Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

25 липня 2017 року на адресу суду надійшла заява представника Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] (далі [PERSON]І.), заінтересована особа [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що громадянин [PERSON] рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2008 року визнаний недієздатним. Його опікуном призначено матір [PERSON]. 25 липня 2017 року о 10:10 вказаний громадянин був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька за заявою опікуна. О 13 годині хворий був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді та згідно висновку від 25 липня 2017 року №3221/2-06.17 потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. На підставі наведеного, представник психіатричного закладу просить суд, задовольнити заяву про подальше лікування у психіатричному закладі в примусовому порядку недієздатного [PERSON] з встановлення терміну перебування у лікарні до 6 місяців. Представник психіатричного закладу лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Прокурор Назарук Ю.В.в судовому засіданні просила суд заяву задовольнити. Законний представник опікун у судовому засіданні просив суд заяву задовольнити. [PERSON], як особа, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію, підтримав заяву. Заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, законного представника [PERSON] та думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що громадянин [PERSON] рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2008 року у справі №2о-11/08 визнаний недієздатним. Його опікуном призначено матір [PERSON] (а.с.6). Як слідує з матеріалів справи, 25 липня 2017 року о 10:10 вказаний громадянин був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька за заявою опікуна. Як зазначено у висновку комісії лікарів-психіатрів від 25 липня 2017 року №3221/2-06.17, громадянин [PERSON] , [INFO], мешканець м. Луцьк, вул. Стуса, 14, інвалід 1 групи за психічним захворюванням довічно. Поступив на стаціонарне лікування у Волинську обласну психіатричну лікарню м. Луцька 25.07.2017 року за - заявою опікуна [PERSON] і госпіталізований з діагнозом: Параноїдна шизофренія, безперервно - прогредієнтна форма , параноїдний синдром , виражений емоційно вольовий дефект. Доставлений в супроводі мами-опікуна в звязку з погіршенням психічного стану. Відомо, що [PERSON] перебуває на диспансерному спостереженні в Волинській обласній психіатричній лікарні № їм.Луцька з 1992 року. Неодноразово(більше 30 разів) лікувався стаціонарно з параноїдною симптоматикою (маячні ідеї стосунку, переслідування) галюцинаторною симптоматикою та розладами поведінки. На момент огляду ЛКК 25.07.17 р.: контакту доступний формальному. Мислення розірване, паралогічне. Емоційно неадекватний. Негативістичний. Маячення переслідування, бачить кругом «прослушки», розмовляє сам з собою. Критика відсутня. Непрогнозований. Агресивний до оточуючих. З наявної медичної документації: медичної карти амбулаторного хворого № 98552, медичної карти стаціонарного хворого № 2223 та заяви опікуна [PERSON] від 25.07.17 р., випливає , що в картині психічного розладу присутні небезпечні для хворого прояви: дезорганізація психічної сфери, емоцій та поведінки - негативізм, некерованість, імпульсивність, злобність , агресивність до оточуючих. Психічно хворим себе не вважає , наявності психічного розладу не усвідомлює. Виходячи з даних анамнезу та обєктивного стану, громадянина [PERSON], який страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, з вираженим емоційно - вольовим дефектом , який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність , свій психічний стан і поведінку та внаслідок якого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Не в змозі задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Вказаний висновок підписаний комісією лікарів-психіатрів у складі заступника головного лікаря по медичній частині [PERSON], лікарів [PERSON], [PERSON] та скріплений печаткою Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька (а.с.3). Вирішуючи питання про примусову госпіталізацію [PERSON], суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", визнано таким, що не відає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Таким чином, наразі лише суд має право прийняти рішення стосовно примусового психіатричного лікування недієздатної особи, оскільки вона не може надати свою усвідомлювану згоду на таке лікування. Проаналізувавши наявну в матеріалах справи медичну документацію, з якої слідує що [PERSON] тривалий час перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у психіатричному закладі, вивчивши висновок комісії лікарів-психіатрів, з якого слідує що [PERSON] не в змозі задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують її життєдіяльність, а також становить реальну небезпеку для себе та оточуючих, потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару, враховуючи стан [PERSON], який є недієздатною та не в змозі надати усвідомлювану згоду на психіатричне лікування, та згоду опікуна на примусове лікування його підопічного, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід примусово госпіталізувати до психіатричного закладу, а заяву представника Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 м. Луцька задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved