Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

20 серпня 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 9\~849,08 гривень, яка утворилася у зв`язку з виникненням заборгованості по аліментам за період з 30.10.2018 року по 31.07.2019 року, а також понесені нею додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 7000,66 гривен. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем [PERSON] , 09.09.2006 року вона зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №457. За період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.11.2018 року шлюб між ними розірвано. Згідно судового наказу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2018 року з відповідача на її користь було стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини починаючи з 30.10.2018 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача адвокат Топчийов Є.В. також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обгрунтовуючи вимоги доказами, що є в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог як щодо стягнення пені так і щодо стягнення додаткових витрат. Повідомив, що аліменти перераховуються з його заробітної плати, яку останнім часом несвоєчасно виплачує підприємство на якому він працює - ТОВ «ВІСТЕК». Інших доходів у нього немає, а тому немає можливості сплачувати додаткові витрати, які просить стягнути з нього позивач. Вважає, що перш ніж робити такі витрати, як наприклад, навчання у інтелектуальному центрі, поїздки на море, то необхідно узгоджувати з ним, з`ясовувати чи спроможний він це відшкодувати. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Встановлено, що 09.09.2006 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №457, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (арк.с.6). [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29 травня 2007 року та серії [NUMBER] , виданим 01.11.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №339 та №668 відповідно, (арк.с.6 на звороті, 7). Матір`ю є [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.11.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішення набуло законної сили 18.12.2018 року (а.с.8). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1\~ст. 12 цього Закону\~передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 51 Конституції України\~гарантовано, а\~статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями\~ст. 150 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами першою третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статей\~180,\~183,\~185,\~193,\~198,\~199 СК України\~визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до ч.1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України (в редакції, що набрала чинності 28.08.2018 року) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 і\~\~дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), на яку посилається позивач у позовній заяві, проте на той час помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. За розрахунком заборгованості від 19.08.2019 року за № 484, підписаного старшим державним виконавцем Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Панченко О.О., заборгованість по аліментам станом на 31.07.2019 року складає 9309,52 грн., у тому числі за жовтень 2018 року 115,91 грн., листопад 2018 року 2027 грн., грудень переплата 982 грн., всього за 2018 рік 1168,41 грн.; січень 2019 року переплата 1239,89 грн., з лютого 2019 року по липень 2019 року щомісячно - борг 0 грн. Вказано, що всього заборгованість за 2019 рік становить 4841,11 грн. за 2019 рік (арк.с.5). Однак, у розрахунку державного виконавця допущено помилку та у графі «борг» не зазначено про наявність боргу за травень, червень та липень 2019 року по 2027 грн. щомісячно станом на день подання позову, тобто на 20.08.2019 року. З довідки № 1308/36 від 28.11.2019 року, виданої на ухвалу суду, судом встановлено, що утримана сума аліментів у розмірі 2944,99 грн. перерахована 17.01.2019 року; 3771,12 грн. 06.03.2019 року; 2864,89 грн. 21.03.2019 року; за березень у розмірі 2027 грн. 31.05.2019 року; за квітень 2019 року 14.08.2019 року; травень, червень, липень 2019 року по 2027 грн. кожного місяця - 23.08.2019 року. Суд встановив, що сплачені суми аліментів, що зазначені у довідці підприємства позивача від 28.11.209 року станом на 01.05.2019 року відповідають даним, зазначеним у довідці державного виконавця від 19.08.2019 року. Фактично заборгованість за жовтень 2018 року в сумі 115,91 грн. сплачено 17.01.2019 року та залишок перерахунку 866,09 (2944,99-1962,99-115,91 арк.с.29,44) слід зарахувати в погашення боргу за листопад 2018 року. Заробітну плату в сумі 2841,95 грн. перераховано 17.01.2019 року та 23.01.2019 року. Тобто аліменти перераховані в день виплати заробітної плати. За даними довідки 1308/36 від 28.11.2019 року (арк.с.44) утримана сума аліментів у розмірі 3771,12 грн. перерахована 06.03.2019 року в день перерахунку заробітної плати та ця сума складається з утриманої суми аліментів за січень 2019 року у розмірі 2531,23 грн. та утриманої суми боргу 1239,89 грн. Таким чином, заборгованість по аліментам за листопад 2018 року в сумі 2027 грн. фактично погашена 06.03.2019 року і переплата становить 78,98 грн. (1239,89+866,09-2027) (арк.с.29, 44). Таким чином, з урахуванням усіх виплат станом на 31.07.2019 року заборгованість по аліментам становить 6002,02 грн., що суперечить даним, зазначеним у довідці державного виконавця (9309,52 грн., арк.с.5). Втім, сторони не оскаржували розмір заборгованості по аліментам, а також позивач не зверталася з позовом про стягнення будь-якої заборгованості по аліментам. Згідно розрахунку заборгованості, наданому відповідачем в судовому засіданні 28.01.2020 року, нараховано за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року -19199,90 грн., сплачено за цей же період 15818,64 грн. Тобто станом на 01.08.2019 року заборгованість по аліментам становить 3381,26 грн. За даними довідки про здійсненні нарахування, відрахування та виплати грошових коштів, виданої керівництвом ПрАТ «ВІСТЕК» № 1308/36 від 28.11.2019 року за березень 2019 року нараховану до виплати відповідачу заробітну плату в сумі 3169,13 грн. перераховано 15.05.2019 року в сумі 1000 грн., 31.05.2019 року 1400 грн., 24.06.2019 року 769,13 грн., за квітень 2019 року в сумі 2332,37 грн. - 19.07.2019 року 1000 грн.,13.08.2019 року 1000 грн., 23.08.2019 року 332,37 грн., нараховану до виплати заробітну плату за травень 2019 року в сумі 2351,45 грн. перераховано на картку 23.08.2019 року 1670 грн. та 12.09.2019 1000 грн., за червень 2019 року - 26.09.2019 року 2000 грн., 30.10.2019 1000 грн., що співпадає з даними з виписки по рахунку клієнта [PERSON] (арк.с.44,45, 55-62). При цьому, судом встановлено, що станом на 01.09.2019 року заборгованість по аліментам відсутня, останні платежі здійснені підприємством відповідача 23.08.2019 року. Відсутність заборгованості підтвердила і позивач в судовому засіданні. З виписки по рахунку клієнта [PERSON] судом встановлено, що в період з 15.05.2019 року по 05.11.2019 року йому було перераховано підприємством 11171,50 грн., що за вказаний період складає майже по 1860 грн. щомісячно, що менше прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб в 2019 році. Відповідно до довідки від 17.10.2019 року № 1139/23, виданої ПрАТ «ВІСТЕК», заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] на 01.10.2019 року становить 10250,17 грн. (арк.с.27). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). В судовому засіданні відповідач повідомив, що він знав про необхідність сплати аліментів з листопада 2018 року. Позивач повідомила суд, що не бажала врегульовувати з відповідачем питання щодо оплати аліментів та приблизно у середині грудня місяця 2018 року звернулася до виконавчої служби, а остання вже надіслала виконавчий лист на підприємство, де працює відповідач. За таких обставин, суд вважає, що нараховану суму аліментів у розмірі 115,91 грн. відповідач мав можливість оплатити до 30.11.2018 року, оскільки заробітна плата була перерахована йому 08 та 22.11.2018 року, про що свідчить довідка (арк. с.44), а судовий наказ набрав законної сили 12.11.2018 року, але не зробив цього. За даними розрахунку заборгованості в січні місяці 2018 року наявна переплата у розмірі 1239,89 грн. (арк. с.5). Тому суд дійшов висновку, що за несвоєчасну оплату цієї суми аліментів відповідач має нести відповідальність і пеня має бути нарахована за період з 01.12.2018 року по 16.01.2019 року, оскільки ця сума сплачена 17.01.2019 року (115,91 грн. *1%*47 днів= 54 грн.48 коп. Суд вважає, що відповідач надав належні докази відсутності його вини у несвоєчасній сплаті аліментів. Заборгованість утворилась з незалежних від відповідача причин. Доводи представника позивача про те, що відповідач не звертався до суду з приводу стягнення заробітної плати, яка несвоєчасно виплачена, з підприємства, не можуть слугувати підставою для покладання відповідальності на відповідача, оскільки підприємство, як свідчить виписка по рахунку клієнта банку [PERSON] , дійсно із запізненням, але виплачувало заробітну плату відповідачу та перераховувало аліментні платежі. В судовому засіданні відповідач повідомив, що він неодноразово звертався до бухгалтерії підприємства та наполягав на своєчасній виплаті аліментів, однак у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку та в касі підприємства, аліменти не були перераховані своєчасно. Ці доводи відповідача не були спростовані позивачем та її представником. При вирішенні питання в частині позову про стягнення додаткових витрат в сумі 7000,66 грн., уточненої в судовому засіданні до суми 7500,66 грн. як Ѕ вартості загально нарахованих витрат у розмірі 15001,32 грн. суд враховує наступне. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Обставини, за наявності яких\~\~батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах, мають бути підтверджені поданими суду доказами. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого\~СК України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою\~статті 185 СК\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини, а в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2017 року (справа № 6-1489цс17). У пунктах 18, 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3\~зазначено, що до передбаченої\~ст. 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Так в обґрунтування позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей, позивач [PERSON] посилалась на те, що за період часу, коли вона не мешкає разом з відповідачем, станом на 20.08.2019 року вона понесла додаткові витрати на дітей: білет на проїзд на оздоровлення - 1171,323 грн., навчання іноземної мови 3200 грн. (800 грн.*4 місяці); центр інтелектуального розвитку 9100 грн. (700 грн. * 13 місяців); оплата за дитячий садок 1530 грн. Загальна сума, яку вона сплатила додатково становить 15001,32 грн., тому вважає, що відповідач повинен компенсувати 7000, 66 грн. В судовому засіданні позивач уточнила суму відшкодування у розмірі Ѕ та просила стягнути 7500,66 грн., оскільки визначена у позові сума є технічною помилкою (15001,32:2=75000,66 грн.). Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що заявлені позивачем додаткові витрати не обґрунтовані тим, що такі витрати є необхідними, неминучими та передбачуваними і позивач обов`язково має нести періодично або постійно в майбутньому ці додаткові витрати. До матеріалів справи надано товарні чеки про сплату [PERSON] Фізичній особі-підприємцю [PERSON] вартість консультаційних послуг у розмірі 700 грн. за кожен місяць № 08/08 від 08.08.2018 року, № 08/09-2 від 08.09.2018 року; № 07/10-3 від 07.10.2018 року; 10/11-4 від 10.11.2018 року; 30/12-6 від 30.12.2018 року; 05/01-7 від 05.01.2019 року; 03/02-8 від 03.02.2018 року; 03/03-9 від 03.03.2019 року; 07/04-10 від 07.04.2019 року; 05/05-11 від 05.05.2019 року; 09/06-12 від 09.06.2019 року; 10/07-13 від 10.07.2019 року; 02/08-14 від 12.08.2019 року. Згідно довідки, виданій [PERSON] , приватний підприємець підтверджує, що [PERSON] , син позивача та відповідача, відвідує центр інтелектуального розвитку «Smartum» з 01.04.2018 року та місячна вартість відвідування складає 700 грн. Довідка видана 25.10.2018 року. Втім, довідка про відвідування [PERSON] цього центру в період з листопада 2018 року по серпень 2019 року в матеріалах справи відсутня. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що дійсно з весни 2018 року його син [PERSON] відвідував центр, але на той час він йому казав, що той походить туди 3-4 місяці, зрозуміє методику складання складних чисел і припинить відвідування центру. Відповідач не вважає, що відвідування цього центру є необхідним для розвитку дитини. Позивачем надані квитанції про сплачені платежі за відвідування дитячого садка № 47\~1\~клас Ткаченком Євгеном всього в сумі 1530 грн., у тому числі: за серпень 2018 року в сумі 300 грн., за жовтень 2018 року 128,40 грн., листопад 2018 року- 112,20 грн., грудень 2018 року 204,00 грн., січень 2019 року 170,80 грн., лютий 2019 року 135,20 грн., березень 2019 року 163,20 грн., квітень 2019 153,00 грн., травень 2019 163,20 грн. Однак, оплата за відвідування дошкільного навчального закладу\~є такою, що не відноситься до додаткових в розумінні\~ст. 185 СК України, а охоплюються аліментними платежами, які відповідач сплачує згідно з рішенням суду. Позивач також просить стягнути вартість білетів на оздоровлення та надала копії проїздних документів. Вартість проїзду Костянтинівка - до Полтави Київської [PERSON] та [PERSON] 13.06.2019 року становить по 216,19 грн. кожному, а вартість проїзду Полтава-Південна до [PERSON] та [PERSON] з 13 до 14.06.2019 року становить по 176,66 грн. кожному. 22.06.2019 року діти повернулися з Полтави до Бахмуту і вартість квитків становить по 79,55 грн. з кожного. Квитків щодо проїзду дітей з Херсону до Полтави позивач не надала. Відповідач вказав, що йому невідомо, чи їздили діти на море чи ні, він про це нічого не знає, з ним ніхто не узгоджував поїздку та відшкодування вартості. Перелік можливих доказів та вимоги стосовно їх належності, допустимості, достовірності і достатності передбачені у ст.ст. 76-80 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд погоджується з запереченнями відповідача про те, що самі по собі квитки на проїзд до міста Херсону та в зворотньому напрямку (у тому числі без квитків з міста Херсон до міста Полтава) не є доказом витрат на оздоровлення в сумі 944,80 грн., без надання доказів на підтвердження вартості лікування, а тому не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в цій частині. Не може бути підставою для стягнення витрат на проїзд в сумі 226,52 грн. з Бахмута до Києва 24.01.2019 року та в зворотньому напрямку 26.01.2019 року як додаткових витрат на оздоровлення, оскільки не доводять факт оздоровлення [PERSON] в ецй період. В якості додаткових витрат позивач надає квитанції про сплату за вересень-грудень 2018 року вартості витрат на відвідування центру англійської мови «Elite English» [PERSON] з 01.09.2013 року та [PERSON] з 01.09.2018 року. Довідка про це видана 23.05.2018 року (вочевидь помилково зазначено 2018 рік). Додаткове вивчення іноземної мови формує у дітей мовні знання та навички, є засобом спілкування в усній та письмовій формі, збільшує комунікацію та надає можливість дітям проявити свою індивідуальність. Тому, суд приходить до висновку, що витрати в сумі 1600 грн. підлягають стягненню з відповідача (4*800=3200:2). Таким чином позов підлягає задоволенню частково в сумі 1654,48 грн. і судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропоційно сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial