Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 22.03.2015 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно в склад якого входить: садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: с. Їсківці, вул. Широка, буд. №26 Лохвицького району Полтавської області. При зверненні до державного нотаріуса Першої Лохвицької державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав на спадковий будинок, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Тому позивач був змушений звернуться до суду, так як не має можливості нотаріально оформити своє право власності на спадковий будинок. Позивач в судове засідання не з`явився, але направив заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не зявився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Державного архітектурно-будівельного контролю в судове засідання не зявився, але надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як вбачається з письмових матеріалів справи 22.03.2015 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть від 23.03.2015 року, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №06), (а.с.4) - батько позивача (свідоцтво про народження від 22.09.1964 року, видане [PERSON] сільською радою Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №17), (а.с. 12). Після його смерті залишилось спадкове майно в склад якого входить садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: с. Їсківці, вул. Широка, буд. №26 Лохвицького району Полтавської області. Вказане домоволодіння належало померлому [PERSON] відповідно до запису в погосподарській книзі № 03 (особовий рахунок 0194-1) за 2011-2015 роки, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради №605 від 22.09.2016 року (а.с.9). Спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав на день смерті 22.03.2015 року за адресою с. Ісківці по вул. Широка, 26 Лохвицького району Полтавської області, в даному житловому будинку проживає та зареєстрована дружина [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №621 від 29.09.2016 року ( а.с.10). У відповідності до ст. 1269 ЦК України позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса. 21.09.2015 року заведена спадкова справа за № 333/2015, заповіт спадкодавцем не посвідчувався, дружина спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася заявою, що підтверджується поясненням завідуючої Першої Лохвицької державної нотаріальної контори №1469/02-14 від 29.09.2016 року (а.с.3). Крім того, 01.12.2016 року державним нотаріусом Першої Лохвицької ДНК було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку розміром 3,2192 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району на користь сина спадкодавця [PERSON], що убачається з відповіді №1312/02-14 Першої Лохвицької ДНК від 20.10.2017 року. Першою Лохвицькою державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після померлого, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок з допоміжними господарськими прибудовами (а.с.3). На час будівництва будинку правовстановлюючі документи на будинки в сільській місцевості не виготовлялись та за життя спадкодавець оформити не встиг належним чином спадкове майно. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що обєкти збудовані до 05 серпня 1992 року тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої [PERSON] депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих [PERSON] відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у\~ погосподарські книги місцевих [PERSON], які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~[PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105\~сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних [PERSON] із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до даних технічного паспорту станом на 06.04.2013 року, виготовленого ПП "Бюро послуг та консультацій" вбачається, що до складу обєкту входить житловий будинок А1 загальною площею 57,1 м?, житловою площею 23,2 м?, "А-1" - погріб, Г - погріб, Б - сарай, В -сарай, г - прибудова, Г - літня кухня, Д - убиральня, №1- огорожа, №2 - ворота з хвірткою. З наданої експлікації вбачається, що усі ці обєкти будівництва були побудовані в період 1923-1970 роки. Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Приписами ст.1261 ЦК зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за законом на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved