Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, вказавши, що вона являється спадкоємцем за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач після її смерті своєчасно у визначений законом термін прийняла спадщину, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом на дане майно немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у позасудовому порядку позивач не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 0.41 га, вартістю 29500 гривень, що призначена для ведення особистого селянського господарства, знаходиться на території Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, яка належала [PERSON] Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 3 серпня 2018 року до участі в даній справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просили визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 0.41 га, вартістю 29500 гривень, що призначена для ведення особистого селянського господарства, знаходиться на території Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, яка належала [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача - Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області Цикалюк Г.Д. підтвердила, що позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], своєчасно у визначений законом термін прийняла спадщину, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Інших спадкоємців, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], ні за заповітом, ні за законом немає. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] сільська рада не заперечує. В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON], її представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечили. Стверджують, що позивачем не надано суду доказів про належність спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки, площею 0.41 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства. Крім того, вказали, що, на їх думку, [PERSON] пропущено строк позовної давності, оскільки їй з моменту відкриття спадщини було відомо про спірну земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.п. „в", „г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини. Згідно п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ,,Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз?яснень, викладених в п.п. 10, 11 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року, про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X ,,Перехідні положення" Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім?я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] рішенням Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області № 15/7 від 29.10.1993 року було надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0.41 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, знаходиться на території Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області. [PERSON] померла [INFO]. Позивач після її смерті своєчасно у визначений законом термін прийняла спадщину, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Заяви про відмову від спадщини вона не подавала. Інших спадкоємців, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], ні за заповітом, ні за законом немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у позасудовому порядку позивач не має можливості. Зазначені обставини підтвердили позивач та представник позивача в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 1.11.2011 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 6.10.1954 року, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.04.1971 року, витягу з рішення Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області № 15/7 від 29.10.1993 року, довідки Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області № 606 від 16.05.2018 року, повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори № 479/01-16 від 22.05.2018 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 18.06.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві, а також позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні відповідно до ст. 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів у підтвердження того, що спадкодавець [PERSON] за життя отримала документ про право власності на земельну ділянку, площею 0.41, що призначена для ведення особистого селянського господарства, знаходиться на території Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, яка була надана їй безкоштовно у приватну власність згідно рішення Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області № 15/7 від 29.10.1993 року. В матеріалах справи наявне лише рішення Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області № 15/7 від 29.10.1993 року про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки, однак відсутні документи, які б підтверджували факт реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за спадкодавцем. В ході судового розгляду справи позивачем та її представником позовні вимоги не змінювались. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав на спірне майно не відповідає визначеному законом. Вимог про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації та реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку на ім?я спадкоємця позивачем та її представником заявлено не було. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки спадкодавець за життя не оформила у визначеному законом порядку за собою право власності на спірну земельну ділянку, не отримувала відповідний правовстановлюючий документ, дане право не може перейти до інших осіб в порядку спадкування, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити.

Outcome: dismissed