Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 43857,00 грн. коштів, підстава в набутті яких у вигляді договору купівлі-продажу від 03.12.2013 року квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №2020 відпала; стягнути судові витрати. В обгрутнування позову зазначила, що 03.12.2013 року між ними було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №2020. Відповідач [PERSON] раніше придбав вказану квартиру у [PERSON], який раніше незаконно отримав право власності на вказану квартиру, сфальсифікувавши правовстановлюючий документ у вигляді договору №127 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2000 року, нібито укладеного на Універсальній товарній біржі "Фенікс" між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] отримала право власності на спірну квартиру на пдставі свідоцтва про право власності на житло від 08.06.1993 року виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого Миколаївським БТІ 24.06.1993 року за №16807. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2015 року [PERSON] визнана недієздатною, її опікуном призначено [PERSON] 15.03.2016 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, за незаконне придбання права власності на чуже майно шляхом обману з використанням завідомо підробленого документу. Позивач є добросовісним набувачем спірної квартири, її право власності скасоване рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.12.2016 року, цим же рішенням квартира витребувана з її володіння. В судове засідання позивач не з'явилась, її представник надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням. Суд вважає повторну неявку відповідача з неповажних причин, розцінює як недобросовісне здійснення своїх процесуальних обов'язків. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у м. Миколаїв укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За п. 2.1 договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється на суму 43857,00 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №2020. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13842615 від 03.12.2013 року, внесено відомості про право власності на квартиру за [PERSON] 17 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 17.09.2014 року. Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, за незаконне придбання права власності на чуже майно шляхом обману з використанням завідомо підробленого документу. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.12.2016 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], № 127 від 10 жовтня 2000 року, що укладений на товарній біржі "Фенікс" між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним; витребувано у [PERSON] квартиру [ADDRESS], передавши її у володіння [PERSON]; зобов'язано Центр надання адміністративних послуг Миколаївськї міської ради скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Вказане рішення набуло чинності 09.01.2017 року. Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 16 лютого 2017 року за актом приймання-передачі квартири [PERSON] передала, а [PERSON] в інтересах [PERSON] прийняв квартиру [ADDRESS]. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст.388 ЦК (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 6грудня 2010р. у справі №3-13гс10). Відповідно до правової позиція ВСУ у справі № 6-2776цс16 «Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України)». Згідно ч.1 ст.1212 ЦПК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Обумовлені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події і стосуються також вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Таким чином, з'ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved