Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

11.06.2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 всіх видів заробітку та доходів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до досягнення ними 18 років, тобто до [INFO] . Позовні вимоги мотивовані наступним. 27.11.2010 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який було розірвано 02.08.2011. Від шлюбу у позивача та відповідача народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В 2014 році позивач разом з дітьми переїхали з Луганської області до м. Харкова у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. Позивач є адвокатом, та починаючи з 16.01.2016 року мешкає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не спілкується з дітьми та позивачем з 2014 року, та виїхала ДО РФ, та за місцем реєстрації не мешкає, та зв`язок з нею відсутній. Позивач звертався до суду з заявою про визнання відповідача безвісно відсутньою, однак рішенням суду від 05.05.2021 в її задоволенні було відмовлено. Відповідач не спілкується з дітьми, участі в їх розвитку та вихованні не приймає, та не надає коштів на їх утримання. Позивач з дітьми подорожує по світу, проте при перетині кордону України дітей обов`язкова згода матері на виїзд дітей за кордон, та відсутність такого дозволу є суттєвою перешкодою для виїзду. На даний час син [PERSON] хворіє, та в нього встановлений діагноз: цукровий діабет, а тому дитина потребує профілактичних обстежень за кордоном, однак позивач позбавлений права отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон, так як місцеперебування відповідача на разі не є відомим, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у найкоротший термін у зв`язку з необхідністю виїзду до Ізраїлю для лікування захворювання його дитини, та розгляд справи провести за його відсутності, однак за участю його представника. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку через офіційний сайт Судової влади України. Від представника третьої особи надійшли до суду пояснення в яких він просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, та надано висновок щодо розв`язання спору. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача, відповідача та представника третьої особи в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 11.06.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 24.06.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені позивачем 08.07.2021. Ухвалою судді від 14.07.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт судової влади України. Ухвалою суду від 31.08.2021 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. Позивач є адвокатом, що підтверджується копією посвідчення адвокатів України. 27 листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.08.2011, виданого 21 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області. [INFO] народився [PERSON] , про що 26.10.2011 складено відповідний актовий запис №405 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини вказано [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , про що 26.10.2011 складено відповідний актовий запис №404 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини вказано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Довідки від 04.09.2018 №0000283203 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, фактичне місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Діти проживають разом з позивачем за вказаною адресою. Наказом №2-у від 01.02.2021 директора Комунального закладу «Харківська санаторна школа №1» ХОР [PERSON] зараховано до складу учнів 3-го класу. Відповідно до наданого до суду консультаційного висновку спеціаліста-дитячого ендокринолога №172, у [PERSON] встановлений діагноз цукровий діабет. 27.02.2014 [PERSON] надала згоду на тимчасові виїзди малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , які народились [INFO] , за кордон у супроводі їх батька [PERSON] або [PERSON] , що викладено у заяві, посвідченій приватним нотаріусом Краснодонського міського нотаріального округу Подгорною Г.М. та зареєстрованою в реєстрі за №186 строком дії до 21.10.2027, та відповідно до вказаної заяви місцеперебуванням відповідача є: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2021заяву [PERSON] про визнання безвісно відсутньою колишньої дружини [PERSON] залишено без задоволення. Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку від 20.10.2021 року № 573, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд вважає вказаний висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, а тому погоджується із зазначеним висновком. Відповідної до наданих до суду письмових пояснень [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , остання вказує, що онуки проживають разом з неї у придбаній нею квартирі за адресою: [ADDRESS] , та позивачем, та з 2014 року відповідач не цікавиться своїми дітьми, та самоусунулась від виховання власних дітей, та ніякої допомоги на утримання дітей не надає. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів малолітніх дітей, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини ( 995_021 ) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції ( 995_004 ) Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2014 року не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх малолітніх дітей, не забезпечує їх необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з дітьми у обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; тобто не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Що стосується розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, то суд керується загальними вимогами, визначеними у статтях 180-184 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ст. 181 СК України). Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яке буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Матеріальний стан відповідача та інші критерії, передбачені ч. 1 статті 182 СК України, не відомі суду та не були з`ясовані в ході розгляду справи, оскільки місце знаходження останньої не відоме, та вона викликалась через оголошення відповідно до приписів ч. 11 статті 128 ЦПК України. Тому, суд виходить із загальних приписів про розмір аліментів на утримання двох дітей, який визначається як 1/3 частка від заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, суд враховує, що матір є молодою особою, працездатною, про будь-які обмеження у працевлаштуванні за станом здоров`я доказів не надано, а тому вказаний розмір аліментів є виправданим, а від так позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved