Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 200 000 ( двісті тисяч) гривень за договором позики. З позову [PERSON] по якому відкрито провадження у справі(а.с.14-15) вбачається, що 01.10.2008 року вона передала [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 200 000 грн.00 коп., які останній зобов'язався повернути позивачу до 01 жовтня 2013 року відповідно до написаної [PERSON] розписки. Однак вище вказані кошти [PERSON] до цього часу не повернув. Позивач наголошувала, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики від 01.10.2008 року, що підтверджується розпискою. За умовами договору позика повинна була бути повернутою відповідачем (позичальником) до 01.10.2013 року, але відповідач уникає зустрічей та спілкування з позивачем та відмовляється повертати боргові кошти. Оскільки сума позики до теперішнього часу не повернута позивачу і борг складає 200000 грн., у зв'язку з чим вона змушена була звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.01.2014 року залучено по справі в якості третьої особи [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, послалася на обставини викладені в позовній заяві, відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов визнали, третя особа [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечували стосовно задоволення позову, оскільки вважать, що правочин є фіктивний і укладений з метою уникнення боргових зобов'язань по іншим цивільним справам які розглядаються в Октябрському районному суду міста Полтава. Суд, заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень за договором позики задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 01.10.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого останній отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 200 000(двісті тисяч) гривень,з кінцевим терміном повернення до 01.10.2013 року, що підтверджується борговою розпискою від 01.10.2008 року (а.с.13). 10.10.2006 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири в [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 4549 (а.с.36-41). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК України). Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Вище вказаний договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] Сторони перебували в шлюбі з 05.08.1998 року по 10 листопада 2008 року (а.с.,а.с.71-72,108-109).Проте, в договорі позики зазначалось про цільове використання позики [PERSON] для викупу та ремонту квартири, що розташована в [ADDRESS], крім того, що позикодавцем є мати відповідача [PERSON], [PERSON], яка знала про те, що позичальник перебуває в шлюбі, однак цей договір укладається позичальником не в інтересах сім"ї та грошові кошти, що отримуються у позику за цим договором, є особистою приватною власністю позичальника, не є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та не будуть використовуватись в інтересах сім"ї позичальника та його дружина не має зобов"язань щодо повернення вказаної суми позики. З вищевикладеного вбачається, що умови договору позики зачіпають інтереси дружини позичальника - [PERSON], яка своєї згоди на укладання такого договору не давала та не була залучена до його укладання. Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним з подружжя договорів …. стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї. 18.09.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.93-94,110). Між тим, між подружжям [PERSON] та [PERSON] існує спір з приводу розподілу спільного сумісного майна, що підтверджується письмовими доказами (а.с.,а.с.111-120). За змістом ст.234 ЦК України, фіктивний правочин вчиняється його учасником без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків, тобто «про людське око», зазначаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину його учасники мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про недійсність укладеного договору позики від 01 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON].Таким чином, з боку [PERSON] вбачається недобросовісність по відношенню до своєї дружини. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 200 000 ( двісті тисяч) гривень за договором позики не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed