Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

24.07.2020 року позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги: Гераськівська сільська рада Марківського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями який розташований по [ADDRESS] , [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є пасинком позивача та зареєстрований у вказаному будинку, але з 2012 року не проживає в ньому, та не користується ним, оскільки виїхав із с. Тернівка Марківського району Луганської області, на сьогоднішній день він постійно проживає у м.Луганськ, а останні два місяці він перебуває за кордоном, де саме позивачу не відомо. На даний час засоби зв`язку з відповідачем відсутні, що унеможливлює вирішення питання без звернення до суду. Реєстрація відповідача у будинку [PERSON] створює для нього, як власника, певні труднощі, пов`язані з реалізацією своїх прав. Тому він змушений звернутися до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 30 липня 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачеві було надано строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів. Відзив на позовну заяву, заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідачем не подано. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до судового розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.43). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення (а.с.40-41,54-55). Правом на подачу відзиву не скористався, причин неявки суду не відомі. Третя особа: сільський голова Гераськівської сільської ради Плахотя Н.І. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до судового розгляду справи надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі (а.с.58). Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Жодних клопотань до суду не надійшло. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у суду матеріалами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні обставини справи та визначено відповідно до цього правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 18.03.1999 поку позивач [PERSON] є громадянином України, зареєстрований в [ADDRESS] та має присвоєно картку - платника податків [NUMBER] (а.с.4) Згідно свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області від 10.07.2001 року та технічного паспорту житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] (а.с.5-7). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області від 22.06.2020 в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON] (зареєстрований, але не проживає) (а.с.8). Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповдачами виникли правовідносини, що регулюються главою 28, 32 Цивільного кодексу України "Право власності на житло" та "Право користування чужим майном". Вирішуючи спір по суті заявлених поховних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Так ч.1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 с. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Позивач стверджує що відповідач [PERSON] є його пасинком, значиться зареєстрований, але не проживає з 2012 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). При цьому, позивачем суду, на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач (його пасинок) не користується житлом без поважних причин понад один рік, надано лише - свідоцтво про право власності та довідку про склад сім`ї, видану виконавчим комітетом Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області від 22.06.2020 року в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивачем не надано доказів з якого саме часу відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку. Вказані в позові свідки [PERSON] та [PERSON] не допитані безпосередньо судом, та не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, оскільки в судові засідання не з`являються та «за письмовою відмовою одержувача» відмовляються отримувати повідомлення про виклик (а.с.54-55, 56-57), до того ж позивач наполягав на розгляді справи без його участі. А суд позбавлений можливості сам збирати будь-які докази по справі, оскільки це може свідчить про його упередженість та надання переваг одній зі сторін. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Отже, суд вважає, що свідоцтво про право власності та довідка про склад сім`ї, які позивачем надані не є належними та достатніми доказами, які підтверджують відсутність відповідача у вказаному у житловому будинку та поважності причин його відсутності понад один рік. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем суду не надано, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити, бо позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, як те передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України. При цьому це не перешкоджає повторному зверненні до суду при наявності інших доказів. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладено,

Outcome: dismissed