\~ст.392 ЦК України. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п.23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» - якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що [PERSON] дійсно постійно проживала з [PERSON] однією сім'єю в квартирі [ADDRESS] (Дніпродзержинську) з 1969 року. При цьому, судом не встановлено інших спадкоємців, крім позивача, які б мали намір прийняти спадщину або які мають право на отримання спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved