Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON], інтереси якого за дорученням представляє [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON] та Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, про встановлення порядку користування земельною ділянкою встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду на транспортному засобі дорогою шириною 2,98 м. і довжиною 54,04 м., через земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні [PERSON] по вул. Софії Галечко в с.Пасічна Надвірнянського району. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Пасічнянської сільської ради № 16-13/2011 від 23.12.2011 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельні ділянки, в тому числі і на земельну ділянку №1 площею 0,0900 га в с.Пасічна по вул. С.Галечко для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту. НГВУ «Надвірнанафтогаз», розглянувши його клопотання щодо надання висновку про можливість відведення земельної ділянки площею 0,1311 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що по вул. С.Галечко в с.Пасічна, межі якої встановлено Надвірнянським районним виробничим відділом ІФ РЦ ЦДЗК і місце вказане на викопіюванні з топографічного плану с.Пасічна, вважає можливим виготовлення правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. На даній земельній ділянці ним самовільно побудовано житловий будинок. Однак, заїзд до його земельної ділянки можливий тільки через земельну ділянку, що знаходиться в користуванні [PERSON] і яка не погоджується добровільно надати частину земельної ділянки під дорогу заїзд до домоволодіння, в звязку з чим він змушений звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просить суд позов задоволити та постановити рішення, яким встановити постійний земельний сервітут на право проходу, проїзду на транспортному засобі дорогою шириною 2,98 м. і довжиною 54,04 м. через земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні [PERSON] по вул. Софії Галечко в с.Пасічна Надвірнянського району, позначену в плані лініями А-Б (ширина дороги), Б-В (довжина межі). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, суду пояснила, що вона тривалий час користується земельною ділянкою, стосовно якої просить встановити сервітут позивач, однак жодних правовстановлюючих документів на неї немає, так само як і не має правовстановлюючих документів на свою земельну ділянку позивач. Окрім того, позивач має можливість облаштувати заїзд до свого господарства з іншої вулиці, а тому просить в позові відмовити. Представник Пасічнянської сільської ради в останнє судове засідання не зявилася, однак даючи пояснення по справі в одному з попередніх судових засідань, позовні вимоги [PERSON] не визнала, суду пояснила, що стосовно позивача, а також і відповідача сільською радою були прийняті рішення про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою на земельні ділянки, якими вони користувалися. Однак належним чином позивач не оформив своє право на земельну ділянку, а відповідачка взагалі відмовилася виготовляти техдокументацію на земельну ділянку, якою користується. За відповідачем [PERSON] обліковано загалом 0,31 га землі, проте межі земельних ділянок в натурі на місцевості не встановлені. Сільська рада намагалася врегулювати спір між сторонами в порядку добросусідських відносин, однак позитивного результату немає, в звязку з чим було рекомендовано позивачу з приводу земельного спору звертатися до суду. При вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає з таких підстав. Зі змісту вказаної статті випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Правовідносини, з приводу яких виник даний спір, регламентується нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України. За приписами ст.ст.80,81 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Стаття 116 ЗК України передбачає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] згідно рішення Пасічнянської сільської ради № 16-13/2011 від 23.12.2011 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельні ділянки в с.Пасічна: - діл. №1 пл.0,0900 га в с.Пасічна по вул. С.Галечко для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту; - діл. №2 пл. 0,0610 га в с.Пасічна по вул. С.Галечко для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту; - діл. №3 пл. 0,0650 га в с.Пасічна по вул. С.Галечко для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту. Згідно повідомлення НГВУ «Надвірнанафтогаз» від 20.01.2015 року № 23-2/178 вбачається, що підприємство вважає можливим виготовлення [PERSON] правоустановчих документів на земельну ділянку №1 площею 0,1311 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. С.Галечко б/н в с.Пасічна Надвірнянського району при умові встановлення обмеження на використання частини земельної ділянки площею 0,0497 га за вищевказаним цільовим призначенням, яка знаходиться в охоронній зоні лінії електропередач ПЛ 6-кВ. (а.с.8) Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації, а відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків визначених частиною другою цієї статті, та згідно до ч.2 ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі. На час розгляду судом справи на вказані земельні ділянки Державні акти на право власності на земельну ділянку не видавалися, про що не заперечують самі сторони по справі, в тому числі і представник позивача. Також судом встановлено, що відповідно до облікових документів Пасічнянської сільської ради за [PERSON] обліковано земельну ділянку площею 0,31 га, в тому числі 0,29 га для ведення особистого підсобного господарства, та 0,02 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.36). Позивач в позовній заяві, а також його представник в судовому засіданні посилаються та те, що земельна ділянка, яку він бажає обтяжити сервітутом, знаходиться в користуванні відповідача. Відповідач в свою чергу також зазначає, що вона правомірно є користувачем спірної земельної ділянки, яку обробляє вже тривалий час. Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116, 118 ЗК України. Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки). В матеріалах справи відсутні як докази надання земельної ділянки сторонам та виділу її в натурі на місцевості, так і докази, що підтверджують право сторін на земельну ділянку в конкретних межах та конкретної конфігурації. З наявного в матеріалах справи викопіювання з генплану с.Пасічна вбачається схема земельної ділянки позивача загальною площею 0,1311 га із врахуванням та зазначенням заїзду шириною 2,98 м., довжиною 54,04 м. Жодних даних, що цей заїзд проходить по земельній ділянці відповідача немає, а відповідачка не може цього спростувати. Правовий інститут сервітуту врегламентовано за приписами гл.32 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ст. 404 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За правилами ст.402 ЦК України сервітут (земельний сервітут) може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановленням права користування чужим майном - сервітуту. Спеціальні норми стосовно об'єкта сервітуту, такого як земельна ділянка, також викладені у Земельному кодексі України. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні і позивач [PERSON] на даний час власником чи користувачем земельної ділянки в с.Пасічна по вул. С.Галечко, не є, оскільки право власності чи користування вказаною земельною ділянкою ще не оформив відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Позивач у позовних вимогах зазначає, що спірна земельна ділянка, яку він бажає обтяжити сервітутом, перебуває у фактичному користуванні [PERSON], однак на даний час право власності чи право користування відповідача на земельну ділянку не оформлено в установленому законом порядку. Посилання представника позивача, як на доказ, на ксерокопію довідки Пасічнянської сільської ради, в якій зазначено, що [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,31 га в Пасічна, суд не бере до уваги, оскільки вона не свідчить про належне користування цією земельною ділянкою відповідачем. З цих же підстав суд не бере до уваги копію рішення Пасічнянської сільської ради № 7-26/2014 від 14.03.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою [PERSON] на земельні ділянки в с.Пасічна по вул. Василя Стуса площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Єдиною умовою для можливості реалізації наданого особам права на судовий захист є необхідність дотримання ними при звернення до суду порядку, встановленого ЦПК України. В свою чергу, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК України, він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. З певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза (п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). З наведеного слідує, що позивач, звернувшись з даним позовом, невірно обрав спосіб захисту свого права, яке вважає порушеним, що, відповідно, є підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст. ст. 401, 404 ЦК України, ст. 99, 100, 125, ЗК України,

Outcome: dismissed