Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

30.09.2015 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся позивач до ООТС «Хліб-Сіль-Плюс» про стягнення грошового розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 14 травня 2014 року по 07 червня 2015 року працював у супермаркеті «Десятка» на посаді охоронця, яке відноситься до мережі магазинів підприємства ООТС «Хліб-Сіль-Плюс». 07 червня 2015 року було звільнено без попередження. Дане підприємство заборгувало близько 3000 грн. на цей час за три місяці затримки відповідач повинен сплатити середньомісячний заробіток у розмірі 3654 грн., у звязку з чим просить стягнути з ООТС «Хліб-Сіль-Плюс» заборгованість по заробітній платі у розмірі 3000 грн., середній заробіток за три місяці затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3654 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання зявився, з позовними вимогами не згоден, надав заперечення проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що «14» травня 2015 року поміж [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна мережа «Хліб - Сіль Плюс» було укладено договір на виконання робіт, відповідно до якого, позивач зобов'язався виконати за завданням замовника роботи з попередження крадіжок товарно-матеріальних цінностей підприємства, а підприємство відповідача (замовник за договором) зобов'язалось прийняти виконані роботи та здійснити їх оплату. Як встановлено п.1.1., роботи мали виконуватись позивачем у період з «14» травня 2015р. по «07» червня 2015р. Згідно до п.2.1. Договору, за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві її ціну в розмірі 600,00грн. (Шістсот грн. 00 коп.).Як передбачено п.2.2. договору, оплата роботи здійснюється не пізніше тридцяти дні з дня прийняття Замовником роботи. Тож, відповідно до умов договору, ТОВ «ТМ «Хліб - сіль Плюс» (як замовник за договором) зобов'язалось виплатити позивачу (як Виконавцю за договором) винагороду відповідно до акту виконаних робіт ( наданих послуг), протягом 30 календарних/днів з моменту прийняття виконаних робіт Замовником та підписання відповідного Акту приймання - передачі виконаних робіт сторонами. Акт приймання - передачі виконаних робіт на погодження та підписання [PERSON] на підприємству до цього часу не був. Тож, з врахуванням положень п.2.2. договору, укладеного поміж позивачем та відповідачем по справі, строк оплати за Договором на виконання робіт від 14.05.2015р. на цей час не настав. Таким чином, будь - яких порушень в діях відповідача щодо неналежної оплати робіт, виконаних позивачем по справі, не існувало та не існує. Що стосується вимоги позивача щодо відшкодування йому «завданої» моральної шкоди, то відповідно до п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я , у порушенні права власності в ому числі і інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні явних негативних наслідків. Тож, з врахуванням відсутності будь - яких незаконних дій та/або бездіяльності з боку відповідача по відношенню до позивача по справі, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними. Також, позивачем не обґрунтовано і не доведено належними доказами того, які втрати «майнового характеру та яких моральних і фізичних страждань він зазнав та якими критеріями він керувався оцінюючи начебто завдану йому моральну шкоду саме в 3 000 грн. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини: відповідно до частини 1\~статті 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частина 2\~статті 233 КЗпП України\~передбачає, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. На підставі вищенаведених норм\~статті 233 КЗпП України, вважаємо, що для звернення до суду з позовом про порушення права робітника встановлено тримісячний строк, окрім позовів про звільнення, для яких позовний строк встановлений в один місяць, та позовів про порушення оплати праці, для яких позовний строк не встановлений, що визначено частиною 1\~статті 233 КЗпП України. Згідно до\~статті 2 Закону України "Про оплату праці", основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди, вважають, що доводи позивача, - є не обґрунтованими. Позивач не надав до суду жодного доказу, підтверджуючого факт того, що дії Відповідача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від Позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~116,117,237-1 КЗпП України\~визначив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено\~тримісячний строк. перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2012 року № 282/0/4-12). Згідно частини 1\~статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею\~10,\~60 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, матеріалами справи доведеним факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджено договором на виконання робіт від 14.05.2015 року, де зазначено строк дії договору з 14.05.2015 року до 07.06.2015 року. ТОВ «ТМ «Хліб - сіль Плюс» (як замовник за договором) зобов'язалось виплатити позивачу (як Виконавцю за договором) винагороду відповідно до акту виконаних робіт ( наданих послуг), протягом 30 календарних/днів з моменту прийняття виконаних робіт Замовником та підписання відповідного Акту приймання - передачі виконаних робіт сторонами. Акт приймання - передачі виконаних робіт на погодження та підписання [PERSON] на підприємстві до цього часу не було. Статтями\~116,\~117 КЗпП України\~визначено: При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно до\~статті 2 Закону України "Про оплату праці", основна заробітна плата: Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Щодо вимог, про стягнення моральної шкоди на підставі\~ ст. 23 ЦК України\~та ст..2371КЗпП України. Суд вважає, що між сторонами склались трудові правовідносини в межах яких врегульовані вказані правовідносини, оскільки, статтею 23 ЦК України\~визначено: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття\~2371\~КЗпП України\~визначено: відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вимоги статті\~2371\~КЗпП України, вимоги ст.10,\~60 ЦПК України, позивачами не доведено суду факту причинно-наслідкового звязку між бездіяльністю відповідача та заподіяння моральних страждань Вимогами\~ст..3 ЦПК України\~визначено: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи вимога\~ст..3 ЦПК України, якою передбачено право особи на звернення до суду за захистом порушеного права, в той же час вказаною нормою закону не визначено обовязок суду вирішення порушеного права в майбутньому. З цих підстав вимоги позивачів, щодо покладення обовязку на відповідача нарахування та сплату середнього заробітку, безпідставні.\~\~ На підставі вищенаведених норм\~статті 233 КЗпП України, для звернення до суду з позовом про порушення права робітника встановлено тримісячний строк, окрім позовів про звільнення, для яких позовний строк встановлений в один місяць, та позовів про порушення оплати праці, для яких позовний строк не встановлений, що визначено частиною 1\~статті 233 КЗпП України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах потрібно позивачу відмовити, оскільки договір на виконання робіт є строковим, був звільнений у відповідності закінченням дії договору, оплата праці буде проведена після прийняття виконаних робіт та підписання відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт сторонами, моральна шкода є необґрунтованою та не доведеною.

Outcome: dismissed