Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

18.05.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача КНДІСЕ на свою користь 11 400, 00 гривень матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07 травня 2008 року по цивільній справі № 2-270/2008 було призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, зокрема, фахівцю-експерту КНДІСЕ, [PERSON]. Висновок експертизи № 5366 від 30.11.2009 р., як документ, оформлено на офіційному бланку КНДІСЕ, засвідчено підписом в особі [PERSON], як старшим науковим співробітником КНДІСЕ та скріплено мокрою печаткою Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно зазначеного у висновку експертизи № 5366 від 30.11.2009, [PERSON], як судовий експерт на час дослідження посилалася на досвід експертної роботи, свідоцтво № 575 видане КНДІСЕ. Позивач зазначив, що як наслідок, [PERSON] (експерт НДІСЕ) повністю змінено назву експертизи, повністю змінено питання поставлені на дослідження Ухвалою Ірпінського міського суду від 07.05.2008, не говорячи вже про вказані інші неточності: «районний суд» замість «міський суд»; «судової будівельно-технічної експертизи» замість «судово- технічну експертизу». Позивачка зазначає, що у висновку № 5366 від 30.11.2009 р. експерт не надає жодних обгрунтувань та підстав за яких він вийшов за межі поставлених перед ним ухвалою суду питань та об'єкта, що має бути досліджений. Більш того, дослідження, яке не має складнощів, тривало 1,5 року (09.06.2008- 30.11.2009) замість максимальних 3 місяців, передбачених законом. Позивач посилається на те, що вказаними діями відповідача завдано збитків [PERSON] у результаті порушення її цивільного права, права на приватну власність, що виразилося втратами, яких позивачка зазнала у зв'язку з: скасуванням правовстановлюючих документів на зазначену присадибну земельну ділянку, отриманої в спадщину в 1978 році, що було оформлено в межах закону та зареєстровано в Держреєстрі прав власності на нерухоме майно; численними перевірками, затяжними судовими розглядами, зверненнями до відповідних органів, структур за правовою допомогою, повторними дозволами, роз'ясненнями, в т.ч. Київського НДІСЕ. Зазначає, що до матеріальної школи відносяться витрати, які позивачка мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) - поновлення державного акту, кадастрового плану земельної ділянки, внесення повторно поновлених відомостей до реєстрів прав власності на це майно. Розмір завданих збитків позивачка оцінює в 11 400,00 гривень матеріальної шкоди. Позивач також зазначила, що неправомірними діями відповідача їй була завдана і моральна шкода, яку вона оцінює в 10 000, 00 грн. і просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні представники позивачки підтримали позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області, перебувала цивільна справа № 2-270/2008 року за позовом [PERSON] до Ірпінської міської ради, виконкому Ірпінської міської ради Київської області, [PERSON] про визнання рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність частково недійсним, усунення перешкод у користуванні власністю. Стороною по вказаній справі є [PERSON], позивачка у даному провадженні. На підставі Ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07 травня 2008 по справі № 2-270/2008 було призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Після проведення судової експертизи, експертом [PERSON], складено висновок № 5366 від 30.11.2009, який як документ, оформлено на офіційному бланку КНДІСЕ, засвідчено підписом в особі [PERSON], як старшим науковим співробітником КНДІСЕ та скріплено мокрою печаткою Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Вказаний висновок є доказом у цивільній справі № 2-270/2008, за позовом [PERSON], і цей висновок покладено в основу рішення суду по вказаній справі. В судовому засіданні представники позивачки зазначили, що матеріальних збитків позивачка зазнала в зв'язку з тим, що відповідно до рішення суду у справі № 2-270/2008, в основу якого покладено висновок експертизи № 5366 від 30.11.2009, скасовано державний акт про право власності позивачки [PERSON] на земельну ділянку. Вказане рішення набрало чинності і було звернуто до виконання. Витрати які позивачка понесла в зв'язку з цим, а саме, витрати на поновлення державного акту, кадастрового плану земельної ділянки, внесення повторно поновлених відомостей до реєстрів прав власності на це майно, в загальному розмірі 11 400, 00 грн. і є тією матеріальною шкодою, яка заподіяна позивачці і яку вона просить стягнути з відповідача. При цьому, представники позивачки визнали, що державні акти про право власності [PERSON] на земельну ділянку були скасовані на підставі рішення суду і витрати, які позивачка понесла на оформлення нових державних актів, вона фактично понесла в зв'язку з виконанням рішення суду, яке набрало чинності. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Розглядаючи протиправність поведінки заподіювача шкоди, необхідно відзначити, що це поведінка, яка заборонена законом. Таким чином, за змістом наведених вище норм, для покладення обов'язку відшкодувати шкоду має бути встановлена наявність такої шкоди та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, ч. 2 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами/ передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Проте, позивачем та її представниками не надано суду доказів на підтвердження того, що шкода, яку вона просить стягнути з відповідача в розмірі 11 400, 00 грн. на свою користь заподіяна їй саме протиправними діями відповідача і між шкодою та поведінкою відповідача є причинно-наслідковий зв'язок. Не надано суду доказів і на підствердження того, що позивачка [PERSON] саме в результаті протиправних дій відповідача зазнала матеріальних збитків в розмірі 11 400,00 грн.. Позивачки зазначила, що до витрат в загальному розмірі 11 400,00 грн., які вона віднесла до матеріальної шкоди і які просить стягнути з відповідача, відносяться витрати, які позивачка мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) - поновлення державного акту, кадастрового плану земельної ділянки, внесення повторно поновлених відомостей до реєстрів прав власності на це майно. При цьому позивач просить стягнути ці витрати з відповідача в порядку передбаченому ст. ст. 22, 1166 ЦК України, як матеріальну шкоду, заподіяну протиправними діями відповідача. Як вже зазначено вище за ст. 1166 ЦК України підлягає відшкодуванню майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи. За ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, як особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа, могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Виходячи з цього, відшкодуванню підлягає шкода заподіяна особистим чи майновим правам особи. Позивач же просить суд стягнути з відповідача витрати понесені нею в зв'язку з виконанням рішення суду в цивільній справі. Що було підтверджено представниками позивачки в ході судового розгляду справи. Враховуючи, що витрати понесені позивачем в зв'язку з поновленням державного акту, кадастрового плану земельної ділянки, внесення повторно поновлених відомостей до реєстрів прав власності на це майно, і ці витрати позивачка мусила зробити саме в зв'язку з рішенням суду, яке набрало чинності, а не в зв'язку з діями відповідача, ці витрати не можна віднести до збитків та матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в порядку передбаченому ст. ст. 22, 1166 ЦК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки в цій частині не підлягають задоволенню. Позивачка в позовній заяві посилається, також, на те, що їй відповідачем завдана моральна шкода яку вона оцінює в 10 000, 00 гривень і просить стягнути її з відповідача в порядку передбаченому ст. 23 ЦК України. Ч. 1 статті 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зобов'язує суди з'ясовувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Разом з цим, будь-яких доказів на підтвердження факту заподіяння позивачці моральної шкоди, а також доказів на підтвердження того, що моральна шкода заподіяна позивачці саме з боку відповідача та з його вини та доказів на підтвердження розрахунку суми, яку позивач просить стягнути з боку відповідача на відшкодування моральної шкоди, суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні та розмір моральної шкоди. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди не доведені, а тому не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, захисту підлягають саме порушені, невизнані або оспорювані особисті немайнові або майнові права та інтерес. Разом з цим позивачкою та її представниками під час розгляду справи в суді не надано суду доказів на підтвердження того, що при проведенні експертизи відповідачем були порушені особисті права позивачки і порушення права призвело до матеріальних збитків в розмірі 11 400,00 грн. чи моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.. Висновок експертизи № 5366 від 30.11.2009 є лише доказом у цивільній справі № 2-270/2008, а за змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази в нарадчій кімнаті, під час постановлення рішення у справі, за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд вважає, що проведенням експертизи КНДІСЕ у цивільній справі № 2-270/2008 та самим висновком експертизи № 5366 від 30.11.2009 права позивачки порушені не були. З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні її позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed