Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

13 березня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 37581,60 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № KTXRRX13742707 від 07 грудня 2007 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 3234,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.12.2008 року. [INFO] року позичальник [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса. Позивач направив 25 липня 2017 року лист-претензію відповідачу [PERSON], в якому пред'явив свої вимоги, але відповідач не виконав вимогу кредитора спадкодавця. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за вищенаведеним кредитним договором становила 37581,60 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 18790,80 грн., нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 217,31 грн., комісії в розмірі 523,92 грн. та пені в сумі 18049,57 грн. Представник позивача Плеханов А.О. в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 4, п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 17.07.2018 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" 07.12.2007 р. уклали кредитний договір № KTXRRX13742707, який складається з анкети позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Із анкети позичальника, доданої до позовної заяви, вбачається, що [PERSON] отримав споживчий кредит у сумі 3234,00 грн. на строк 12 місяців з 07.12.2007 р. по 07.12.2008 р. включно із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 43,66 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 539,00 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (»Розстрочка») (Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «1» по «5» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 331,25 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. замінено найменування позивача з закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»). Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором, що стороною відповідача не спростовано. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 24 грудня 2010 року виконкомом Ол.-Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (актовий запис № 30, складений 24 грудня 2010 року виконкомом Ол.-Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області). В порушення умов Кредитного договору [PERSON] кредитні зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим станом на день його смерті позивачем нарахована заборгованість в розмірі 18790,80 грн., яка складається з: - 0,00 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), - 217,31 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. - 523,92 грн. - заборгованість з комісії, - 18049,57 грн. - заборгованість за пенею. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи, відкритої після смерті [INFO] [PERSON], наданої Другою Костянтинівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадщину прийняли його сини: відповідач [PERSON], 1979 року народження, та [PERSON], 1980 року народження, у рівних частках кожний. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Разом з тим, позивачем позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі пред'явлено лише до спадкоємця [PERSON] Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] 1/2 частини нарахованої заборгованості в загальному розмірі 18790,80 грн., з яких 9395,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 108,66 грн. - за відсотками, 261,96 грн. - за комісією, 9024,79 грн. - за пенею, не підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] іншої 1/2 частини нарахованої заборгованості суд зазначає наступне. Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, з розрахунку заборгованості та з претензії кредитора, доданих позивачем до матеріалів позовної заяви, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту складає 0,00 грн., а загальна суму боргу за кредитним договором № KTXRRX13742707 від 07 грудня 2007 року з урахуванням заборгованості за відсотками, комісією та пенею складає 18790,80 грн. В зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9395,40 грн. не підлягають задоволенню. Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З матеріалів справи вбачається, що із претензією кредитора до Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори позивач вперше звертався 24 серпня 2016 року. З листом-претензією до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за спадкодавцем [PERSON], померлим [INFO] року, позивач звернувся 18 липня 2017 року після спливу передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України строку, в зв'язку з чим позивач втратив право вимагати від спадкоємця [PERSON] сплатити заборгованості за кредитним договором. Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 108,66 грн. не підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає неправомірним нарахування позивачем у справі комісії за даним кредитним договором виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла протягом існування спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Крім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Верховний Суд України також зазначив, що судам слід звертати увагу на такі обставини: що, якщо в кредитному договорі встановлено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, слід також дослідити, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту. При цьому нараховування та сплата комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що передбачена умова кредитного договору щодо надання кредитних ресурсів за кредитним договором, яка полягає у надання фінансового інструменту, не може бути визнано додатковою послугою, за яку може бути нарахована комісія. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умова кредитного договору, якою передбачено сплату комісії (винагороди за надання фінансового інструменту) за супроводження кредиту, є нікчемним з моменту укладення кредитного договору, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією по кредиту в розмірі 261,96 грн. не підлягають задоволенню. Частиною 3 статті 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Отже стягнення неустойки (штрафу, пені) із спадкоємця при відсутності рішення суду про стягнення такої неустойки із спадкодавця Законом не передбачена. Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 9024,79 грн. не підлягають задоволенню. Враховуюче викладене, в задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємця слід відмовити. Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволені позову не відшкодовуються.

Outcome: dismissed