Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18.08.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 38, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та різних поглядів на сімейне життя. Збереження сім'ї, на її думку, неможливе, оскільки відповідач вчиняв насильство відносно неї. За час спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Також просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на дочку [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, строку на примирення просила не надавати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, строку на примирення просив не надавати. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований 18.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 38 (а.с.3). За час спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач визнає позов і наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, наявні законні підстави для прийняття заяви відповідача про визнання позову. З огляду на вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дочку суд зазначає наступне. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру частки аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки і відповідача, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON], та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки № 743 від 19.02.2016 року, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, [PERSON] [INFO] перебуває на утриманні своєї матері [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки № 138 від 23.02.2016 року, виданої Тростянецьким районним центром первинної медико-санітарної допомоги, [PERSON], [INFO] року знаходиться на диспансерному обліку в Тростянецькій ЛАЗПСМ з приводу атопічного дерматиту, аденоїдиту, рецидивуючого бронхіту. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, визнання відповідачем в повному обсязі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню доньку в розмірі 1000 грн. з індексацією, відповідно до закону, щомісячно, з дня подачі заяви і до досягнення дочкою повноліття. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1051,20 грн. судових витрат та на користь держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212, 213-215 ЦПК України,

Outcome: approved