Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

20 вересня 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення аліментів (дата звернення до суду підтверджується вхідним штампом канцелярії суду). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.08.2009р. між Позивачкою та Відповідачем був укладений шлюб, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO] На даний час дитина проживає разом з Позивачкою та перебуває на її утриманні, всі витрати пов'язані з утриманням дитини Позивачка несе одна. Шлюб між сторонами на даний час не розірвано, але позов про розірвання шлюбу розглядається Деснянським районним судом м. Києва. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки веде підприємницьку діяльність та оформлений як приватний підприємець, проте не приймає участі в утриманні дитини та не допомагає Позивачці. Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила стягнути з Відповідача на свою користь: - аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частки заробітної плати щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, з дня подання позову до суду; - аліменти на утримання Позивачки у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітків Відповідача щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трьох років. Позивачка в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.15). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.14), про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог до суду не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з'ясовано, що між [PERSON] (Відповідач), [INFO]., та [PERSON] (Позивач), [INFO], 08 серпня 2009 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 08.08.2009р. зроблено відповідний актовий запис за № 1854 та видано Свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2009р. (а.с.3). [INFO] року у Позивачки та Відповідача народилась донька - [PERSON], про що 05.09.2014р. складено відповідний актовий запис № 2662, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 05.09.2014р., виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.4). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 20.09.2016р., оскільки саме цим днем позовна заява здана безпосередньо до канцелярії суду. Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, наявність на утриманні інших неповнолітніх дітей, окрім спільної доньки від шлюбу з Позивачкою, розміру доходу та інших відомостей, які могли б мати значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оскільки Відповідач не з'явився в судове засідання, не направив суду заперечення чи пояснення щодо позовних вимог, суд, виходячи з наявних доказів в матеріалах справи, приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в примусовому порядку. Враховуючи ст.ст. 84, 182-183 СК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 усіх видів заробітку Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття, та вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дружини - [PERSON] в розмірі 1\\4 усіх видів заробітку Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою - [PERSON] ([INFO]) трьох років - підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, яка діяла на час звернення Позивача з позовом до суду (вересень 2016р.), у розмірі 551,20 грн. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved