Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що в Мурованокуриловецькому ВДВС в період з 21.08.2014 по 31.03.2015 знаходилося виконавче провадження № 44482404 по виконанню виконавчого листа № 139/3133/14-ц виданого Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області від 27.05.2014 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 19235 грн 63 коп. Головним державним виконавцем ВДВС Мурованокуриловецького РУЮ Вінницької області було винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на кошти в сумі 21159 грн 19 коп., що містяться на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] відкриті у Вінницькій філії ПАТ КБ «ПриватБанк», що належать позивачу. Станом на 14.05.2020 заборгованість повністю погашена, на даний час жодних виконавчих проваджень відносно нього на виконанні у виконавчій службі не має. Однак він не може користуватися власними коштами на рахунках, так як арешт не було знято. Він звернувся до відділу ДВС з проханням зняти його, однак отримав відмову. У зв`язку з наведеним, позивач просив суд зняти арешт з належних йому коштів. Ухвалою суду від 19.05.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою судом залучено для у часті у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 19.05.2020 (а.с. 14), відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа, копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримала 26.05.2020 (а.с. 21), письмових пояснень до суду не направила. Жодних заяв чи клопотань від неї теж не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 03 червня 2014 року рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області № 139/313/14-ц від 03.06.2014, що набрало законної сили 24.06.2014, стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" з [PERSON] , [INFO] , за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 05 вересня 2012 року заборгованість в загальній сумі 19235,63 гривень, що складається: із заборгованості за кредитом 13756,84 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 487,35 гривень, штрафу за п.п. 2.2 генеральної угоди - 599,27 гривень, штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, штрафу (процентна складова) - 892,17 гривень. Стягнуто на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" з [PERSON] витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень (а.с. 8-9). У виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа виданого згідно вказаного рішення суду головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області 11.09.2014 було винесено постанову якою накладено арешт на кошти в сумі 21159 грн 19 коп., що містяться на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] відкриті у Вінницькій філії ПАТ КБ «ПриватБанк» та належать [PERSON] (а.с. 12). Разом з тим, з листа Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) № 3212 від 02.04.2020 слідує, що в період з 21.08.2014 по 31.03.2015 згідно даних реєстру у відділі було відкрите виконавче провадження № 44482404 з виконання виконавчого листа № 139/3133/14-ц виданого Мурованокуриловецьким районним судом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 19235 грн 63 коп. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». 31.03.2015 дане виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а в подальшому знищене за закінченням терміну його зберігання. Дана норма Закону не є підставою для зняття арешту з рахунків боржника. Станом на 02.04.2020 на виконанні у відділі вищевказаного виконавчого листа не має (а.с. 5). Згідно довідок АТ КБ «ПриватБанк» від 25.02.2020 та 10.03.2020, [PERSON] станом на 25.02.2020 та 10.03.2020 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6, 10). Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Особа може бути обмежена у здійснені права власності лише у випадках, і в порядку, встановленому законом. Частиною першою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є положення про право мирно володіти своїм майном. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium ), заява № 6833/74 від 13.07.1979, в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Згідно з п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Таким чином, суд приходить до висновку, щоситуація коли обмежується конституційне право особи вільно володіти та розпоряджатися належною їй власністю без формально визначеного акту, який складений належним чином та уповноваженим органом, - є неприпустимою і без сумніву порушує ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому, порушене право позивача підлягає відновленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved