Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

09 серпня 2018 року до суду звернувся позивач з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що під час шлюбу із [PERSON], в них народилася спільна дитина, донька [PERSON], 15 червня 2004 року. За судовим рішення від 2006 року позивач був зобовязаний сплачувати аліменти в розмірі 50% від всих видів його заробітку/доходу. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 2007 року аліменти на вказану дитину зменшено з 50% до 35 % щомісячно. Позивач вдруге одружився з [PERSON], і у них народилася спільна дитина, син [PERSON], [INFO], на користь якого, за рішенням суду він сплачує аліменти в розмірі 25%. Посилаючись на суттєву зміну майнового стану після звільнення з роботи, позивач просив: зменшити розмір аліментів, щодо стягнення з нього на користь [PERSON], на утримання доньки [PERSON], з 35 % до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини; зменшити розмір аліментів, щодо стягнення з нього на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON], з 25 % до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини. Позивача [PERSON], в судовому засідання позов підтримав. Пояснив, що він має двох неповнолітніх дітей. [PERSON] проживає із матірю, та знаходиться на її утриманні. За рішенням суду на її утримання було присуджено стягувати аліменти в розмірі 50% від заробітку батька. Згодом, вказані аліменти були зменшені до 35% від заробітку доходу позивача. Постійним місцем роботи позивача на той час був Гнідинцівський ГПЗ. Згодом змінив місце роботи та працював водієм СТОВ «Дружба-Нова» до лютого 2018 року. По згадуваному рішенню суду примусове виконання відбувалось до 2011 року. Після чого, стягувач написала заяву, за якою виконавчий лист було їй повернуто, а аліменти позивач сплачував добровільно. Згодом у 2018 році відповідач [PERSON] подала виконавчий документ, і примусове стягнення аліментів поновилось. Пояснень щодо майнового стану відповідача [PERSON] позивач не надав, посилаючись на свою необізнаність у цьому питанні. Вказав, що донька [PERSON] не має інвалідності або хронічних тяжких захворювань. Пояснив, що згодом він вдруге одружився, та має другу дитину - сина [PERSON], [INFO] Син проживає та знаходиться на утриманні своєї матері [PERSON]. Син та дружина проживають та зареєстровані за адресою: [INFO], у домоволодінні, 2/3 якого знаходиться у його власності (право власності на іншу 1/3 частину не оформлене в нотаріальному порядку). За твердженням позивача, він фактично проживає разом із своєю матірю [PERSON], за адресою: смт.Варва, вул.\~Польова, 6, і спільного господарства із своєю дружиною [PERSON] не веде. Син [PERSON] має задовільний стан здоровя. Позивач вказав, що за рішенням суду він має сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 25% від його заробітку, і на виконані відділу ВДВС перебуває вказаний виконавчий лист, заборгованість по аліментам відсутня. На утримання кожної дитини позивач сплачував близько 1000-1100 грн. на місяць. Щодо свого матеріального стану позивач вказав, що за останнім місцем роботи він працював водієм та мав заробітну плату близько 4000-5000 грн. Після звільнення він працював тимчасово, виконуючи роботи з будівництва, дохід значно зменшився. З квітня 2018 року він залишив територію України та поїхав на заробітки до республіки Польща та повернувся у вересні 2018 року. За цей час матеріальний стан не покращився, через проблеми із працевлаштування. Крім того, його офіційний дохід складався з оренди від земельної ділянки, що перебувала у оренді СТОВ «Дружба Нова» та становила 4500 грн. на рік. У власності позивача є частина домоволодіння по вул.900 річчя Варви, яку він набув у власність після народження другої дитини, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, право власності на яку він набув близько 5 років тому, автомобіль Опель Вектра, 1989 р.в., який було придбано ним у жовтні 2017 року. Крім того, позивач вказав, що він проживає із матірю, яка є пенсіонером, і він допомагає їй сплачуючи комунальні послуги та купляючи продукти харчування. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримала, надала аналогічні позову пояснення. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлена(а.с.45), до суду надіслала відзив на позовну заяву в якому просила у позові відмовити та розглядати справу за її відсутності. Наголосила, що позивач не сплачував аліментів з 2012 року, і лише у 2018 році вона подала виконавчий лист повторно. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлена(а.с.43), до суду надіслала відзив на позовну заяву в якому позов визнала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 21.08.2006 року, присуджено стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [INFO] на користь [PERSON], аліменти на утримання дитини - дочки [PERSON], [INFO], в розмірі\~ 50% його доходів щомісячно, починаючи з 9 серпня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку(а.с.13). При винесенні рішення суд враховував, що [PERSON] працює слюсарем на Гніденцівському ГПЗ, рухомого та нерухомого майна у власності не має, інших осіб на утриманні не має. Згідно рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 05.09.2007 року № 2-169/2007, частково задоволено позовну заяву [PERSON], яким зменшено стягнення розміру аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON], [INFO], з 50% до 35% щомісячно, призначених за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 21.08.2006 року, починаючи з часу вступу цього рішення в законну силу (а.с.14). Зменшення аліментів відбувалось у звязку із погіршенням стану здоровя платника аліментів, наявністю у нього дідуся та бабусі похилого віку. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 05.08.2011 року, присуджено стягнути з [PERSON], [INFO], мешканця [INFO] на користь [PERSON] [INFO] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 25 % всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.15). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22 травня 2007 року актовий запис №22(а.с.16). 07.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Стецюра) [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Гнідинцівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, актовий запис №02(а.с.17). Від шлюбних стосунків у сторін народилася дитина, син [PERSON], [INFO](а.с.18). Таким чином, судом встановлено, що з позивача [PERSON] стягуються аліменти на двох дітей в розмірі 60 % від його заробітку (доходу). Згідно до листа Варвинського районного відділу ВДВС виконавче провадження за виконавчим листом №731/149/18 на користь [PERSON] перебувало на виконанні відділу і 18.10.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 59). Згідно до відповіді за №141/28/4408 з Варвинського ВДВС (а.с.59) станом на 01.10.2018 року на обліку у відділі перебувають два виконавчих провадження про стягнення з [PERSON] аліментів. Заборгованість по аліментам відсутня. У відповідності до копії трудової книжки позивача, він був звільнений 14 березня 2018 року за угодою сторін з СТОВ «Дружба Нова» (а.с.61). Суд вважає, що між сторонами по справі існує спір щодо розміру утримання їх неповнолітніх дітей. Спірні правовідносини регулюються наступними нормами права, які і застосовує суд при вирішенні даної справи. Згідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що \~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз статті 192\~Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Відповідно до ст.182\~СК України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, враховуючи пункт 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачено, що він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи заперечення (відзив на позовну заяву) відповідача - [PERSON] вбачається, що позивачем визнано позов повністю, щодо зменшення розміру аліментів, та їй розяснено ч.5 ст. 183 СК України, а саме, що на двох дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до роз'яснень п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " від 12 червня 2009 року N 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Однак, суд зазначає, що статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до СК України аліменти є власністю дитини. А в даному випадку зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини (ухвала ВССУ від 19.07.2017 у справі\~№ 303/256/16-ц), тому суд не може прийняти визнання позову, та вважає за необхідне дослідити всі обставини справи на відповідність такого визнання інтересам безпосередньо дитини. Аналізуючи позовні вимоги суд констатує, що вказаний позов заявлений з підстав суттєвої зміни майнового стану позивача, зміни сімейного стану. Слід вказати, що певні обставини повинні бути підтверджені відповідними доказами, зокрема, майновий стан має бути оцінений виходячи з фактичних документів, що підтверджують доходи та витрати платника аліментів. Так, позивач вказує, що зменшення аліментів необхідно провести у звязку із тим, що він втратив роботу, і як наслідок змінився його майновий стан. Вказаний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки із копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнився із постійного місця роботи, і на даний час не працює. Запис про перебування позивача на обліку в РЦЗ також відсутній. Аналізуючи рішення суду щодо стягнення аліментів з відповідача суд зазначає наступне. Рішення суду про призначення аліментів на доньку та рішення суду про зменшення згадуваних аліментів приймалось у 2006 та 2007 роках, коли позивач ще не мав на утриманні другої дитини. Отже вказані рішення суду не брали до уваги сімейний та матеріальний стан платника аліментів, які змінились після народження другої дитини. Аналізуючи рішення суду від 05 серпня 2011 року слід зазначити, що ані позовні вимоги, ані заперечення платника аліментів, ані мотивувальна частина рішення, зокрема 20 абзац, не містять відомостей про врахування судом тієї обставини, що платник аліментів має на утриманні іншу дитину, одружений вдруге. З наведеного вбачається, що розмір аліментів визначений попередніми рішеннями суду має бути зменшений із врахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги наступне. Стягнення аліментів з платника в даному випадку відбувається у частці від заробітку/доходу платника аліментів. Вказаний вид стягнення автоматично регулює розмір стягнень, у відповідності до рівня доходу платника, і одночасно обмежує мінімальний розмір платежів, гарантований законом на рівні не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мотивуючи свій позов, позивач посилався на положення ч.5 ст. 183 СК України щодо розміру аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частини (33,3%). Суд критично ставиться до вказаного посилання, зважаючи на те, що ч.5 ст.183 СК України вказує про можливість безспірного стягнення в наказному провадженні аліментів на двох дітей у вказаному розмірі, і дана норма визначає мінімальний допустимий розмір аліментів, який може бути стягнуто на двох дітей в непозовному провадженні, без виклику відповідача. Отже, фактично, вказана норма лише обумовлює мінімальний розмір аліментів на двох дітей, а не визначає частку в безальтернативному порядку. Максимальний же розмір стягуваних аліментів фактично обмежений ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» та передбачає можливість максимального стягнення у розмірі 50 % від заробітку, доходу боржника. Отже зважаючи на те, що на даний час за рішеннями судів з платника аліментів на двох дітей стягується 60% від його заробітку (доходу), наявні підстави для зменшення розміру аліментів. Корегуючи розмір аліментів, встановлених раніше суд бере до уваги наступне. Судом було встановлено наявність у позивача двох дітей старше 14 років. Наявність інших осіб, які знаходяться на утриманні позивача не встановлено. Так, позивачем не надано довідки з місця його проживання про склад його сім»ї, і зокрема не можливо достеменно встановити, чи проживає [PERSON] разом з позивачем. Будь яких документальних доказів на підтвердження того, що позивач надає матеріальну підтримку іншим особам суду не надано. За твердженням позивача [PERSON] (його батько) помер 19.07.2004 року (а.с.62), мати [PERSON], є пенсіонером (а.с. 62). Однак, оцінюючи вказані докази суд зауважує, що позивач не надав ані свідоцтва про народження, на підтвердження того факту, що вказані особи є його батьками, ані письмових доказів про низьку матеріальну забезпеченість його матері та відсутність у неї інших джерел існування, та фактичне надання ним матеріальної допомоги. Оцінюючи докази на підтвердження розміру сплачених на утримання дітей аліментів, суд зазначає наступне. Позивачем на підтвердження своєї позиції надано суду відповіді з Варвинського ВДВС №14.4/28/4407 та №14.4/28/4408. Так, вказані відповіді свідчать про той факт, що виконавчі листи по двом виконавчим провадження по стягненню аліментів з позивача перебувають на виконанні у Варвинському ВДВС. Заборгованість по аліментам відсутня. В судовому засіданні позивачем надано платіжні квитанції. Так, відповідно до квитанцій від 25 липня 2018 року, 28 серпня 2018 року, 24 вересня 2018 року, 24 вересня 2018 року [PERSON] сплатив на користь [PERSON] відповідно 2647,69 грн. (призначення платежу аліменти), 1000,97 грн. (призначення платежу аліменти за серпень), 1000,97 грн. (призначення платежу аліменти вересень), 1000,97 грн. (призначення платежу борг за пай). Окремо, суд критично ставиться до наданого позивачем платіжного документу від 15 червня 2018 року, про сплату платником «Рубан Валентина Володимирівна» на користь отримувача «Рубан Валентини Володимирівни» 1005,00 грн. із призначенням платежу «Надходження готівки за платіжними картками», адже із його змісту не можливо встановити ані того факту що платником даної суми є позивач, ані відповідного призначення платежу. Вказані квитанції свідчать про те, що розмір аліментів, який сплачено позивачем після звільнення, зокрема на одну із дітей, перевищує розмір 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на стан здоров'я двох дітей платника аліментів, які інвалідності або тяжких захворювань не мають, є неповнолітніми особами старше 6 років; їх матеріальний стан, потребує матеріального утримання позивача, як батька, стан здоров'я платника аліментів, який інвалідності не має, є працездатною особою, та матеріальне становище платника аліментів, який не працює, повідомив про наявність у нього рухомого та нерухомого майна, земельної ділянки, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, та з метою забезпечення обох дітей позивача належним, достатнім та ідентичним рівнем забезпеченості зменшити стягнення аліментів до розміру 20% на кожну дитину, що загалом буде становити 40% від всих доходів платника аліментів. Зменшуючи розмір аліментів до вказаного рівня, суд вважає, що позивач не довів, що після звільнення його матеріальний стан погіршився настільки, що на даний час необхідне встановлення аліментів саме в мінімальному розмірі. На противагу цьому свідчить, по перше відсутність у позивача заборгованості по сплаті аліментів, його твердження про відсутність кредитних зобовязань, наявність у платника аліментів нерухомого та рухомого майна, той факт, що за його твердженням він після звільнення працював та отримував дохід. Зважаючи на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Вимоги про відзив виконавчих листів суд не розглядає як позовні, оскільки дане питання стосується безпосередньо виконання рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial