Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

31.05.2016р. до Слов'янського міськрайонного суду звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 08.04.2011 року між ним, [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики, який оформлено розпискою, власноручно написаною [PERSON] про отримання 320000 гривень строком повного погашення до 01 січня 2014 року, з частковим погашенням по періодам: до 01 січня 2012 року - 120000 гривень; до 01 січня 2013 року - 100000 гривень; до 01 січня 2014 року - 100000 гривень. [PERSON] - дружина [PERSON], дала свою згоду про отримання її чоловіком у позику 320000 гривень, про що свідчить власноручно написана розписка та її підпис на розписці від 08.04.2011 року. Після настання строку повернення отриманих в борг від нього грошових коштів у розмірі 320000 грн., в порушення умов договору,відповідач [PERSON] почав уникати телефонних розмов та зустрічей з ним, повідомивши про небажання виконувати свої зобов'язання за договором позики, підтвердженим борговою розпискою, мотивуючи відмову відсутністю грошових коштів. Починаючи з січня 2011 року відповідач [PERSON], усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи намір уникнути матеріальної відповідальності, за своїм борговим зобов'язанням, неодноразово посилаючи на скрутне фінансове становище своєї родини та відсутність вільних грошових коштів, просив відстрочити повернення боргу до 01.01.2012 року, потім просив ще відтермінувати до січня 2013 року, а потім сказав, що поверне всю суму боргу 01.01.2014 року, він був згоден на те, що усю суму у розмірі 320000 гривень [PERSON] поверне йому до 01.01.2014 року, а з січня 2014 року [PERSON] розпочав відмовлятись від повернення грошових коштів отриманих в борг. Однак, не зважаючи на його неодноразові звернення, до теперішнього часу відповідач [PERSON] не бажає виконувати свої боргові зобов'язання, а тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. На час виникнення боргових зобов'язань відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] [PERSON] позичав грошові кошти в сумі 320000 гривень за розпискою від 08.04.2011 року на потреби сім'ї, про що він та його дружина [PERSON] запевняли його. Отже, відповідач [PERSON], укладаючи з ним договір позики, на підтвердження чого останній видав боргову розписку власноручно написану, діяв в інтересах своєї сім'ї зі згоди дружини, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 65 СК України, він створює обов'язки для другого з подружжя відповідачки [PERSON] Таким чином відповідач [PERSON] отримав позику в інтересах своєї сім'ї, а тому зобов'язаними повернути кошти являються обоє з подружжя [PERSON] та [PERSON], які несуть солідарну відповідальність перед ним, [PERSON]. Отже, він вважає, що кошти у розмірі 320000 гривень, які він надав у борг відповідачам, є спільною сумісною власністю відповідачів, як подружжя, тому вони є солідарними боржниками. Оскільки боргова розписка від 08.04.2011 року не містить умов щодо розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За період заборгованості з 02.01.12р. по дату підготовки позову 05.05.2016 р. нарахована сума процентів у розмірі облікової ставки НБУ склала 162028,20 грн. (розрахунок додається). Крім того, у зв'язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань за договором позики, відповідно до ч. 1 ст. 1050 та ст.625 ЦК України, позивач має право вимагати від боржника сплати 3 процентів річних від простроченої суми та втрати від інфляції. Згідно розрахунків, нарахування у вигляді 3 процентів річних, за період з 02.01.2012 року до 05.05.2016 року, склали суму 32687,67 грн. (розрахунок надається) та втрати від інфляції за період з 02.01.2012 року до 05.05.2015 року склали 262790,62 грн. Просить суд: -стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 320000 гривень, 162028,20 гривень - проценти за користування, 32687,67 гривень - 3 проценти річних та 262790,62 гривень - втрати від інфляції згідно ст. 625 ЦК України, а всього 777 506,49 гривень; -судові витрати покласти на відповідачів. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив продовжити розглядати його позов за його відсутністю, в зв'язку з погіршенням стану його здоров'я. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надала до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] до нього визнає повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовна вимога підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - 08.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який оформлено розпискою, власноручно написаною [PERSON] про отримання 320000 гривень строком повного погашення до 01 січня 2014 року, з частковим погашенням по періодам: до 01 січня 2012 року - 120000 гривень; до 01 січня 2013 року - 100000 гривень; до 01 січня 2014 року - 100000 гривень; (а.с.15) - [PERSON] - дружина [PERSON], дала свою згоду про отримання її чоловіком у позику 320000 гривень, про що свідчить власноручно написана розписка та її підпис на розписці від 08.04.2011 року. (а.с.15) Таким чином, у суді було з достовірністю встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON], як позичальникові, з другої сторони, 08 квітня 2011 року було укладено договір позики, який згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, укладено у письмовій формі, шляхом надання [PERSON] розписки, що передбачено ч. 2 ст. 1047 ЦК України в якій вказано, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні, до теперішнього часу позичальником [PERSON] не було повернуто позикодавцеві [PERSON] суму позики у розмірі 320000 грн., що й підтверджується заявою відповідача [PERSON] від 22.06.2016 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На час виникнення боргових зобов'язань відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї то гроші, інше майно які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідач [PERSON], укладаючи з [PERSON] договір позики, на підтвердження чого останній видав розписку власноручно написану, зі згодою дружини [PERSON] - [PERSON] про отримання її чоловіком у позику 320000 гривень, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 65 СК України, що створює обов'язки для другого з подружжя - відповідачки [PERSON] Таким чином відповідач [PERSON] отримав позику в інтересах своєї сім'ї, а тому зобов'язаними повернути кошти являються обоє з подружжя [PERSON] та [PERSON], які несуть солідарну відповідальність перед ним, [PERSON]. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Зважаючи на наведені обставини, суд вважає про необхідність стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача [PERSON] борг за договором позики у сумі 320000 грн. Відповідно до ст. 1050, ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити три проценти річних. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 1050, ст. 625 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 3 відсотки річних, за період з 02.01.2012 року (дата виникнення прострочення повернення боргу) до 05.05.2016 року, що складає 32687,67 грн., яка була розрахована: 320000 грн. (сума боргу) х 3% (процентна ставка) / 100% / 365 днів х 1583 днів (кількість днів прострочення). Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки боргова розписка від 08.04.2011 року не містить умов щодо розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За період заборгованості з 02.01.2012р. до 05.05.2016 р. нарахована сума процентів у розмірі облікової ставки НБУ - 162028,20 грн.: сума боргу за період / 100% х облікова ставка НБУ / 365 днів х кількість днів прострочення. Суд вважає необхідним стягнути вказану суму, а саме відсоток за користування коштами, - 162028,20 грн., солідарно з відповідачів на користь позивача. Втрати від інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19,21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 625 ЦК України, загальна сума втрат від інфляції складає 262790,62 грн., яку необхідно стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача у повному обсязі, Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved