Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

18 січня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] в період з 23 листопада 2010 року по 24 листопада 2018 року; визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS] , становила 1/2 частину; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] , змінити [PERSON] черговість спадкування з четвертої черги на першу чергу спадкоємців. Позов мотивувала наступним. З 23 листопада 2010 року по 24 листопада 2018 року позивач перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та проживала із ним однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного. Шлюб не реєстрували. [PERSON] в 2005 році переніс інфаркт міокарда, після цього випадку постійно мав захворювання серця. Загострення хвороби серця, ішемічної хвороби серця сталося в 2017 році. У зв`язку з хворобою протягом тривалого часу позивач опікувалася, матеріально забезпечувала ліками чоловіка, супроводжувала його до медичних установ, спілкувалася, надавала поради з приводу обстежень та вибору таких установ для консультації і лікування, купувала медичні препарати та продукти харчування та інше. Спільних дітей не мають. 07.04.2015 у період фактичних шлюбних відносин придбали квартиру, що розташована: [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями [PERSON] є відповідачі - його діти, однак позивач вважає, що як дружина вона має право на 1/2 частку квартири, яка була придбана в період фактичних шлюбних відносин, та має право на спадкування у першу чергу разом із відповідачами. Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину усно. Тому просить поновити її права, задовольнивши позов. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву. Відповідно до якого зазначила, що її мати [PERSON] (перша дружина батька) та її батько [PERSON] перебували в шлюбі з 27 серпня 1983 року по 23 листопада 2010 року. Після розірвання шлюбу батьки відповідача продовжували проживати в одній квартирі, що підтверджується рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №429/1728/12 від 21 травня 2013 року, яке набрало чинності 28.08.2013, яким вирішено спір її батьків стосовно самовільної зміни замка на дверях квартири, де вони жили з батьком після розірвання шлюбу, він не допускав матір до користування квартирою, зобов`язано її батька усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом надання ключів від квартири, та визначено порядок користування квартирою по [ADDRESS] , та виділено матері в користування кімнату площею 11,90 кв.м. Крім того, у період з 2013 по 2015 у батька були стосунки з іншою жінкою, та його місце проживання було зареєстровано у квартирі цієї жінки. Взагалі батько весь час проживав зі своїм сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де і був зареєстрований, а переїхав через три місяці після придбання собі нової квартири. Тому вважає, що позивачка не мешкала з покійним батьком останні п`ять років, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] відзиву не подав. Третя особа надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі. 29 серпня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду. 17 березня 2020 року Дніпровським апеляційним судом ухвалу від 29 серпня 2019 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 06 квітня 2020 року справу прийнято до розгляду суддею Перекопським М.М. 22 червня 2021 року закрито підготовче судове засідання, призначено судовий розгляд по суті. 20 липня 2020 року задоволено заяву відповідачів про відвід судді Перекопського М.М. 22 липня 2020 року прийнято справу до провадження суддею Бондаренко В.М. 27 липня 2020 року задоволено заяву про відвід судді Бондаренко В.М. 03 серпня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Зінченко А.С. та призначено судовий розгляд по суті. В судовому засіданні позивач підтримали позов, просила його задовольнити, надала пояснення відповідно до позову. Позивач зазначила, що вона з [PERSON] проживали однією сім`єю з 23.11.2010 по день смерті, у квітні 2015 року за кошти чоловіка придбали квартиру, в якій з 31.05.2015 мешкали разом. До 2015 року винаймали житло, до цього померлий проживав у квартирі, яку отримав разом із родиною, в якій залишився мешкати син та колишня дружина. Після розірвання шлюбу померлий був зареєстрований у житлі іншої жінки, однак не мешкав у неї. З 2010 до 2015 позивач разом з померлим винаймали житло на хімзаводі, згодом проживали у приватному секторі, угоду про найм не укладали. Позивач як дружина померлого здійснювала догляд за останнім, оскільки він мав хвороби серця, супроводжувала по лікарнях. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, спираючись на письмовий відзив. Пояснила, що померлий (батько відповідача) перебував у шлюбі із її матір`ю до 2010 року, після розірвання шлюбу між батьками померлий мешкав разом із колишньою дружиною до 2013 року. Померлий постійно мешкав разом із відповідачем [PERSON] , який є сином померлого. З позивачем батько не жив, можливо їздив до неї в м. Рубіжне. Батько працював офіційно, працював до дня смерті, хоча позивач зазначає про його неофіційне працевлаштування. Позивач жодного догляду за батьком не здійснювала, так як батько жодного догляду не потребував, був активним і працював до смерті. Коли в 2005 році у батька був інфаркт за ним доглядала родина, і мати, його дружина. Батько з позивачем стали мешкати разом після купівлі квартири, з середини літа 2015 року до дня смерті, тобто вона, визнає, що батько жив однією сім`єю з позивачем 3 роки і три місяці до його смерті. Батько познайомив її з позивач на весіллі 08.11.2014, повідомив, що у них стосунки, але жив він на той час з братом. Позивач жила на той час в м. Рубіжне, працювала там. Померлий не повідомляв [PERSON] про наміри одруження з позивачем. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, підтвердив пояснення [PERSON] . Також зазначив, що батько був зареєстрований у квартирі по [ADDRESS] , де відповідач та його батьки мешкали разом, потім [PERSON] приписався до жінки, з якою мав стосунки. Згодом батько знову зареєструвався у квартирі [PERSON] та жив з ним. Батько почав проживати з позивачем з 2015 року, до проживання з позивачем померлий мешкав з ним, його цивільною дружиною, їх дитиною. Про стосунки позивача з померлим відповідач [PERSON] дізнався на весіллі сестри у 2014 році, житло вони не винаймали, батько їздив до неї не вихідні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача, проживає в м. Рубіжне Луганської області. Померлого [PERSON] знає з 2003 року. У [PERSON] та позивача були стосунки, він приїздив до м. Рубіжне по роботі, вони разом жили в неї. Вона вважала, що в них були стосунки як у подружжя. В сім`ї у [PERSON] стосунки не склались, він казав, що буде розводитись. [PERSON] приїздив у м. Рубіжне по роботі, кожен місяць по 2-3 дні, також у відпустку, вони разом їздили на відпочинок. Такі стосунки тривали до 2013 року, потім позивач переїхала до м. Павлоград, де жила з померлим [PERSON] , житло вони винаймали, обставини їх життя їй не відомі. Потім вони купили квартиру в м. Павлоград, позивач їй казала, що за спільні кошти. Позивач рабо тала в м. Рубіжне до 2015 року. Про стан здоров`я [PERSON] їй відомо, що в нього був інфаркт, коли не знає, позивач доглядала за ним, чи був він в безпорадному стані та чи потребував догляду їй не відомо. [PERSON] працював, приїздив у відрядження, не працював він 1 рік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом померлого [PERSON] та позивача за адресою [ADDRESS] , знає їх з моменту їх переїзду в 2015 році, вони жили разом як сім`я, дружно до смерті [PERSON] в 2018 році, обставини до 2015 року йому не відомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою померлого [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Померлий жив за зазначеною адресою разом з родиною: дружина [PERSON] та двоє дітей до 2010 року, в 2010 році сім`я розпалась, дружина пішла, виїхала з квартири, [PERSON] далі 4-5 років проживав разом з сином та невісткою. Померлий працював, їздив у відрядження. [PERSON] переїхав в 2015 році, в період з 2010-2015 р.р. позивача не бачила, про їх з [PERSON] спільне проживання їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою померлого [PERSON] за адресою [ADDRESS] , друг сім`ї, сім`ї [PERSON] та його дружини [PERSON] знала 25 років. Зазначила, що вона живе в сусідньому під`їзді, працювала разом з померлим до 1996 року, разом їздили у відрядження. Позивач це коханка померлого [PERSON] . [PERSON] жив з дружиною до 2010 року, потім дружина захворіла на онкологію, вони розвелись. З 2010 року по 2015 рік померлий жив за адресою [ADDRESS] з сином та невісткою, збирав гроші на квартиру, в 2015 році придбав квартиру, переїхав, з 2015 року проживав з позивачем, обставини їх проживання їй не відомі. Їй відомо, що померлий жив з сином, просив її примирити його з дружиною, а до позивача їздив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою померлого [PERSON] за адресою [ADDRESS] , померлий жив з сім`єю: дружина, діти, потім сім`я розпалась він жив з сином та невісткою до 2015 року. Бачила померлого за життя кожен день, в п`ятницю вона його бачила, а суботу він помер. Позивач не хворів, в безпорадному стані не перебував, догляду не потребував, працював все життя, навіть після інфаркту, знає, що в нього були проблеми з серцем, коли був інфаркт за ним доглядали донька та дружина, позивача вона не бачила. Знає, що він збирав кошти на квартиру, щоб переїхати від дітей, купив квартиру і переїхав в 2015 році, з ким проживав після 2015 року не знає, про особисте життя він їй не розповідав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мати онука померлого [PERSON] , проживала разом з сином [PERSON] та з [PERSON] в одній квартирі з 2011 року, потім [PERSON] в 2015 році переїхав, він збирав кошти на квартиру і купив її. Позивача знає з 2016 року як співмешканку померлого [PERSON] . Померлий працював водієм все життя до смерті, в безпорадному стані не перебував, догляду не потребував. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Рубіжне Луганської області. Місце проживання зареєстровано: [ADDRESS] з 17.01.2018, що підтверджується копією паспорта. (а.с. 21 т.1) [PERSON] на момент смерті [INFO] [PERSON] мешкала разом з померлим та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови ОСББ «Сдовінченка, 21» (а.с. 31 т.1) Відповідно до акту № 10 від 23.03.2019 ОСББ «Сташкова 21» [PERSON] , [INFO] , з квітня 1988 року по червень 2015 року проживав за адресою [ADDRESS] , разом с сином [PERSON] (а.с. 98 т.2). 07.04.2015 [PERSON] придбав у власність квартиру, що розташована: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири. (а.с. 33-35 т.1) Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2010 у справі №2-7770-201, яке набрало законної сили 03.12.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 44 т.1) 21.05.2013 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі №429/1728/12, яким вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом надання ключів від квартирі. Визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] згідно якому, виділити в користування [PERSON] кімнату площею 11,90 кв.м [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 17,30 кв.; у загальне користування виділити - прихожу, кухню, коридор, ванну кімнату, туалет і комору. Рішення набрало законної сили 28.08.2013. (а.с. 61-63 т.1) Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] [PERSON] працював в ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» до 24.11.2018, роботу припинено у зв`язку зі смертю (а.с. 93-96 т. 2). 24.11.2018 [PERSON] , [INFO] , помер. (а.с. 45 т.1) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири за адресою [ADDRESS] . 18.12.2018 [PERSON] надіслала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої заведено спадкову справу, однак заява неналежним чином оформлена. (а.с.28,223 т.1) Відповідно до копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] № 1040/2018, свідоцтво про право на спадщину не видане, з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] у встановлений законом строк звернулися [PERSON] (неналежним чином), [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи №1040/2018 від 21.12.2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с. 221-226 т.1) Щодо позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 23 листопада 2010 року по 24 листопада 2018 року суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, справа № 6-97цс11. Позивачу, відповідно до позовних вимог, необхідно встановлення даного факту для визнання квартири спільною сумісною власністю, визначення 1/2 частки померлого у праві власності на спірну квартиру, визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири за позивачем в порядку спадкування, отримання права четвертої черги на спадкування та її зміни на першу чергу спадкування. З урахуванням досліджених судом під час розгляду справи доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , в період з 23 листопада 2010 по 24 листопада 2018 року підлягає задоволенню частково в період з червня 2015 року (час переїзду в квартиру по [ADDRESS] ) по [INFO] (день смерті [PERSON] ) , як доказово підтверджена письмовими доказами по справі, поясненнями всіх допитаних свідків. Жодних належних та допустимих доказів спільного проживання та ведення спільного господарства позивачем та померлим [PERSON] в період з 23.11.2010 по травень 2015 року позивачем не надано. Щодо вимог в частині визначення, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS] , становила 1/2 частину, суд доходить такого висновку. За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Тому, суд доходить висновку, що жодними належними та допустимими доказами не підтверджено перебування позивача та померлого у фактичних шлюбних відносинах на момент придбання 07.04.2015 квартири по [ADDRESS] , наявність спільного бюджету та зобов`язань у період купівлі померлим спірної квартири, а тому вимога про визначення, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS] , становила 1/2 частину, не підлягає задоволенню. Щодо вимог про зміну четвертої черги спадкування на першу чергу спадкування та визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , суд доходить такого висновку. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовим і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19),від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), 01.03.2021 у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19). Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому, суд враховує, що поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначитися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. На підставі викладеного, враховуючи те, що суд встановив період спільного проживання як чоловіка та жінки позивача та померлого в період з червня 2015 року до 24.11.2018, інші вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач мешкала зі спадкодавцем однією сім`єю менше п`яти років, тобто позивач не є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності сукупності наступних юридичних фактів: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , в період з червня 2015 року по [INFO] , в іншій частині позову слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial