Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними електронних торгів за лотом №3380032 з реалізації арештованого майна боржника, а саме будівлі механічної майстерні, загальною площею 252,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] надалі - Майстерня), що відбулися 8 квітня 2019 року. Також предмет позову містить вимоги про скасування акту про реалізацію предмета іпотеки від 26 квітня 2019 року та свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів серії та номер 08052019, виданого 08.05.2019 приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Тромпак Н. В. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що позивач є власником Майстерні, яка 21.01.2008 передана в іпотеку на забезпечення виконання кредитного договору. 14 травня 2018 року були проведені електронні торги з продажу іпотечного майна. На даних торгах він став переможцем, однак акт про проведення торгів йому не надано до теперішнього часу. 12.04.2019 йому стало відомо, що відповідачем (2) були проведенні повторні торги з реалізації Майстерні за 64218 грн, хоча жодного документу про проведення торгів йому як власнику майна не надходило. 13 травня 2019 року ним було отримано акт про проведення електронних торгів від 26 квітня 2019 року, з якого стало відомо, що переможцем торгів з продажу Майстерні став відповідач (3). 08.05.2019 було проведено державну реєстрацію прав на Майстерню за відповідачем (3). Таким чином, позивач вважає, що проведення електронних торгів 08 квітня 2019 року відбулося з порушенням закону, оскільки повідомлення про передачу Майстерні на повторні торги йому не надходило, а торги проведено за участю одного учасника без ставок інших зареєстрованих учасників. Відповідачем (1) подано суду відзив на позовну заяву, у якому представник територіального органу державної виконавчої просив відмовити у задоволенні заявлених вимог з огляду на те, що позивачем не наведено жодних фактичних даних щодо недодержання відповідачем (2) умов дійсності правочину, окрім висловлених припущень. Вказує на те, що реалізація Майстерні на прилюдних торгах, що відбулися 08.04.2019 не відносилася до реалізації іпотечного майна, оскільки воно втратило статус такого відповідно до ст. 50 Закону України «Про іпотеку». Також зазначає, що державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження було надіслано повідомлення про визначення вартості майна та передано заявку до ДП «СЕТАМ» щодо реалізації майна боржника. Також представник зазначає, що дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. 23 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від [PERSON] , в якому останній просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , оскільки Майстерня набута ним у власність на законних підставах. Також ним було виконано всі вимоги законодавства задля викупу майна на аукціоні. Відповідач (2), у поданому суду відзиві на позов, також висловив свою незгоду із позовними вимогами [PERSON] , з посиланням на те, що позивачем не доведено обставини відносно порушення порядку при проведенні електронних торгів, а також того, що ці порушення вплинули на результати торгів. Відповідач (2) наголосив на тому що порушення Закону України «Про виконавче провадження» не може бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, а визначення вартості майна не входить до предмету доказування у справах про визнання електронних торгів недійсними. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Мукачівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходився виконавчий лист №202/31254/13-ц, виданий 20.01.2016 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 339151,94 гривень. 24.07.2017 старшим державним виконавцем Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гаринець О.І.. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного виконавчого листа. З повідомлення про оцінку арештованого майна від 19.12.2017 №8-3326 вбачається, що при примусовому виконанні даного виконавчого документу державним виконавцем описано та арештовано нерухоме майно боржника [PERSON] , а саме - Майстерню та призначено суб`єкта оціночної діяльності. 08.04.2019 відбулися електронні торги з реалізації майна боржника [PERSON] , а саме - майстерні, переможцем торгів оголошено [PERSON] , що стверджується даними протоколу №397540 проведення електронних торгів від 08.04.2019 та даними акту про проведення електронних торгів від 26 квітня 2019 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності на Майстерню зареєстровано за [PERSON] . Предметом позову по даній справі є вимога позивача про визнання недійсними електронних торгів, що відбулися 08 квітня 2019 року за лотом №338032 з реалізації арештованого майна боржника - Майстерні, яке було проведено в порядку, передбаченому ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу з приводу вищевказаної позовної вимоги суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Так, наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі - Порядок). Згідно з п. 1 Розділу І Порядку електронними торгами є продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Таким чином, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Отже, ураховуючи те, що реалізація майна на електронних торгах відноситься до договорів купівлі-продажу, такий договір може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України. Як убачається з матеріалів справи, підставою для визнання електронних торгів недійсними позивачем зазначено недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановленні Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна. Доводячи перед судом підставність своїх вимог, позивач вказує на відсутність документів про переведення майна із статусу іпотечного в який-небудь правовий режим. По відношенню до цього суд зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. На підставі договору іпотеки від 21.01.2008 [PERSON] (Іпотекодавець) передав ЗАТ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) в іпотеку Майстерню в рахунок забезпечення виконання взятих на себе кредитних зобов`язань перед банківською установою (а.с. 11-14). У зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань перед банком, у [PERSON] виникла заборгованість перед кредитодавцем у сумі 339151,94 грн. (а.с. 16), для погашення якої було проведено реалізацію на електронних торгах переданої в іпотеку Майстерні. З протоколу №332361 проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки від 12 червня 2018 року вбачається, що 14.05.2018 року ДП «СЕТАМ» у мережі Інтернет було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна боржника - предмету іпотеки, а саме - Майстерні. Переможцем торгів оголошено [PERSON] . У відповідності до вимог статті 47 Закону України «Про іпотеку» за результатами проведення вказаних електронних торгів було складено протокол №32361. Поряд з цим, акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем, скріплюється його печаткою та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги. Протягом п`яти робочих днів з дня надходження від державного виконавця, приватного виконавця акта про реалізацію предмета іпотеки організатор проведення прилюдних торгів видає цей акт покупцеві, нотаріально засвідчені копії акта надсилає іпотекодержателю та іпотекодавцю. (частини 3, 6 статті 47 Закону України «Про іпотеку»). Дані супровідного листа від 13.06.2018 №445/8-2 свідчать про те, що Акт про реалізацію предмета іпотеки від 12.06.2018 надіслано іпотекодержателю, організатору проведення електронних торгів та позивачу. Згідно з нормативним правилом, визначеним ст. 50 Закону України «Про іпотеку», після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем. Таким чином, після продажу предмета іпотеки (Майстерні) на електронних торгах, Майстерня втратила статус іпотечного майна, а власником майна став [PERSON] (переможець торгів). Разом з тим, частиною восьмою статті 47 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника у порядку, встановленому законом. З урахуванням того, що сума, одержана від реалізації предмета іпотеки не покрила вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», і за кредитором залишилося право на отримання решти суми з іншого майна боржника ( [PERSON] ) у порядку, встановленому законом, було проведено повторні торги. У зв`язку із ситуацією, що склалася, державним виконавцем звернуто стягнення на майно [PERSON] , що перебувало у його власності, а саме - Майстерню. Не заслуговують на увагу аргументи та доводи позивача щодо ненадходження йому нової оцінки майна та повідомлення про повторні торги з огляду на наступне. Відповідно до частини пятої статті 57 Закону виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. При цьому, частиною першою статті 28 Закону передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. На виконання вказаних норм Закону, державним виконавцем 31.10.2018 року за №1817/14731 та 15.03.2019 року за №55/3166 на адресу зазначену у виконавчому листі було надіслано повідомлення позивачу про визначення вартості майна та копії висновків про вартість майна. У випадку незгоди з результатами визначення вартості чи оцінки майна, [PERSON] мав право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення про такі результати. Однак, [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про результати визначення вартості спірного майна, не скористався своїм правом на їх оскарження в судовому порядку у визначений законом спосіб та строк. З огляду на викладене доводи позивача щодо порушення державним виконавцем порядку визначення вартості майна, заниження його вартості є безпідставними та доказово непідтвердженими. Разом з тим, суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено загальну правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувача і боржника та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця. В свою чергу положення Закону не встановлюють порядку та правил проведення електронних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна і відсилають до інших нормативно-правових актів. Таким чином, дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадження є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року по справі №6-116цс12 та постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року по справі №910/10136/17. Як було зазначено перед цим, процедура проведення електронних торгів визначається Порядоком, абзацом четвертим пункту 4 Розділу ІІ якого передбачено, що перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Разом з тим, норми Порядку не містять вимоги для організатора щодо письмового повідомлення боржника чи інших осіб про день та час проведення електронних торгів. Порядок містить вимогу письмово повідомляти виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу у випадку реалізації предмета іпотеки (п. 2 Розділу 7 Порядку). Оскільки на електронні торги було передано майно, що не є предметом іпотеки, Організатор торгів не мав обов`язку щодо надіслання такого повідомлення боржнику. Так само, суд відхиляє доводи позивача щодо того, що електронні торги слід вважати такими, що не відбулися, з огляду на таке. З протоколу №397540 проведення електронних торгів від 08.04.2019 вбачається, що торги з реалізації Майстерні відбулися, оскільки цінова пропозиція надійшла від одного з учасників, в той час як від інших учасників пропозицій не надійшло. Згідно з пунктом 4 Розділу 5 Порядку переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція (при звичайному перебігу торгів або через особливу ставку). Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною. З викладеного вбачається, що торги є такими, що відбулися і продаж Майстерні відбувся за стартовою ціною, оскільки пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надходило. Також суд звертає увагу на те, що головною умовою, яку повинні встановити суди при розгляді справ про визнання електронних торгів недійсними є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення електронних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 24 жовтня 2012 року по справі №6-116цс12, від 17 грудня 2014 року №143цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-1884цс15 та від 13 квітня 2016 по справі №6-2988цс15. Таким чином, [PERSON] не доведено порушення норм законодавства при проведенні електронних торгів, які ним оспорюються, а також того, що вказані порушення могли вплинути на результати торгів. Крім того, суд звертає увагу на те, що у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись всі сторони правочину - державна виконавча служба, організатор торгів та переможець. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18). Позивачем, у якості відповідача (3) визначено [PERSON] , в той час як переможцем торгів є [PERSON] . Тобто, позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц 17. Позивач, передаючи на розгляд суду вимоги за предметом позову самостійно визначився з колом осіб, які мають відповідати за позовом. Жодних заяв про заміну неналежного відповідача ним подано не було. Також позивач не висловив своїх заперечень щодо зміни порядку судового розгляду справи: із спрощеного на загальний. Поряд з цим, суд, у контексті з приписами частини другої ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, позбавлений права за власною ініціативою змінювати суб`єктний склад учасників судового процесу. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позову. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. 3. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed