Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача: - нараховану , але не виплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2016 року у сумі 26652 грн. 21 коп.; - безпідставно не нараховану заробітну плату за 4 дні у червні 2016 року у сумі 1400 грн. 00 коп., за серпень 2016 року у сумі 3818 грн. 18 коп., 200 грн. 00 коп. за вислугу років, компенсацію за 16 днів невикористаної відпустки у сумі 3645 грн. 44 коп., вихідну допомогу у сумі 7000 грн. 00 коп., з утриманням роботодавцем з зазначених сум податків та обовязкових платежів; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2016 року до повного розрахунку , виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати у розмірі 11550 грн. 36 коп.; - відшкодування моральної шкоди у сумі 7000 грн. 00 коп.(а.с. 1-2) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2016 року на суму 22335 грн. 50 коп. залишено без розгляду з підстав п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. (а.с. 105) Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач працював начальником юридичного відділу Товариства з додатковою відповідальністю «Обєднання Дніпроенергобудпром» на умовах контракту № 25 від 28 грудня 2015 року та був звільнений в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України 16 серпня 2016 року. При звільненні і дотепер відповідач не провів з ним повний розрахунок. Частково нараховану заробітну плату у сумі 22335 грн. 50 коп. йому відповідач на даний час виплатив. П. 6.6 Контракту передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі одномісячної заробітної плати, проте відповідач вимоги контракту в цій частині не виконав. Крім того, йому не нараховано заробітну плату за всі відпрацьовані ним робочі дні у червні, у серпні 2016 року та компенсацію за невикористану відпустку. За таких обставин з підстав ст. 117 КЗпП України вважає наявним у нього право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що порушення його трудових прав призвели до заподіяння йому моральної шкоди, оскільки, не отримуючи зароблених коштів, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. В ході судового засідання позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача під час судового розгляду справи позовні вимоги не визнала, зазначає, що Товариство з додатковою відповідальністю «Обєднання Дніпроенергобудпром» на даний час в повному обсязі провело розрахунок зі своїм колишнім працівником. Затримка у його проведенні виникла не з вини відповідача, а через блокування банківських рахунків в результаті корпоративних спорів, відтак не вбачає підстав для застосування положень ст. 117 КЗпП України. Не вбачає підстав для виплати вихідної допомоги згідно контракту, так відсутні для цього умови, крім того, така виплата можлива лише за сумлінну працю, а [PERSON] у серпні 2016 року не виходив на роботу без причин, що фіксувалось актами про його відсутність на роботі. Не погоджується на відшкодування моральної шкоди, так як вважає недоведеним як факт її заподіяння, так і розмір. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача , свідчення свідків, дослідивши в повному обсязі письмові докази у справі, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступні встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 16 серпня 2016 року був звільнений з ТОВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» з посади начальника юридичного відділу на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. (а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, що на день звільнення [PERSON] роботодавець не виконав свого обовязку, передбаченого ст.ст. 47, 116 КЗпП та не провів виплату всіх належних позивачеві сум в день звільнення, що підтверджується розрахунковими листами за період з липня по листопад 2016 року. (а.с. 80-81) Зокрема, з розрахункового листа за серпень 2016 року вбачається, що станом на 01 серпня 2016 року борг підприємства перед [PERSON] складав 28840 грн. 65 коп. У серпні йому було нараховано 6519 грн. 87 коп., з яких 2240 грн. 00 коп. оклад, 3883 грн. 88 коп. компенсація відпустки, 373 грн. 33 коп. за вислугу років, 23 грн. 66 коп. індексація. З цих нарахувань було утримано 1336 грн. 58 коп. обовязкових податків та зборів. В серпні 2016 року [PERSON] було виплачено 5000 грн. 00 коп. і борг підприємства перед позивачем склав 29023 грн. 94 коп. (а.с. 81) В подальшому у вересні 2016 року позивачеві було виплачено 2500 грн. 00 коп. заборгованості , а залишок боргу склав 26523 грн. 94 коп., у жовтні 2016 року 3188 грн. 44 коп. , а залишок боргу склав 23335 грн. 50 коп. , і у листопаді 2016 року після виплати 23335 грн. 50 коп. був проведений повний розрахунок. (а.с. 80) Зазначене підтверджується також копіями платіжних відомостей за жовтень - листопад 2016 року, з яких вбачається, що 23335 грн. 50коп. [PERSON] були виплачені у листопаді і останній платіж з цієї суми відбувся 24 листопада 2016 року. (а.с 82-85) Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~ У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що\~ не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З підстав ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час до проведення повного розрахунку, відтак до стягнення належить середній заробіток з 17 серпня 2016 року по 24 листопада 2016 року. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~є\~\~компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Нарахування загальної суми середнього заробітку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Довідкою ТОВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» від 12 січня 2017 року визначено середньоденну заробітну плату позивача у сумі 268 грн. 71 коп. (а.с. 87) Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, у розрахунковому періоді з 17 серпня 2016 року по 24 листопада 2016 року визначено 70 робочих днів. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18809 грн. 70 ( 70 робочих днів Х 268 грн. 71 коп. середньоденної заробітної плати = 18809 грн. 70 коп.) Вимоги ж позивача щодо стягнення на його користь боргу по нарахованій заробітній платі, не нарахованої заробітної плати за 12 днів серпня 2016 року у сумі 3818 грн. 18 коп., з компенсацією за вислугу років у сумі 200 грн. 00 коп., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3645 грн. 44 коп. задоволені бути не можуть, оскільки , як встановлено судом вище, відповідні нарахування [PERSON] у серпні 2016 року були проведені і вся нарахована заробітна плата виплачена в повному обсязі. Представлену до справи довідку про заробітну плату від 15 вересня 2016 року суд не примає до уваги, оскільки наявна у ній інформація не відповідає тій, що міститься у розрахункових листах та не узгоджується з встановленими судом сумами заборгованостей. ( а.с. 3) Також не підлягають задоволенню вимоги позову щодо стягнення безпідставно не нарахованої заробітної плати за 4 дні у червні 2016 року у сумі 1400 грн. 00 коп., з огляду на таке. Згідно табелю обліку робочого часу за червень 2016 року, [PERSON] відпрацював 10 робочих днів з 01 по 14 червня . З 15 червня 2017 року до кінця місяця проставлено відмітка «б», як пояснила представник відповідача «лікарняний». При цьому позивач наполягає, що на лікарняному він був з 22 червня 2016 року, а до того часу перебував на робочому місці. Копією листка непрацездатності серії АГЮ № 587385 підтверджується, що [PERSON] дійсно був непрацездатним з 22 червня 2016 року по 5 липня 2016 року. (а.с. 13) В той же час, з пояснень представника відповідача вбачається, що [PERSON] 15 червня 2016 року на роботу не вийшов та повідомив, що він буде на лікарняному через хворобу дитини, в звязку з чим і було проставлено відповідні відмітки у табелі. В подальшому, по виходу на роботу у липні місяці він надав листок непрацездатності про власну хворобу з 22 червня 2016 року, а підтвердження непрацездатності у період з 15 червня 2016 року в звязку з доглядом за дитиною він не представив. Відтак в цей період він був відсутній на роботі без документального підтвердження про причини відсутності, однак в табель зміни не вносилися. Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці» , заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки достатніх допустимих доказів того, що позивач у період з 15 по 22 червня 2016 року перебував на робочому місці та виконував роботу , матеріали справи не містять, підстав для зобовязання роботодавця нарахувати та виплатити позивачеві за цей час заробітну плату суд не знаходить. Так само суд не знаходить підстав і для задоволення вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь вихідної допомоги у розмірі одномісячної заробітної плати у сумі 7000 грн. 00 коп. відповідно до умов Контракту. Так, згідно п. 6.6 Контракту № 25 від 28 грудня 2015 року, укладеного між ТОВ «Обєднання Дніпроенергобудпром» та [PERSON] , при залишенні посади Контрактанту , за сумлінну працю, виплачується вихідна допомога у розмірі : двомісячної заробітної плати при припиненні Контракту у звязку з закінченням строку його дії; одномісячної заробітної плати - при припиненні контакту з ініціативи Контрактанта або Власника з поважних причин.(а.с. 8-10) Згідно п. 7.1 Контракту, він укладений на строк до 01 січня 2021 року, відтак в звязку зі звільненням позивача є припиненим достроково. Право на отримання вихідної допомоги у розмірі одномісячної заробітної плати виникає у Контрактанта у разі припинення дії контракту достроково при наявності для цього поважних причин. Існування таких причин позивач суду не навів і належними доказами не підтвердив , відтак його вимоги в цій частині є необґрунтованими. Докази сторін щодо сумлінності чи несумлінності праці [PERSON] для застосування п. 6.6 Контракту суд не приймає до уваги, оскільки цей аспект не є визначальним в даному випадку. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з такого. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, \~ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом достовірно встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, не виплачуючи у встановлені ст. 115 КЗпП України строки зароблених коштів, систематично порушував право [PERSON] на оплату праці. Як пояснив суду позивач, він є батьком багатодітної родини, виховує трьох малолітніх дітей. Невиплата зароблених коштів призводила до обмеження його родини у необхідних витратах, він змушений був користуватися банківськими кредитами, при цьому, не маючи можливості вчасно повертати кошти, крім процентів, змушений був нести штрафні санкції. ( а.с. 64, 167-169) З огляду на зазначене суд вважає, що моральна шкода позивачеві дійсно спричинена, позивач був змушений застосувати додаткові зусилля для організації свого життя та власної родини. Наявність у позивача іншого доходу, а саме заробітної плати за роботу по сумісництву, на що звертає увагу представник відповідча (а.с. 86), не спростовує факту наявості моральної шкоди , а напроти свідчить про застосування [PERSON] додаткових зусиль. Ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач визначив розмір грошового відшкодування у сумі 7000 грн. 00 коп., що відповідає розміру його місячного посадового окладу, при чому суд погоджується, що заявлений розмір є еквівалентним обсягу та характеру моральних страждань [PERSON] Питання про судові витрати суд вирішує на підставі положень ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial