Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

22 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що їй відповідно до Договору купівлі продажу від 27 травня 1992 року посвідченого державним нотаріусом належить на праві власності квартира [ADDRESS] . В зазначеному будинку значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] , які були членами сім`ї (дочка, онук), але вони з 2002 року, без поважних причин не проживають в квартирі. Місце знаходження відповідачів не відомо. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлені за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 23,24,35,37,38,40,45,46-14,19,21,25,26). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-284 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 391 ЦК України, встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу від 07 травня 1992 року посвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №І-2268 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.7,8). В зазначеному будинку відповідно до довідок № 06-27/1643 та № 06-27/1642 виданих відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради крім позивача зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.23,24). Відповідачі в будинку зареєстровані, але не проживають з 2002 року, що об`єктивно підтверджується довідкою ОСББ «Миргородська Калина - 2016» (а.с.10). Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено, що бувші члени сім`ї позивача, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , без поважних причин не проживають в квартирі [ADDRESS] більше одного року, з 2002 року, тому суд вважає, що вимога позивача про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням відповідно до положень частини 2 статті 405 ЦК України, підлягає до задоволення, що є підставою для зняття її з реєстрації за вказаною адресою згідно ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved