Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом (з урахуванням уточнень) до [PERSON] сільської ради Золочівського району Львівської області, у якому просить визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житловий будинок у селі Шопки по вул.Центральній, 9 Золочівського району Львівської області, видане виконкомом [PERSON] сільської ради 23 серпня 1995 року (реєс тровий запис №2), визнати недійсним та скасувати Державний акт про право приватної власності на землю від 23.01.1997 року №39 (серія ЛВ 1711) виданий [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради Золочівського району Львівської області №53 від 15.12.1993 року; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів №53 від 15.12.1993 року в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,8500 га, яка розташована на території с.Шопки [PERSON] сільської ради. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] сільська рада Золочівського району не вправі була приймати рішення про передачу спірної земельної ділянки, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться на території Лагодівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області і відповідно саме Лагодівська сільська рада повинна була приймати рішення про передачу цієї земельної ділянки у власність. Крім цього, позивач зазначає, що видача правовстановлюючих документів на спірний будинок також є незаконною, зважаючи на те, що [PERSON] у ньому зареєстрована лише з 11.01.1998 року, в цей час, коли право власності оформлене ще у 1995 році. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням поданих уточнень, підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та уточненнях до позову, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує, зазначила, що рішення про передачу земельної ділянки та житлового будинку прийняті у межах повноважень [PERSON] сільської ради Золочівського району. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечила, просить суд застосувати строки позовної давності, посилається на те, що позивач про порушення своїх прав могла дізнатися ще у 1997 році, з моменту відкриття спадщини після смерті свого батька. Представник [PERSON] також зазначає, що реєстрація [PERSON] у м.Львові була лише формальною, фактично [PERSON] протягом усього свого життя проживала за спірною адресою, де доглядала матір-інваліда, а також брала активну фінансову участь у будівництві житла. Представник [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечила, вважає його безпідставним. [PERSON] рада Золочівського району уповноважена була приймати рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, оскільки таке рішення приймало до того, як земля була віднесена до території Лагодівської сільської ради Перемишлянського району. Представники третьої особи Лагодівської сільської ради Перемишлянського району [PERSON], [PERSON] позов підтримали у повному обсязі. Третя особа [PERSON] позов підтримав, просить його задоволити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступних висновків. 15 грудня 1993 року [PERSON] сільською радою Золочівського району Львівської області прийнято рішення №53 про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, площею 0,85 га (для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,25 га; для особистого селянського господарства 0,60 га) [PERSON]. 28 березня 1995 року [PERSON] сільською радою народних депутатів Золочівського району Львівської області прийнято рішення №17 вважати можливим оформити право власності на житлові будинки в селах Підгайчики І Погорільці за громадянами згідно Додатку №1 (№71 Додатку [PERSON]П.). Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 23.08.1995 року [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с.Шопки Золочівського району. Крім цього, [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0,8500 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та ведення особистого підсобного господарства у с.Шопки [PERSON] сільської ради, згідно Державного Акту на право власності на землю серії ЛВ №1711 від 23 січня 1997 року. Згідно Свідоцтва про смерть серія І-СГ №426846 [PERSON] померла 10.06.2016 року. Як вбачається із відповіді №166 від 11 травня 2017 року [PERSON] сільської ради Золочівського району Львівської області на адвокатський запит згідно карти с.Шопки мірило 1:2000, яка є виготовлена у 1989 році за господарством по вулиці Центральна №9, в селі Шопки, рахується земельна ділянка площею 0,54 га. В 1995-1997 роках було розроблено проект роздержавлення і приватизації земель [PERSON] сільської ради, і житловий будинок та земельна ділянка площею 0,85 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства за адресою вулиця Центральна №9 в селі Шопки вже відносяться до с.Лагодів Перемишлянського району Львівської області. Із відповіді Лагодівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №99 від 05.05.2017 року на адвокатський запит вбачається, що зеемльна ділянка площею 0,85 га згідно доданих графічних матеріалів, відповідно Проекту формування території і встановлення межі Лагодівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 1992 року та Проекту роздержавлення і приватизації земель селянської спілки пайовиків «Прилуки» Лагодівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 27.12.1994 року за №383 дана земельна ділянка належить Лагодівській сільській раді. У відповіді на адвокатський запит №0-13-0.24-731/106-17 від 02.10.2017 року вбачається, що згідно проекту формування території і встановлення межі [PERSON] сільської ради земельна ділянка площею 0,85 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства не належить до земель [PERSON] сільської ради. Згідно частин 1,3,4\~ст. 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок в тому числі і для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача цих ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян в тому числі для: ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч.1 ст. 9 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до відання сільських рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі. Пунктом 1\~Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» було зобовязано сільських рад народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Відповідно до пункту 2 і 3 цього ж декрету було встановлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених\~статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до\~ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у приватну власність провадиться радою народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року (справа №6-92цс13), від 23 жовтня 2013 року (справа №6-93цс13), від 25 червня 2014 року (справа №6-67цс14), від 28 січня 2015 року (справа №6-221цс14), від 13 травня 2015 року (справа №6-164цс15), від 01 липня 2015 року (справа №6-319цс15) висловив правову позицію та зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. Таким чином, зважаючи на положення нормативно-правових актів, які діяли на момент прийняття та видачі оспорюваних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, питання про передачу земельної ділянки, площею 0,85 га у с.Шопки мало вирішуватися Лагодівською сільською радою Перемишлянського району Львівської області. Натомість, рішення про безоплатну передачу у власність спірної земельної ділянки від 15 грудня 1993 року та Державний акт на земельну ділянку від 23 січня 1997 року були видані [PERSON] сільською радою Золочівського району Львівської області, що не входило до її компетенції, оскільки відповідно до Проекту формування території і встановлення межі Лагодівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 1992 року та Проекту роздержавлення і приватизації земель селянської спілки пайовиків «Прилуки» Лагодівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 27.12.1994 року за №383. Суд не приймає до уваги відповідь на адвокатський запит [PERSON] сільської ради, оскільки такий містить суперечливі дані, які викликають сумнів у достовірності даних, зазначених у ній. Зокрема, у першій частині відповіді йдеться про земельну ділянку площею 0,54 га. Натомість, нижче відповідач веде мову про земельну ділянку площею 0,85 га. Також, відповідно до\~ст.17 ЗУ "Про власність" від 07.02.1991 року, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Всі члени сім'ї, робітничого двору, мешканці будинку мали повне право на набуття у спільну сумісну власність спірного будинку. Згідно ст.57\~Закону України "Про власність" якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено. Як стверджує представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], [PERSON] не сама здійснювала будівництво житлового будинку, вона лише частково брала фінансову участь. Будівництво також здійснювали її батьки, тому даний будинок повинен був стати спільною власністю усіх членів сімї. Відповідний факт не заперечується також іншими учасниками справи. Більше того, як вбачається із відповіді на адвокатський запит ЛКП №503 від 13.05.2017 року №164, [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] з 06.06.1971 року по 02.12.1997 року, тобто на момент оформлення права власності на спірний житловий будинок [PERSON] у ньому не була зареєстрована та не проживала. Посилання третьої особи [PERSON] на те, що реєстрація за іншою адресою була лише формальною не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Суд також приймає до уваги той факт, що на момент оформлення права власності на спірний житловий будинок батьки [PERSON] були живими, що підтверджується Свідоцтвами про смерть [PERSON] серія І-СГ №443549 та [PERSON] серія І-СГ №443548. Про незаконність видачі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок свідчить також той факт, що його оформлення відбулося швидше, ніж видача Державного акту право власності на землю, на якій цей будинок розташований. Тому, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved