Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

28 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до Токмацької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в якій просить визнати за нею [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту серія І-ЗП № 070802 від 22 листопада 2000 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її батько. [PERSON] , що підтверджує свідоцтвом про смерть від 10.08.2010 року, серія [NUMBER] . Спадкоємцем майна [PERSON] , а саме жилого будинку [ADDRESS] та земельної ділянки з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га розташованої на території [ADDRESS] , Державний акт І-ЗП № 070802 від 22.11.2000 року, була його дружина та мати позивача [PERSON] , яка прийняла спадщину фактично так, як проживала разом з померлим, але не оформила своїх спадкових прав на вищезазначене майно. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджує свідоцтвом про смерть від 27.09.2012 року, серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на усе її майно. [PERSON] , прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі до Токмацької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Нею було оформлено будинок [ADDRESS] . 04.12.2020 року вона звернулася до Токмацької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га розташовану па території [ADDRESS] за Державним актом І-ЗП № 070802 від 22.11.2000 року після померлої [PERSON] , але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на належне померлій майно. Згідно довідки міськрайонного управління у Токмацькому районі та м. Токмаку [PERSON] мав на праві власності земельну ділянку із цільовим призначенням: для обслуговування жилого будинку і господарських споруд на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 070802 реєстраційний №1454 від 22.11.2000 року, загальною площею 0,1000 га. Документ, який підтверджує право власності на земельну ділянку, а саме оригінал Державного акту І-ЗП № 070802 від 22.11.2000 року був втрачений, має на руках лише копію, завірену належним чином міськрайонним управлінням у Токмацькому районі та м.Токмаку. Даний факт підтверджує постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 932/02-31 від 04.12.2020 року. Крім неї інших спадкоємців або осіб, які б мали право на отримання у спадщину вищевказаного майна після померлої [PERSON] немає, а у випадку неприйняття нею спадщини після смерті матері, вказане майно за заявою Токмацької міської ради за рішенням суду мало б перейти у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, тому позивачем визначено відповідачем по справі Токмацьку міську раду. Родинні відносини між нею, [PERSON] та [PERSON] підтверджує свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 30.11.1961 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 22.08.1981 року та свідоцтвом про одруження від 25.04.1960 року, серія [NUMBER] . Відповідно до висновку від 02.12.2020 року із звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га розташованої на території Токмацької міської ради: [ADDRESS] , Державний акт І-ЗП № 070802 від 22.11.2000 року ринкова вартість земельної ділянки становить 41310,00 гривень, що і складає ціну позову. 04.12.2020 року вона звернулась до Токмацької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У видачі свідоцтва відмовлено. Через неможливість в позасудовому порядку успадкувати земельну ділянку вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 29 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву. Витребувано з Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області інформацію щодо відкриття спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , місце смерті місто Токмак Запорізької області та після померлої [INFO] [PERSON] , місце смерті місто Токмак Запорізької області. Позивач, [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Від неї надійшла заява, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Токмацької міської ради, в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності представника, проти позову не заперечують. Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , у віці 78 років, про що в книзі реєстрації смертей 10 серпня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 317, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 10 серпня 2010 року (а.п. 8, 28). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] (а.п. 47-48) та земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га розташованої на території Токмацької міської ради, [ADDRESS] (а.п. 12, 14). [PERSON] був одружений з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.п. 7, 46 зворотна сторінка). Спадкова справа після [PERSON] , який помер [INFO] не відкривалась, що підтверджується відповіддю завідувача Токмацької державної нотаріальної контори (а.п. 24). Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцем майна [PERSON] була його дружина, [PERSON] , яка прийняла спадщину фактично так, як проживала разом з померлим, але не оформила своїх спадкових прав на вищезазначене майно. [INFO] померла [PERSON] , у віці 75 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 27.09.2012 року (а.п. 6, 27 зворотна сторінка). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на усе належне їй майно. [PERSON] та [PERSON] , це батьки позивача, [PERSON] . [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.п. 9, 45 зворотна сторінка). 22 серпня 1981 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєні прізвища - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.п. 10, 46). Родинні відносини між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 30.11.1961 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 22.08.1981 року та свідоцтвом про одруження від 25.04.1960 року, серія [NUMBER] (а.п. 7, 9, 10, 45 зворотна сторінка, 46, 46 зворотна сторінка). Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 47/2013, копія якої надана на запит суду Токмацькою державною нотаріальною конторою (а.п. 25-63). [PERSON] , прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі до Токмацької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.п 26). В поданій до Токмацької державної нотаріальної контори заяві, [PERSON] зазначила, що приймає за законом спадкове майно, яке залишилось після померлої матері, [PERSON] . В заяві повідомила нотаріуса, що крім неї є інші спадкоємці [PERSON] , син. [PERSON] , відмовився від права на прийняття спадщини, яка залишилась після померлої матері, [PERSON] , про що в матеріалах спадкової справі міститься відповідна заява (а.п 27). Крім [PERSON] інших спадкоємців або осіб, які б мали право на отримання у спадщину спадкового майна після померлої [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Державний нотаріус Токмацької державної нотаріальної контори посвідчив, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донька [PERSON] , про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 вересня 2013 року (а.п. 13, 62-63). Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Токмацької міської ради 28 вересня 1971 року, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На земельній ділянці розташований жилий будинок А 1 , загальною площею 71,9 кв.м., в тому разі жилою площею 46,8 кв.м. та господарчі будівлі і споруди згідно технічної документації. 04.12.2020 року [PERSON] звернулася до Токмацької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га розташовану на території [ADDRESS] за Державним актом І-ЗП № 070802 від 22.11.2000 року після померлої [PERSON] , але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на належне померлій майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 932/02-31 від 04 грудня 2020 року (а.п. 11). Згідно довідки міськрайонного управління у Токмацькому районі та м.Токмаку [PERSON] мав на праві власності земельну ділянку із цільовим призначенням: для обслуговування жилого будинку і господарських споруд на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 070802 реєстраційний №1454 від 22.11.2000 року, загальною площею 0,1000 га (а.п. 12). Відповідно до висновку від 02.12.2020 року із звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га розташованої па території Токмацької міської ради, [ADDRESS] , Державний акт І-ЗП № 070802 від 22.11.2000 року ринкова вартість земельної ділянки становить 41310,00 гривень (а.п. 15). Державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га розташованої на території [ADDRESS] . Втрата оригіналу правовстановлюючого документу порушує право позивачки на отримання у власність спірної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] отримав у власність земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,10 га розташовану на території [ADDRESS] , на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 070802 реєстраційний №1454 від 22.11.2000 року, що підтверджується інформаційним листом та копією державного акту на право приватної власності на землю (а.п. 12, 14). [PERSON] успадкувала житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Токмацької міської ради 28 вересня 1971 року, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 вересня 2013 року (а.п. 13, 62-63). Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону N 1702-VI від 05 листопада 2009 року) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону N 1702-VI від 05 листопада 2009 року) уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в містах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,10 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 пункту 10 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за захистом якого вона змушена звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", де вказано що вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Згідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Статтями 1216-1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Главою 25 ЦК передбачені підстави для припинення права власності. До зазначених підстав не належить припинення права власності у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановчого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням заінтересованих осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Судом встановлено, що спір виник в зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON] за життя не отримала правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, що розташована на території [ADDRESS] . [PERSON] отримав у власність земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,10 га розташовану на території [ADDRESS] , на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 070802 реєстраційний №1454 від 22.11.2000 року. Спірна земельна ділянка є об`єктом права власності, а тому наявні правові підстави для визнання за спадкоємцем права власності на цю земельну ділянку у порядку спадкування. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом свідчить про те, що право власності не визнається іншою особою, а тому є підставою для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, яка перейшла до неї в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Встановивши фактичні обставини справи, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на праві власності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірну земельну ділянку є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок [ADDRESS] , який успадкувала [PERSON] , а земельна ділянка площею 0,10 га, призначена саме для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, власником яких є позивач.

Outcome: approved