Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

23 березня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до Липниківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], що належить її тітці [PERSON], яка померла [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що після смерті її тітки [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді зазначеного майна, яку позивач прийняла, оскільки подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які мають право на спадщину згідно ст. 1224 ЦК України та прийняли її немає. Водночас у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Липницької сільської ради в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть від 16 лютого 2015 року серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO]. Позивач [PERSON] являється племінницею спадкодавця (свідоцтво про народження [NUMBER] від 08 червня 1945 року, свідоцтво про народження [NUMBER] від 28 червня 1949 року, свідоцтво про народження [NUMBER], свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 15 жовтня 1983 року) та прийняла спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], оскільки подала відповідну заяву № 103 від 08.08.2015 року до нотаріальної контори. Довідками Липниківської сільської ради від 15 січня 2016 року № 67 та від 29 лютого 2016 року № 248 стверджується, що згідно виписки з погосподарської книги № 2 за 2016-2020, житловий будинок [ADDRESS], 1960 року побудови, належить [PERSON], яка на момент смерті проживала та була зареєстрована в зазначеному будинку Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 56352277, даний житловий будинок та право власності на нього не зареєстровані. Земельна ділянка, яка знаходиться біля вказаного будинку, була передана у приватну власність [PERSON], що підтверджується витягом з рішення Липниківськї сільської ради № 56 від 23 грудня 1993 року. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 63/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Повідомленням державного нотаріуса № 02-14/77 від 03 березня 2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на п. 4.15, п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, оскільки спадкоємець не надав правовстановлюючі документи, які б підтверджували факт належності померлій [PERSON] нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно роз'яснень інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При цьому виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Як вбачається з даних технічного паспорту успадкований позивачем будинок збудовано в 1960 році і його інвентаризаційна вартість становить 88249,00 грн. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину позивачу, належав їй на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті своєї тітки. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачем житловий будинок не провадилася, правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов'язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та з огляду на неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документа на нерухоме майно та враховуючи, що [PERSON] являється спадкоємцем за законом і на протязі шести місяців прийняла спадщину після смерті [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved