Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що він з відповідачем з 25.07.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде мешкати разом з ним. Сімейно-шлюбні відносини з відповідачем не склалися, шлюбні відносини між ними припинені шість років тому назад, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім`ї є взаємна втрата почуттів любові та поваги одне до одного, різні погляди на роль чоловіка та жінки у сім'ї та на виховання дитини. Отже подальше їхнє спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та відповідача. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 25.07.2003 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано у виконкомі Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис № 11 (а.с. 7 - копія свідоцтва про одруження). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4 - копія свідоцтва про народження). Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався цим правом та звернувся з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. В силу вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище відповідача та після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище «[PERSON]». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved