Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

10.01.2018 позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить визнати право власності на 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є спадкоємцем за законом свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті його батька входить житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями за адресою [ADDRESS] , у відповідності до технічного паспорту на вказаний житловий будинок. Іншими можливими спадкоємцями є його сестри: [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно він не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушений звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 12.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 22.09.2020 у справі закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 30.12.2020 представник позивача- адвокат Буняк Д.М. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують і просять їх задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду повідомлялися завчасно. Відзиву не подали. 30.12.2020 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачем та [PERSON] підтверджено наданим позивачем свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21.09.1974 (а.с.5). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області 22.02.2017 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.52). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлого на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою Виконавчого комітету Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 06.06.2017 №1194, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] ; дочкою [PERSON] , [INFO] ; сином [PERSON] , [INFO] ; зятем [PERSON] , [INFO] та онуками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ,Ю [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.53). Згідно з довідкою виданою виконкомом Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області №1204 від 06.06.2017, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , належав [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.58). Будучи спадкоємцем за законом після смерті свого батька позивач звернувся із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте 26.10.2017 приватним нотаріусом Турківського РНО Федаш М.М. йому було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами (а.с.6). Згідно з рішенням Турківського районного суду Львівської області від 23.01.2018 за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 3/7 частки нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1980 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.90-92), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, а належність будинку покійному батькові доводиться довідкою виконавчого комітету сільської ради (а.с.58). Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного батька підставно просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у нього відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. З урахуванням того, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 23.01.2018 за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності за кожною по 3/7 частки нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі\~ст.\~1216-1218,\~1220, 1261\~ЦК України,\~ст ст. 4, 10, 12, 13, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved