Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] померла його мати [PERSON], а [INFO] помер батько [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] 26.02.2016 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. При підготовці документів для оформлення спадщини встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи на даний будинок. Оскільки рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області, залишеним в силі Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області було визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Дане господарство по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року відносилось до суспільної групи колгоспних дворів. В зв`язку з цим позивач [PERSON] змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на житловий будинок в [ADDRESS] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та просить справу заслухати в його відсутності. Представник відповідача Ободівської сільської ради Тростянецького району в підготовче судове засідання не з`явились, однак надали до суду заяву, в якій просили справу заслухати в їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно померлого [PERSON] за його сином [PERSON] Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 02.10.2014 року виконкомом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] померла [INFO](а.с.9). З відповіді завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори №240/01-16 від 14.04.2018 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] в Тростянецькій нотаріальній конторі не заводилась. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 11.03.2015 року виконкомом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] помер [INFO](а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина. Родинний зв'язок позивача з померлими підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05.01.1968 року виданим на ім'я [PERSON], [INFO], де в графі батьки записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №31/2016р. до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадкоємець, позивач [PERSON] вчасно прийняв спадщину, частину спадкового майна оформив на себе, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі(а.с.12), свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки по Ободівській сільській раді Тростянецького району особовий рахунок [NUMBER] станом на 15.04.1991 року домогосподарство в [ADDRESS], відносилось до групи колгоспних дворів, головою був [PERSON], членом дружина [PERSON].(а.с.11). Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] Оскільки померлі [PERSON] та [PERSON] за життя були зареєстровані та проживали разом в одному будинку, тому після смерті [PERSON] спадкоємцем являється чоловік [PERSON], який вчасно прийняв спадщину, тому став власником цілого житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] однак за життя не встигнув оформити своє право. Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 13.02.2018 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальною площею 89,3кв.м., житловою площею 61,7кв.м., допоміжною площею 27,6кв.м.(а.с.13-19). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді-відмови від 06.03.2018 року за №141/02-17, виданої завідуючою Тростянецької державної нотаріальної контори Середою Н.М. випливає, що позивач [PERSON] дійсно має право на визнання за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], однак за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок не має змоги оформити це через нотаріальну контору(а.с.45). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких умов позов підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 грн. (704,80 / 50%). На підставі наведеного та

Outcome: approved