Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

11.08.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позов обґрунтовується тим, що з 05.05.1996 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.02.2014 року. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.01.2014 року з відповідача було стягнуто аліменти в її користь на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в сумі по 1 000 грн. щомісячно. В даний час син [PERSON] є повнолітнім, а витрати на іншу дитину збільшились, так як він навчається в школі, потрібні кошти на придбання підручників, шкільного приладдя, він потребує спеціального харчування. Ухвалою суду від 12.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що тільки у вересні 2020 року вона почала стажуватись на ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» та утримувати мінімальний дохід, а до червня 2020 року отримувала виключно допомогу по безробіттю. З огляду на викладені обставини їй важко матеріально утримувати себе та сина, який у зв`язку з наявністю хронічного захворювання потребує спеціального харчування. Відповідач з 2012 року працює за межами України та отримує досить високі доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в зазначеному розмірі. Вказала, що з урахуванням необхідності забезпечення сину спеціального харчування, коштів на навчання в школі та одяг на його утримання витрачає 5000-6000 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча як вбачається з наявних в матеріалах справи повідомленнях про вручення рекомендованого відправлення у відповідності до ч.3 ст.130 ЦПК України був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, так як останні отримані повнолітнім членом його сім`ї. Правом на подання відзиву не скористався. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10.06.2009 року Угринівською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області 06.06.2009 року у позивача та відповідача народився син [PERSON] (а.с. 4). Відтак, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2014 року по справі №352/3487/13-ц вирішено стягувати в [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] по 1 000 грн. щомісячно (а.с.9-10). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються наступними нормативними актами. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються також і Законом України «Про охорону дитинства» та Сімейним кодексом України. Так відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до положень ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Нормою ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ст. 182 цього кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком від 6 до 18 років : з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. При цьому, змінюючи розмір аліментів суд бере до уваги матеріальний стан відповідача, який протягом тривалого часу працює за межами України, стан здоров`я дитини, який відповідно до довідки «Центр первинної медико-санітарної допомоги Угринівської ОТГ» має хронічне захворювання та відсутність у відповідача на утриманні інших дітей. Одночасно, виходячи з принципів розумності та справедливості, оскільки двоє батьків зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, визначений позивачкою розмір аліментів 6 000 грн. на утримання сина є завищеним. Суд вважає, що з відповідача з урахуванням вимог ст.182 СК України та розміру витрат на дитину, слід стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, який буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити йому належний фізичний та духовний розвиток. Усі інші пояснення позивача, її доводи і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення суду до 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави. Таким чином слід стягнути з [PERSON] в дохід державного бюджету 840 грн. 80 коп. судового збору. Одночасно суд вважає, що судові витрати на професійну допомогу не підлягають стягненню з відповідача з огляду на наступне. Так відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Однак, позивачем суду не надано договору про надання правничої допомоги, що позбавляє суд можливості дослідити умови договору, а відтак і можливості їх розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Outcome: partial