Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

21 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 01 березня 2000 року в с. Нескучне Білопільського району Сумської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Іскра», розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0180358 від 14 січня 1997 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9. За життя [PERSON] заповів все своє майно племіннику [PERSON]. Спадкодавець на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] одиноко. [PERSON], який був батьком позивача, фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер 16 вересня 2001 року в с. Рогізне Білопільського району Сумської області. Позивач фактично вступила в управління спадковим майном шляхом поховання батька, розпоряджалась особистими речами померлого. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай) [PERSON], спадкоємцем після смерті якого за заповітом був його племінник, тобто батько позивача [PERSON], позивач звернулась до державного нотаріуса, але у видачі вказаного свідоцтва їй було відмовлено у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. Таким чином вона вимушена звернутись до суду із захистом своїх спадкових прав, як спадкоємець першої черги після смерті свого батька. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 16 вересня 2001 року, право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Іскра», розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0180358 від 14 січня 1997 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9 на імя [PERSON], який помер 01 березня 2000 року. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилась, її представник за дорученням [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 49). Представник відповідача Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 34, 41). Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] у підготовче засідання також не зявилась. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 31, 46). Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер 01 березня 2000 року та [PERSON], який помер 16 вересня 2001 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 01 березня 2000 року помер [PERSON] в с. Нескучне Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 073920 (а. с. 9). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області 17 січня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 39, [PERSON] все своє майно заповів племіннику [PERSON] (а. с. 8). [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23 січня 2018 року вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис за № 61892851 щодо реєстрації заповіту [PERSON] (а. с. 12). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 01 грудня 2017 року за № 0-18-0.21-555/162-17 вбачається, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів на території Іскрисківщинської сільської ради, АПТЗТ «Іскра» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0180358 від 14 січня 1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9. Сертифікат одержаний на руки, про що свідчить підпис у Книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 11). З інформаційної довідки, виданої відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 19 січня 2018 року за № 5/132-18 вбачається, що станом на 2018 рік оціночна вартість обєкта оцінки земельної частки (паю), розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 110 399 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Іскрисківщинської сільської ради (бувше СГАПТЗТ «Іскра») ( а. с. 15). [PERSON] довідки Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області від 30 січня 2018 року за № 74/02-24 та 79/02-24 встановлено, що [PERSON] постійно до дня смерті - 01 березня 2000 року, був зареєстрований та проживав в [INFO] одиноко. Заповіт від імені померлого [PERSON] посвідчено виконкомом сільської ради 17 січня 2000 року за реєстровим номером 397, реєстраційний номер у спадковому реєстрі 61892851, який не скасовувався і не відмінявся. [PERSON] розпоряджався особистими речами та предметами домашнього вжитку померлого, протягом 6 місяців зберігав документи, тобто фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив. Зазначений у заповіті від 17 січня 2000 року за реєстровим № 397 [PERSON] та померлий 01 березня 2000 року [PERSON] є одна і та ж особа (а. с. 13). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року задоволено заяву [PERSON], встановлено юридичний факт належності заповіту, який був посвідчений 17 січня 2000 року за реєстровим номером № 397, секретарем виконавчого комітету Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, заповідачу - [PERSON], який помер 01 березня 2000 року в с. Нескучне Білопілоьскього району Сумської області ( а.с.50-51). [PERSON] довідки Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області від 30 січня 2018 року за 79/02-24 вбачається, що на території Іскрисківщинської сільської ради знаходиться земельна частка (пай) площею 6,55 умовних кадастрових гектарів, яка була надана при розпаюванні АПТЗТ «[PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право [PERSON] на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом СМ № 0180358 від 14.01.1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 09.01.1997 року за № 9. [PERSON] постійно до дня своєї смерті 01.03.2000 року проживав в [INFO] ( а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0760671 [PERSON] був батьком [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON] (а. с. 6). Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-БК № 120791 [PERSON] помер 16 вересня 2001 року в с. Рогізне Білопільського району Сумської області (а. с. 10). Довідкою, виданою виконкомом Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області від 02 лютого 2018 року за № 89/02-24 встановлено, що [PERSON], [INFO], постійно та до дня смерті 16 вересня 2001 року був зареєстрований а фактично проживав за адресою: [INFO]. Заповіт від імені померлого [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався. Дочка [PERSON] здійснила поховання [PERSON], постійно протягом 6 місяців із дня його смерті, зберігала особисті документи, розпоряджалась речами та предметами домашнього вжитку померлого, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 15). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] від 14 лютого 2018 року вбачається, що оформлення спадщини після померлого 16 вересня 2001 року [PERSON], який був спадкоємцем згідно заповіту від 17 січня 2000 року після [PERSON], який помер 01 березня 2000 року, не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на майно (а. с. 17). У відповідності до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкові справи після [PERSON], який помер 01 березня 2000 року та [PERSON], який помер 16 вересня 2001 року, держнотконторою не заводились, в Спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація (а. с. 28-29). Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем надавалось в газету «Білопільщина» від 24 березня 2018 року оголошення про те, що загублений сертифікат на земельну частку (пай) серії СМ № 0180358, виданий на підставі розпорядження Білопільської РДА від 09 січня 1997 року № 9 на імя [PERSON], вважати недійсним (а. с. 36). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розміром 6,55 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], померлого 16 вересня 2001 року, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0180358 виданого за розпорядженням Білопільської райдержадміністрації № 9 від 09.01.1997 року [PERSON], який помер 01 березня 2000 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved