Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів. В обґрунтування вимог позивач вказала, що рішенням по справі № 2-1015 від 15 серпня 2006 року, Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області ухвалив стягувати з [PERSON], аліменти на користь [PERSON] для утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7 серпня 2006 року і до досягнення ним повноліття. 27 вересня 2006 року шлюб між [PERSON], та нею розірвано. У зв'язку з реєстрацією позивачем 30 квітня 2013 року шлюбу з [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 86, своє прізвище [PERSON], змінила на прізвище чоловіка - [PERSON]. Виконавчий лист, який видано на підставі вищевказаного рішення, перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції. 15 вересня 2010 року виконавче провадження щодо примусового виконання даного рішення завершено згідно п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за її заявою. Борг по сплаті аліментів на 18 серпня 2010 року становив 2470,31 грн. Через несплату відповідачем аліментів, позивачем повторно пред'явлено вищевказаний виконавчий лист до примусового виконання, на підставі чого 15 жовтня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 40237413 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1015, виданого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 28 серпня 2006 року. Незважаючи на наявність судового рішення та обізнаність про його винесення, відповідач, коштів на утримання дитини практично не надавав, чим ухилявся від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати свою дитину. Протягом 2013-2016 років відповідачем на утримання дитини було сплачено: в лютому 2014 року 1200,00 грн., в липні 2015 року - 3000,00 грн. та в серпні 2016 року 4999,87 грн., тобто всього 9199,87 грн. з 35665,41 грн. нарахованих аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 26465,54 грн. Вищевказана довідка-розрахунок відповідачем не оспорювалась, недійсною не визнавалась і крім того, під час засідання органу опіки і піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради щодо позбавлення батьківських прав відповідача 20 жовтня 2016 року, відповідачем заборгованість визнано та надано зобов'язання сплатити її. Із врахуванням вищевикладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] за виконавчим листом №2-1015 від 28.08.2006 року в розмірі 8375 грн. 99 коп. Стягнути з [PERSON], на її користь сплачений судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. У судове засідання з`явилась позивач, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник третьої особи в судове засідання з'явилась, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи шляхом направлення судового виклику та документів за зареєстрованим постійним місцем проживання. Повідомлення про причини неявки, клопотання або заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. За наведених обставин, суд вважає можливим розгляд справи без участів відповідача на підставі наданих доказів, із ухваленням заочного рішення за згодою позивача. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази та встановлені в справі обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та 27.09.2006 року даний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії[NUMBER]. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серії[NUMBER]. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Висновком органу опіки та піклування від 20.10.2016 року встановлено, що неповнолітній [PERSON], мешкає разом з матір'ю. Так, рішенням по справі № 2-1015 від 15 серпня 2006 року, Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області вирішив стягувати з [PERSON], аліменти на користь [PERSON] для утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7 серпня 2006 року і до досягнення ним повноліття. Виконавчий лист, який видано на підставі вищевказаного рішення, перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції. 15 вересня 2010 року виконавче провадження щодо примусового виконання даного рішення завершено згідно п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за її заявою. Позивачем повторно пред'явлено вищевказаний виконавчий лист до примусового виконання, на підставі чого 15 жовтня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 40237413 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1015, виданого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 28 серпня 2006 року. Протягом 2013-2016 років відповідачем на утримання дитини було сплачено: в лютому 2014 року 1200,00 грн., в липні 2015 року - 3000,00 грн. та в серпні 2016 року 4999,87 грн., тобто всього 9199,87 грн. з 35665,41 грн. нарахованих аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 26465,54 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком про розмір утвореної заборгованості, виданою Шепетівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 12 жовтня 2016 року, яка надіслана сторонам виконавчого провадження. Як вбачається із вище наведеного висновку органу опіки та піклування від 20.10.2016 року зі слів [PERSON], він періодично спілкується з сином по телефону і особисто їздив з сином у м.Рівне на екскурсію, буде намагатись погасити заборгованість за аліментами. Як убачається з матеріалів справи відповідач [PERSON], обізнаний про обов'язок сплачувати аліменти, також знає про наявність заборгованості за аліментами, але обов'язок по сплаті аліментів належним чином та в повному обсязі не виконує, а тому наявна його вина у виникненні заборгованості. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), закріплює, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, доказів на спростування цього відповідачем не надано, тому позивачка має право на неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 1 % за кожен день прострочення платежу, яка передбачено ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р., неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням вимог ст. 196 СК України, розміру заборгованості по аліментах та днів прострочення сплати аліментів, загальний розмір нарахованої пені становить 8375.99 грн. Відповідач за період з жовтня 2013 р. по вересень 2016 р. (36 місяці) прострочив сплату аліментів тому пеня підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, суд погоджується із розрахунком позивача і вважає доведеним, що загальна сума неустойки (пені) становить 8375.99 грн. та підлягає стягненню за рішенням суду. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи викладене вище, а також вимоги ст. 8 Закону України " Про охоронудитинства", відповідно до яких, кожнадитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved