Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що він є квартиронаймачем квартири № 56, будинку № 15, що по вул.Миколайчука в м.Івано-Франківську, що підтверджується ордером на житлове приміщення №001430, виданого на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 26.09.1984 р. №314/2. Разом з ним у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (онук). Дана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 37,74 м. кв. на 6-му поверсі, 9-ти поверхового будинку та є власністю Івано-Франківської міської ради. Відповідач [PERSON], [INFO] з 2001 року по даний час у зазначеній квартирі не проживає, а тому втратив право користування житлом, оскільки він більше, як один рік був відсутній у [ADDRESS]. Також відповідач [PERSON], [INFO] з 1993 року по даний час у зазначеній квартирі не проживає, а тому втратив право користування житлом, оскільки він більше, як один рік був відсутній у [ADDRESS]. Реєстрація відповідачів у квартирі [ADDRESS] завдає йому додаткових витрат на оплату комунальних послуг та перешкоджає йому звернутися за призначенням субсидії на зменшення оплати житлово-комунальних послуг. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідачі відмовилися. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON], яка пояснила, що їй достовірно відомо, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі тривалий період часу. Заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується ордером на житлове приміщення №001430, виданого на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 26.09.1984 р. №314/2 (а.с. 5). Разом з ним у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (онук), [PERSON] (син), [PERSON] (онук). З виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" № 02-02/04235 від 12.06.2018 року слідує, що за адресою: вул. Миколайчука, 15/56 у м. Івано-Франківську зареєстровані: [PERSON], [INFO] (власник), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (онук) (а.с. 6). Як вбачається з заяви КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" № 02-02/00011 від 12.06.2018 року, [PERSON], яка зареєстрована по [ADDRESS] та [PERSON] яка зареєстрована по [ADDRESS] стверджують про те, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.8). В судовому засіданні представник позивача стверджує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають по [ADDRESS], а їх реєстрація за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу повноцінно користуватися власним майном, зокрема, звернутися за призначенням субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] справді не проживають по [ADDRESS]. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР). В судовому засіданні встановлено факт того, що відповідачі понад встановлені законодавством строки спірним житловим приміщенням не користуються без поважної причини. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved