Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Адвокат Вакуленко\~В.В. звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що позивачу, який є потерпілим у кримінальному провадженні ЄРДР № 12014100020004862 від 21.06.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю держави України в особі органу досудового слідства - Дарницького УП ГУНП у м. Києві, Київської місцевої прокуратури № 2 і Дарницького районного суду м. Києва завдано значної моральної шкоди, яку позивач оцінює у 300 000 грн. Вказану суму позивач просить стягнути, з урахуванням поданих уточнень до позовної заяви, із Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. В судовому засіданні позивач підтримав обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги просив задовольнити з урахуванням поданих уточнень, посилаючись на доводи, викладені у позові. Позивач показав, що 23.05.2014 року йому було нанесено тілесні ушкодження, зокрема: три непроникаючі колото-різані рани грудної клітини справа, одну непроникаючу колото-різану рану передньої черевної стінки зліва, проникаючу колото-різану рану передньої черевної стінки справа зі сліпим пораненням тонкої кишки. За фактом даної події розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100020004862 від 21.06.2014 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Судово-медична експертиза не була призначена, нанесені тілесні ушкодження вважає тяжкими. На думку позивача, слідчий Дарницького УП ГУНП у м. Києві, якому доручено розслідування даного кримінального правопорушення, [PERSON] не розслідує вказану справу, не досліджує докази, не вилучила рентген-знімки, не витребувала медичну картку потерпілого та зацікавлена у результатах розслідування. Позивач вважає, що внаслідок тривалого розслідування вказаного кримінального провадження, йому завдано моральну шкоду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позивачем вимоги, з урахуванням уточнень, і викладених у позові обставини, просив позов задовольнити. Зауважив, що позивач, з метою сприяння досудовому розслідуванню, як потерпілий, подав численні клопотання про виконання слідчих дій, однак вони нехтувались слідчим, через несумлінне виконання своїх службових обов'язків, що призвело, на думку представника позивача, до порушення прав і свобод позивача, які закріплені чинним законодавством. Як вважає представник позивача, факт неналежного виконання слідчою [PERSON] своїх службових обов'язків при здійсненні досудового розслідування даного провадження підтверджується ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.06.2016 року, якою її (слідчу) було зобов'язано розглянути клопотання представника потерпілого та надати йому відповідь, в порядку та у строк, визначений ст. 220 КПК України. Внаслідок такої бездіяльності, на думку представника позивача, [PERSON] знаходиться в стресовій ситуації, адже принципова для нього проблема не вирішена. Нормальні життєві зв'язки позивача порушено, він позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань, йому завдано нестерпного фізичного та душевного страждання, що стало причиною порушення відносин із оточуючими його близькими людьми, тобто позивачу заподіяно моральну шкоду. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції України у м. Києві у судовому засіданні заперечив щодо позову, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зауважив, законодавством визначається, що відшкодування шкоди можливе за наявності встановленого факту незаконних дій посадових осіб органу владних повноважень та за умов визначених пунктом 5 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Послався на те, що у вищезгаданому кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування та вживаються всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України. Вважає, що позивачем не надано доказів стосовно його звернень до Дарницького УП щодо вилучення його рентген-знімків. Із письмових відповідей Дарницького УП слідує, що позивач був належним чином повідомлений про звернення представника судово-медичної експертизи з клопотанням про надання рентген-знімків потерпілого та необхідності прибути до слідчого відділу Дарницького УП для проведення слідчого експерименту. Однак, до цього часу, позивач не знайшов змоги прибути для проведення слідчого експерименту, чим спричинив затягування досудового розслідування згаданого кримінального провадження. Також, позивач не навів належних доказів щодо його відвідувань протягом двох останніх років слідчого Дарницького УП [PERSON] Відповідач вважає недоречними та безпідставними припущення позивача щодо категоричної відмови слідчого [PERSON] розслідувати кримінальне провадження № 12014100020004862, оскільки згідно п. 1 ч. 4 ст. 60ЦК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач звертає увагу на те, що відносно позивача не було застосовано незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦПК України. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності вказаної особи по доказам, наданим стороною позивача та стороною відповідача - Головного управління Національної поліції України у м. Києві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є цивільною дружиною позивача, який був у слідчого десь тричі, вона (свідок) телефонувала неодноразово слідчому, спілкувалися з ним. На вимогу слідчого вона привозила медичні документи, привозила і медичну картку, але через деякий час вона чи сама чи вдвох з позивачем (не пам'ятає), забрали у слідчого медичну картку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй - слідчій, було передано від іншого слідчого, приблизно в кінці 2014 року, матеріали досудового розслідування, по яким жодних слідчих дій не проводилося, та де потерпілим визнано позивача. Нею здійснювалися необхідні слідчі дії, витребовувалася у позивача амбулаторна картка, яка була необхідна про призначення та проведення експертизи (була лише медична документація з лікарні швидкої допомоги), та яку їй було надано, а десь через пару тижнів її забрала сторона позивача для продовження лікування, та на вимогу надати її знову для призначення експертизи (просила адвокатів та дружину позивача), останні так її і не надали. Адвокати позивача подавали ряд клопотань, в тому числі і про експертизу і про слідчий експеремент. Нею призначалися дати для здійснення слідчих дій, але ні адвокат, ні позивач не з'являлися і слідчі дії, на які збиралися оператори, поняті, були зірвані. В результаті експертиза була проведена без амбулаторної картки і в грудні 2016 року обвинувальний акт був направлений до суду. Зазначила, що спілкування було в основному з дружиною позивача, адвокатами останнього. Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В суді встановлено, що слідчим відділом Дарницького УП ГУ Національної поліції у м. Києві проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100020004862, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2014 року за ознаками злочину, передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується витягом із ЄРДР. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні є [PERSON] Як на доказ завдання позивачу моральної шкоди, останній посилається на тривалий строк проведення досудового розслідування кримінального провадження, бездіяльність слідчого при проведенні досудового розслідування, неналежне реагування слідчим на клопотання позивача щодо проведення слідчих дій. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 1 грудня 1994 року. Зокрема, в статті 1 Закону № 266/94-ВР від 01.12.1994 року наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, зокрема, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. За статтею 2 Закону № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частинами п'ятою та шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР від 01.12.1994 року передбачається, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, законодавець визначив, що відшкодування шкоди можливе за наявності встановленого факту конкретних незаконних дій посадових осіб органу владних повноважень та за умов визначених частиною 4 Закону № 266/94-ВР від 01.12.1994 року. Як зазначається у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищевикладене, слідує що, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦПК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно частини першої статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина перша статті 60 УПК України передбачає що, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, позивач [PERSON] не надав суду будь-яких доказів спричинення йому моральної шкоди відповідачем. Зокрема, позивач послався на те, що його фізичний стан, внаслідок моральних і фізичних страждань, різко погіршився, однак не долучив до позовної заяви відповідних доказів, та не надав відповідних обгрунтувань щодо отримання ним моральних та фізичних страждань від дій (бездіяльності) відповідача. Таким чином, позивач не довів наявності вини відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві у завданні йому моральної шкоди та не довів сам факт завдання йому моральної шкоди. Із врахуванням положень статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не вбачає підстав для задоволення позову, згідно вимог Закону. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed