Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

16 липня 2014 року ПАТ "Миколаївобленерго" в особі директора філії Снігурівського району звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту, але неоплачену електроенергію. В заяві вказав, що відповідач являється споживачем електроенергії енергопостачальної компанії позивача по справі, допустив порушення "Правил користування електроенергією для населення". У період за січень - червень 2014 року не здійснив розрахунки з позивачем за використану у цей період електричну енергію, внаслідок чого станом на 10 липня 2014 року виникла заборгованість на загальну суму 124грн.36коп. У добровільному порядку він відмовляється сплатити заборгованість, а тому позивач просив суд стягнути з нього суму заборгованості у примусовому порядку. У судове засідання сторони не з'явилися, про день, час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача у своїй заяві просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено слухати справу за відсутності сторін у порядку заочного розгляду. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. На підставі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Договір, у тому числі і договір про користування електричною енергію, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст.ст.509, 525-526, 598, 610-611, 625, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язків. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідач [PERSON] мешкає за адресою: с.Поляна Снігурівського району Миколаївської області, є споживачем електроенергії підприємства позивача, що підтверджується договором про користування електричною енергією №713 від 13 лютого 2012 року на а.с.3. Пунктом 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, встановлено,що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10-го числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Тобто між сторонами склалися правовідносини на постачання електричної енергії. Як вбачається з особового рахунку [NUMBER] станом на липень 2014 року заборгованість за використану, але неоплачену електроенергію, який надав позивач, складає 124грн.36коп (а.с.4). Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок відповідач суду не надав. Суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань, які випливають з умов договору, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. У добровільному порядку відповідач сплатив борг в період розгляду справи в суді. За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті на користь позивача судових витрат у справі - 243грн.60коп.

Outcome: approved