Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

16 грудня 2013 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору іпотеки припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що між ними та відповідачем 18 квітня 2006 року було укладено рамкову угоду №1207 про відкриття кредитної лінії у розмірі 30 000 доларів США. Договором про надання траншу №8.11174/1207 від 23 червня 2008року було внесено зміни до угоди, а саме встановлено розмір кредиту - 30 000 доларів США строком на 36 місяців із процентною ставкою - 19 відсотків річних. Відповідно до умов договору повернення кредиту здійснюється періодичними платежами, сума і строк яких встановлено Графіком. Згідно додатку №1 до договору траншу від 23 червня 2008р. - остаточна дата повернення кредиту становить 21 червня 2011року. 18 квітня 2006 між ПроКредит Банк та [PERSON], [PERSON], було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS]. Договором №1 від 23 червня 2008року про внесення змін до Договору іпотеки №1207-1Д1 від 18 квітня 2004року передбачено, що цей договір забезпечує виконання Позичальником зобов'язань перед Іпотекодержателем, що виникають із Рамкової угоди №1207 від 18 квітня 2006року, викладеній у новій редакції відповідно до Договору №1 від 23 червня 2008року про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди. Згідно п.5 договору від 23.06.2008року «Цей договір набирає чинності з моменту його укладання і є невід'ємною частиною договору іпотеки та діє до моменту припинення дії договору іпотеки, якщо інше не буде погоджено сторонами». Згідно встановленого 23 червня 2008року Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, остаточний строк повернення кредиту встановлено 21 червня 2011року. Тобто основне зобов'язання є строковим із чітко визначеним строком виконання і за відсутності іншого у договорі іпотеки в зміненій редакції від 23 червня 2008року, дату 21 червня 2011року слід розглядати як строк дії іпотечного договору. Так, строк дії договору іпотеки закінчився 21 червня 2011року, іпотечні правовідносини між сторонами припинились, але Відповідач не погоджується з цим, вимагає виселення із квартири. Не погоджуючись із такою вимогою просили суд визнати припиненим договір іпотеки від 18 квітня 2006року із наступними змінами від 23 червня 2008року, укладений між ПроКредит Банк та [PERSON], [PERSON] Позивачі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши суду відповідні заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності - заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] [PERSON], діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, в ході судового розгляду, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача Кошман О.М., діюча на підставі довіреності, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, надала суду письмові заперечення, в яких зазначено, що між АТ «ПроКредит Банк» та позивачами дійсно було укладено зазначені у позові угоди. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі. В свою чергу, платежі передбачені Кредитним договором, здійснювались позивачем із порушенням Графіку, що призвело до виникнення простроченої заборгованості позивача перед банком. 23 жовтня 2011 року, Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполь задовольнив позов АТ «ПроКредит Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 575 284, 36 гривень. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2013 року було частково змінено розмір заборгованості [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №8.11174/1207, яка станом на 29 серпня 2012 року складає 429 829,05гривень. В свою чергу, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитний Договір). Рамкова угода і Договір про надання траншу, що укладалися для видачі кредиту є діючими. Таким чином, підстав для припинення іпотеки як припинення основного зобов'язання немає, адже належного виконання кредитного зобов'язання не відбулося, а навпаки, рішенням суду було встановлено факт порушення кредитного зобов'язання. Підстави на які посилається позивач - є нікчемними. Оскільки зобов'язання за рамковою угодою №1207 від 18 квітня 2006року та Договором про надання траншу №8.11174/1207 від 23 червня 2008року не виконані, відсутні правові підстави для визнання договору іпотеки припиненим. Просив суд відмовити у задоволенні позову. В ході судового розгляду представник відповідача доповнила свої письмові заперечення, зазначивши, що посилання позивача на п.5 Договору №1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки №1207-1Д1 від 18 квітня 2006року, посвідченого 23 червня 2008року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого за №4787, як підставу припинення договору іпотеки є необґрунтованим. Вказаним пунктом визначено строк дії саме Договору №1, яким зроблено посилання на те, що договір діє до моменту припинення Договору іпотеки. Порядок припинення договору іпотеки регламентується п. 7.2 Договору іпотеки №1207-1Д1, посвідченого 18 квітня 2006року приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого за №331, де передбачено, що Договір іпотеки діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань, що випливають за кредитним договором. Зміни до даного пункту не вносились. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2006 року між позивачами та ПАТ «ПроКредит Банк» укладено рамкову угоду №1207, згідно з п.1.1 якої, Банк відкрив позивачці [PERSON] кредитну лінію терміном на 72 (сімдесят два) місяці, також сторони домовилися, що загальна сума за договорами в межах Рамкової угоди не повинна перевищувати 30000 (тридцять тисяч) доларів США. (а.с.5) Договором № 1 від 23 червня 2008 року були внесені зміни до Рамкової угоди № 1207 від 18 квітня 2006 року, а саме Рамкова угода викладена у новій редакції. Предметом цієї Угоди є кредитування позичальника в межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених цією Угодою та Кредитними договорами, укладеними на підставі Угоди. У п. 2.2. Угоди сторони домовилися, що ліміт кредитування встановлений в еквіваленті 50000 доларів США; ліміт строку кредитування - 120 календарних місяці; максимальний розмір процентів - 40% річних. На забезпечення зобов'язань відповідачки [PERSON], що виникають із Рамкової угоди № 1207 від 18 квітня 2006 року, між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON], [PERSON], було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки. (п.1.3.) Відповідно до п.1.1. договору іпотеки відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. (а.с.11-12) Договором № 1 від 23 червня 2008 року про внесення змін до Договору іпотеки від 18 квітня 2006 року передбачено, що цей договір забезпечує виконання Позичальником зобов'язань перед Іпотекодержателем, що виникають із Рамкової угоди №1207 від 18.04.2006 року, викладеній у новій редакції відповідно до Договору №1 від 23 червня 2008року про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди. (а.с. 13) На підставі Рамкової Угоди № 1207 від 18 квітня 2006 року між банком та позивачкою [PERSON] був укладений Договір про надання траншу за №8.11174/1207 від 23 червня 2008 року, за яким позивачці був наданий кредит у розмірі 30 000 доларів США строком на 36 місяців із процентною ставкою - 19 відсотків річних. (а.с.6) Відповідно до п.4 договору про надання траншу, повернення кредиту здійснюється періодичними платежами, сума і строк яких встановлено Графіком повернення кредиту та сплати відсотків , який є невід'ємною частиною договору про надання траншу. Згідно додатку №1 до договору траншу від 23.06.2008р. - дата повернення кредиту (внесення останньої частки) становить 21 червня 2011року (а.с.7) Суд не погоджується з доводами представника позивачки про те що, оскільки основне зобов'язання є строковим із чітко визначеним строком виконання і за відсутності іншого у договорі іпотеки в зміненій редакції від 23 червня 2008року, то дату 21 червня 2011року слід розглядати як строк дії іпотечного договору, виходячи з наступного. Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору Згідно п.5 договору № 1 від 23 червня 2008 року про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 18 квітня 2006 року, Цей договір набирає чинності з моменту його укладання і є невід'ємною частиною договору іпотеки та діє до моменту припинення дії договору іпотеки, якщо інше не буде погоджено сторонами. ( а.с.13) Відповідно до п.7.2 Договору про іпотеку від 18 квітня 2006 року, цей договір набуває юридичної сили з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та до повного виконання «Іпотекодавцями» своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п.4.5. Рамкової угоди від 18 квітня 2006 року, дана угода діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даною Угодою, договорами про відкриття кредитної лінії, в тому числі мультивалютної кредитної лінії, та договорами про надання траншу. Такі ж самі умови щодо строку дії договору передбачені і в п. 8 Договору про надання траншу №8.11174/1207 від 23 червня 2008 року, де зазначено, що цей Договір діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання Сторонами своїх зобов'язань та реалізації прав за цим Договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Таким чином судом встановлено, що відповідно до умов Рамкової угоди від 18 квітня 2006 року та Договору про надання траншу від 23 червня 2008 року, сторонами передбачений строк дії Рамкової угоди та угоди про надання траншу, до моменту повного виконання сторонами взятих за договором зобов'язань. Також судом встановлено, що строк дії Договору іпотеки від 18 квітня 2006 року та договору №1 від 23 червня 2008 року, про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, визначено до моменту повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та до повного виконання «Іпотекодавцями» своїх зобов'язань за кредитним договором. Судом встановлено й те, що позивач [PERSON] своїх зобов'язань за договором не виконала, що підтверджується рішеннями судів. Так, Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполь від 23 жовтня 2011 року, задоволено позов АТ «ПроКредит Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 575 284, 36 гривень. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2013 року було частково змінено розмір заборгованості [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №8.11174/1207, та встановлено загальна заборгованість станом на 29 серпня 2012 року в розмірі - 429 829,05 гривень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд приходить до висновку оскільки позивачі своїх зобов'язань за Рамковою угодою від 18 квітня 2006 року та Договору про надання траншу від 23 червня 2008 року, не виконали, то відсутні правові підстави для припинення Договору іпотеки від 18 квітня 2006 року та договору №1 від 23 червня 2008 року, про внесення змін та доповнень до договору іпотеки. Приймаючи до уваги, що позивачам було відмовлено у задоволенні позову, за положеннями ст. 88 ЦПК України, понесені ними судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed