Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

17.02.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на порушення її прав як власника земельної ділянки, що розташована за адресою: м Одеса, вул. Центральна, 1, та як балансоутримувача прилеглої території та обєктів благоустрою зі сторони відповідача, що полягає у безпідставному встановленні електричних воріт, механізм відпирання яких розташовано на території позивача, та який перешкоджає позивачу у нормальному користуванні належною їй земельною ділянкою та прилеглою до неї територією, просила суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні закріпленою за позивачем згідно додатку І до Розпорядження Київської районної адміністрації №58 від 08.02.2017 року земельною ділянкою в межах закріпленої території, а саме зобовязати ГО «Луч.Чорноморка» демонтувати електричні ворота розміщені на ділянці комунальної власності від вул. [PERSON] (К. Лібкнехта) до існуючої огорожі домоволодіння позивача. Представник позивача [PERSON], адвокат [PERSON], що діє за ордером на підставі договору про надання правової допомоги, надав до судового засідання заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його та позивача відсутності. Представник відповідача ГО «Луч. Чорноморка» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши надані суду докази та пояснення, суд, у відкритому судовому засіданні встановив наступні фактичні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. Так, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 04.09.2015 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №43289724 від 04.09.2015 року а також витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5101594292014 від 28.11.2014 року, належить земельна ділянка, що розташована за адресою: м Одеса, вул. Центральна, 1, кадастровий номер: 51101336900:46:002:0098. Крім того, Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.02.2017 року №58, за [PERSON] закріплено територію, між належною їй земельною ділянкою та проїжджою частиною вул. К. Лібкнехта для прибирання та озеленення, відповідно до схеми благоустрою прилеглої території до фасадної частини домоволодіння №1 по вул. Центральна, кут вул. [PERSON] (К. Лібкнехта), а.с. 14. За такою схемою вбачається, що калитка для входу на територію належної позивачу земельної ділянки з території. що передана їй для благоустрою знаходиться у фасадній частині, із зміщенням до вул. Центральної. Разом з тим, з наданих позивачем пояснень, фотокарток (а.с. 23, а.с. 29-32) та відомостей листування між позивачем та відповідачем, що передували зверненню позивача до суду (а.с.15-18), вбачається, що коштами ГО «Луч. Чорноморка» від кута (найближчого до перехрестя вулиць Центральної та [PERSON] (К.Лібкнехта) належної позивачу ділянки, до протилежної сторони вулиці Центральної, було встановлено ворота з електричним механізмом відпирання. Відпирання воріт відбувається шляхом їх зсуву в сторону. При цьому механізм відпирання воріт та рух воріт при відпиранні влаштовано таким чином, що він повністю перекриває доступ до вказаної вище калитки, через яку здійснюється прохід на належну позивачу земельну ділянку та порушує благоустрій прилеглої до такої земельної ділянки території, закріпленої за позивачем, таким чином, який унеможливлює приведення його до визначеного схемою стану. Тобто ворота та їх механізми встановлені таким чином, що фактично вони для свого функціонування використовують передану позивачу земельну ділянку. При цьому суд вказує, що матеріали справи містять відповідь Київської районної адміністрації на звернення позивача (а.с. 42), за змістом якої Київська районна адміністрація Одеської міської ради повідомляє, що жодних дозволів чи узгоджень на встановлення спірних воріт не надавалось. Крім того, із вказаної відповіді вбачається, що видача дозволу на встановлення воріт на території загального користування відноситься до компетенції Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, однак відповідно до наданого такою установою листа, а.с. 19, будь-яких дозволів та погоджень на встановлення електричних воріт та огородження за адресою: м. Одеса, вул. К. Лібкнехта кут вул. Центральна (Чорноморка). Встановлені обставини свідчать про відсутність правових підстав для розміщення спірних воріт. При цьому суд окремо наголошує на тому, що ухвалою від 29.03.2017 року судом було вирішено питання про витребування у відповідача доказів, та зобовязано відповідача надати до суду відомості щодо підстав встановлення спірних воріт та, за наявності, правовстановлюючих документів на них, однак така ухвала виконана відповідачем не була, жодних повідомлень на її виконання до суду не надходило. Разом з тим, вбачається, що відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню в тому разі, коли позивач доведе, що є порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такого порушення. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача, - п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014\~року. Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі. Після закінчення розгляду справи судові витрати розподіляються судом за правилами ст. 88\~ЦПК та відповідно до наведених вище обставин, понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі. До судових витрат, згідно положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До повязаних з розглядом справи витрат відносять: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Матеріали справи містять відомості про отримання позивачем [PERSON] правової допомоги від адвоката [PERSON], який приймав участь у справі на підставі ордеру та відповідного витягу з договору про надання правової допомоги (що видані АБ «[PERSON]), а. с. 7-8. При цьому до матеріалів справи долучено квитанції про перерахування позивачем на користь Адвокатського бюро «Дениса Кашкентія» винагороди за надання правової допомоги на загальну суму 8600,00 грн. (квитанції від 08.05.2017 року 3000,00 грн., 10.05.2017 року 3000,00 грн., 24.05.2017 року 2600,00 грн.,). При цьому квитанцію від 29.03.2017 на суму 1075,00 грн., суд оцінює критично, оскільки платником за такою квитанцією вказано «СКС «Кредитная Карта» а призначення платежу за послуги правової допомоги за договором №Р24А201522202А40\~892, в той час, коли відповідно до долучених до матеріалів справи відомостей, між позивачем та адвокатським бюро було укладено договір про надання правової допомоги №0112-01, що не дає змоги встановити співвідносність платежу із фактами отримання позивачем правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,\~42,\~56\~ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року\~№ 4191-VI\~"Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у\~пункті 2\~частини третьої статті 79,\~статтях 84,\~88,\~89\~ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином вбачається, що визнання витрат позивача на отримання правової допомоги такими, що підлягають відшкодування потребує доказування обґрунтованості їх розміру та відповідності їх розміру приписам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що в свою чергу вказує на недостатність самих квитанцій про сплату адвокатської винагороди, як доказу несення витрат, що підлягають відшкодуванню, без дослідження судом відповідного розрахунку витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги. З викладеного суд доходить висновку про те, що відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судового збору в розмірі 640,00 грн., а інші судові витрати витрати на отримання правової допомоги, відшкодуванню не підлягають з тих підстав, що вони не були підтверджені належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved