Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

23 квітня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] в якій позивачі просять усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS], визнавши [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони є співвласниками будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 26.09.1994р. Після оформлення права власності, вони стали проживати у цьому будинку та зареєстрували своє місце проживання там. Крім них у будинку з 2006 року зареєстрований спільний знайомий [PERSON], але з моменту реєстрації і до теперішнього часу за зазначеною адресою не проживає, в будинку не з'являється, особистих речей в будинку не має, комунальні послуги не оплачує. Зазначають, що в добровільному порядку відповідач знятись не може, вони з ним жодного зв'язку не мають, а тому вимушені звернутись із даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суд заяву (а.с. 32) в якій просить суд справу розглядати без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явилась, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Крім того зазначила, що відповідач був зареєстрований в 2006 році, як знайомий, якому на той час потрібна була реєстрація в Україні, однак ніколи в цьому будинку він фактично не проживав. Просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце його слухання був повідомлений належним чином. З огляду на повторну неявку відповідача, а також зважаючи на згоду позивачів щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.1994р., яке зареєстроване в БТІ 10.10.1999р. (а.с. 14). Як вбачається із копії домової книжки (а.с. 15-17) та довідки від 06.04.2015р. №0285 (а.с. 18), у будинку [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: позивачі [PERSON] з 10.11.1976р. та [PERSON] з 16.12.1992р., а також відповідач [PERSON] з 18.04.2006р. Довідкою КП "Служба єдиного замовника" від 14.05.2015р. (а.с. 33) стверджується, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає більше 8 років. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає поряд з позивачами та їй відомо, що відповідач не проживав у будинку позивачів, вона його бачила останній раз біля будинку лише в 2006 році. Зазначила, що на даний час відповідач у будинку позивачів не проживає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що добре знайома з позивачкою [PERSON] оскільки працювали разом, і вона часто буває в гостях у будинку позивачів. Зазначила, що відповідача бачила біля будинку позивачів орієнтовно в 2006 році, однак після цього і до теперішнього часу вона його там не бачила. Зазначила, що на даний час відповідач у будинку не проживає. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачів, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у будинку [ADDRESS], що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, то суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим будинком. Вирішуючи питання про задоволення позову, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивачки сформульовані таким чином, що вона просить суд усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком, визнавши відповідача таким, що втратив право користування ним. З огляду на те, що така вимога як усунення перешкод в користуванні власністю, є самостійним та окремим способом захисту цивільного права (негаторний позов), який передбачений у ст. 391 ЦК України, а судом не встановлено будь-яких існуючих перешкод у користуванні позивачками своїм майном, то у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, оскільки з пояснень позивачки судом встановлено, що метою її звернення до суду є саме зняття з реєстраційного обліку відповідача, то суд вважає, що достатнім та правильним для захисту її права, є задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Зазначене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України у Постанові №6-57цс11 від 16.01.2012р. На підставі ст. ст. 16, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial