Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

20.03.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № EL-58567 від 05.12.2018, укладений між ним та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в лютому 2019 року їй почали надходити дзвінки від працівників відповідача з яких стало відомо, що між позивачам та ТОВ «Кешью» укладено кредитний договір № EL-58567 від 05.12.2018 року, відповідно до умов якого кредитодавець на умовах цього договору надає позичальнику кредит у розмирі 5000 грн., а він зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані відсотки за користування кредитом до 08.12.2018 року, зі сплатою відсотків за користування в розмирі 1,8% в день. Складовою даного договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач вважає, що кредитний договір не був нею підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2019р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав про безпідставність, необґрунтованість вимог позивача, в задоволенні якого просить відмовити. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 05.12.2018 року між ТОВ «Кешью» та [PERSON] укладено договір кредиту № EL-58567, відповідно до умов якого кредитодавець на умовах цього договору надав позивальнику кредит в сумі 5\~000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані проценти в розмірі 1,8% в день від суми кредиту строком користування до 08.12.2018 року (а.с.7-12). Згідно із п. 2.3-2.4 договору кредит надавався клієнту [PERSON] в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної нею. При цьому датою укладення цього договору є дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Пункт 9 Договору «місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» містить рахунок позичальника, а також електронний підпис. Договір укладено між сторонами відповідно до ст. 10, 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною. Оферта (пропозиція) укласти договір розміщена на сторінці відповідача в мережі Інтернет на сайті https:www.cashyou.ua На вказаній сторінці розміщена інформацію про товариство, зокрема скановані копії правовстановлюючих документів, пропозиції щодо видачі кредитів, тощо. Прийняття пропозиції відбувається, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, з зазначенням в ній бажаної суми кредиту, та її підписання в порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто за допомогою аналога власноручного підпису. \~ \~ \~ \~Оскільки позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняв пропозицію оферти та приєднався до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписав електронним підписом аналогом власноручного підпису, фактично вільно прийнявши умови договору. Відповідно дост.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багато сторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203\~ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину,яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом. Згідно зі ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст. 208, ч.1 ст. 1055 ЦК України, для кредитного договору законом визначена обов`язкова письмова форма. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 7, 8 Закону України «Про електронну комерцію», продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Згідно зіст.10 Закону України «Про електроннукомерцію»,електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електроннукомерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Умовами спірного договору визначено, що клієнт виконує дії передбачені даною офертою, зокрема шляхом подання заявки на сайті товариства https:www.cashyou.ua/. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом/ Отже, вказане положення законодавства передбачає альтернавні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором, що відповідає п. 1.5 договору. Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання фінансового кредиту, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний [PERSON] шляхом застосування електронного підпису, в порядку визначеному ст. 12 Закону та п.1.5. договору. На підтвердження факту укладення даного договору позивачем свідчить зазначення в договорі його особистих даних, копія паспорту, копія ідентифікаційного номеру, а також зазначення в договорі картки на яку здійснювалося перерахування коштів за договором та існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору. Доводи позивача про те, що він не ознайомлений з договором оферти, спростовуються проведенням ним дій відповідно до нього та оформлення заявки на отримання кредиту, що підтверджується наявністю у нього тексту індивідуальної частини договору. Твердження позивача про те, що вказаний договір недійсний, оскільки не підписаний ним у зв`язку з відсутністю в нього електронного цифрового підпису, відповідного сертифікату до нього, суд розцінює критично, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, що є одним із належних способів підписання електронного договору в розумінні ст. 12 Закону. Твердження позивача про те, що ним не погодженого істотні умови договору кредиту, договір не містить відомостей необхідних згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд розцінює критично, оскільки дані доводи спростовуються текстом договору, в яких чітко викладені умови договору, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошима та відповідальність за порушення умов договору (п. 1.1-1.5, 5.1.-5.5. Договору). Зміст договору містить всю необхідну передбачену законом інформацію про відповідача та інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Також не заслуговують на увагу покликання позивача на порушення під час укладення оспорюваного договору Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до п.1, 7 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. З огляду на вказані законодавчі положення, враховуючи передбачений договором строк користування кредитом (3 дні), дія Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на укладений між сторонами оспорюваний договір кредиту EL-58567 від 05.12.2018 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed