Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності її домоволодінням, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зняття їх з реєстраційного обліку за цією адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що після одруження у 2008 році відповідачка із дітьми фактично проживає у свого чоловіка. В її домоволодінні з цього часу не проживає. Відповідачка із позовом не погодилась, суду пояснила, що зареєструватися за місцем проживання чоловіка не має можливості, оскільки проти цього заперечує його бабця. Натомість вона із дітьми часто відвідує своїх батьків, які проживають у спірному домоволодінні, де залишається ночувати, а отже, вважає, що має два місця проживання. Вислухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] являється власницею домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажі від 03.08.1999 р. На території спірного домоволодіння, за згодою [PERSON], в побудові літери "Б", яка належним чином не введена в експлуатацію як жиле приміщення, проживає її брат [PERSON] із дружиною [PERSON] Їх донька [PERSON] після укладення 27.09.2008 року шлюбу із [PERSON] стала проживати із їх спільними дітьми [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) у квартирі, де проживає її чоловік - [ADDRESS] Факт постійного проживання відповідачки із дітьми за зазначеною адресою підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків. Зазначення про те, що вона із дітьми часто буває у своїх батьків [PERSON] та залишається там ночувати, не свідчить про те, що житловий будинок [ADDRESS] є її місцем проживання, а свідчить лише про наявність відповідних добросімейних відносин із ними. В підтвердження цього встановлено факту свідчить також обстановка (інтер'єр) будівлі літери "Б" в спірному домоволодінні, де проживають [PERSON]. В неї відсутні місця, обладнані для постійного проживання в неї відповідачки із дітьми. Зберігання у батьків деяких речей відповідачки є лише наслідком відсутності для цього місця у квартирі, де вона фактично проживає. Часте відвідування відповідачкою із дітьми своїх батьків, не можна вважати проживанням її за цією адресою. При цьому, усі учасники процесу не заперечують того, що відповідачка ніколи не жила в самому жилому будинку, не вимагала цього, і на нього не претендує. Перешкод з боку [PERSON] в цьому не чинилося. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Разом з цим, згідно до п. 5 постанови Пленуму ВС України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно до ст. 3 зазначеного Закону, місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. В силу ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасове. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка із дітьми з 2008 року по вул. Волочаївській, 24 фактично не проживає, а тому за таких обставин справи відповідачка втратила право користування спірним будинком. Разом з цим, в части вимог позивача щодо скасування реєстрації відповідача та її дітей за зазначеною адресою суд відмовляє, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними (уповноваженими державою) органами зокрема, на підставі рішення суду про виселення, або визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Рішення суду у разі задоволення цих вимог є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржують в порядку встановленому КАС України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові втрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial