Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

[INFO] помер [PERSON], який до дня смерті проживав та був зареєстрований [ADDRESS], як останній член колгоспного двору. Позивач [PERSON] 26.05.2017 року звернувся з позовом до Долинянської сільської ради Городоцького р-ну Львівської області про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS] як на майно «колгоспного двору» за заповітом після смерті двоюрідного брата [PERSON] Вимоги мотивувала тим, що через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок - державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Між тим, з огляду на те, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачає здійснення реєстрації майна колгоспного двору, змушений звертатись до суду із позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок. В суді позивач висловився на підтримку позовних вимог з мотивів викладених у позові. Представник відповідача - Долинянської сільської ради Городоцького р-ну Львівської області в судове засідання не з'явився, подав заяву, якою позовні вимоги визнав, не заперечує про задоволення позову, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с.58). Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. П. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно ПВС України №13 від 25.12.1992 року № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього члена двору і поширюється на випадки припинення двору з 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав, а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном на користь позивача, що підтверджується копією заповіту від 21.05.1991р., який був посвідчений секретарем виконкому Долинянської сільської ради Спільник Н.І., що не змінювався і не скасовувався (а.с.9). Як вбачається з технічного паспорта (а.с.5-8), вказаний будинок збудований у 1958 р., складається із двох житлових кімнат, коридору, кухні, комори, загальна площа - 53,5 м.кв., житлова - 29,0 м.кв. будинок мав статус «колгоспний двір». Забудівником спірного житлового будинку був дід спадкодавця - [PERSON]. Згідно Плану відводу земельної ділянки [PERSON] с. Долиняни хутір Попела із земель колгоспу «Чапаєва» та затвердженого виконкомом Городоцької районної ради від 22.09.1962р. виділялась земельна ділянка під забудову. Спадкодавець в свою чергу не встиг зареєструвати право власності на вказане житло в БТІ у зв»язку з поганим станом здоров»я, він був інвалідом І групи «Б» загального захворювання, що стверджується довідкою серії [NUMBER] від 23.06.2010р. (а.с.28). Однак 31.05.2016р. рішенням 6 сесії 7 скликання Долинянської сільської ради йому було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] Згідно довідок Долинянської сільської ради позивач [PERSON] проживав до дня смерті в одному будинку з двоюрідним братом [PERSON], який помер [INFO] та займався його похованням. До житлового будинку в [ADDRESS], який належав [PERSON], були закріплені земельні ділянки: ОЖБ площею 0,25 га, ОСГ площею 0,30 га, згідно книги реєстрації заяв на приватизацію присадибних ділянок від 1994р. (а.с.14-16). Із витягів погосподарських книг Долинянської сільської ради Городоцького р-ну Львівської області за 1991-1995, 1995-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020рр. [PERSON] був останнім членом колгоспного двору та головою домогосподарства в [ADDRESS] (а.с.21-26). Право власності на житловий будинок в органах БТІ не зареєстровано, що має підтвердження довідками з Самбірського МБТІ №165 від 12.12.2016р. (а.с.12) та №01/5-124 від 14.06.2017р. (а.с.56), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.41). Як вбачається із оглянутої спадкової справи №387/2016р. (а.с.48-55), що у визначений шестимісячний строк після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в т.ч. на житловий будинок по [ADDRESS] Листом державного нотаріуса Городоцького нотаріального округу від 07.03.2017р. (а.с.11) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] Згідно довідки ФОП [PERSON] від 02.06.2017р. №73 (а.с.39) інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 02.06.2017р. становить 97 831 грн. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Обставини, які б вказували, що [PERSON] набув або володів вказаним житловим будинком неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено. Отже, оскільки житловий будинок по [ADDRESS] має статус «колгоспний двір», слід визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами як на майно «колгоспного двору». Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати понесені ним при зверненні до суду.

Outcome: approved