Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

[PERSON] заявив позов, за яким просив розірвати договір довічного утримання, що був укладений ним з [PERSON] , застосувати наслідки розірвання договору, а саме повернути йому квартиру [ADDRESS] , визнавши за ним право власності на квартиру та скасувати заборону на відчуження квартири. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 20.02.2019 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзиву на позов не надійшло. Сторони в суд не зявились. Судом встановлено таке. 14.10.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. за реєстровим №4715. Посвідчуючи договір нотаріус наклала заборону на відчуження квартири, що є предметом договору, до припинення чи розірвання договору (зареєстровано в реєстрі за №4718). Відповідно до п.1 договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність на умовах цього договору квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,8 кв.м., житловою площею 18,40 кв.м. Взамін [PERSON] , як це зазначено в п. 7 договору, взяв на себе зобов"язяння довічно утримувати [PERSON] у вигляді: забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; проведення косметичного ремонту квартири; забезпечення відчужувача харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, при необхідності сплачувати лікування в стаціонарі. Грошова оцінка вказаних видів матеріального забезпечення в місяць сторонами погоджена в сумі 300 грн. на місяць (п.8 Договору). Позивач встверджує, що відповідач зобов"язання з пожиттєвого утримання не виконує, вимогу про розірвання договору відмовився отримати. Ці доводи позивача не спростовані відповідачем, і знаходять своє підтвердження наданими в обгрунтування позову письмовими доказами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Аналогічне положення міститься у п.9 договору. Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. За таких обставин та вимог закону, суд вважає за необхідне розірвати спірний договір довічного утримання, повернувши позивачу квартиру [ADDRESS] . Підлягає задоволенню і вимога позивача про зняття заборони відчуження квартири на підставі ст.ст. 18, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, позов може бути задоволено повністю. За такого рішення, витрати у справі суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved