Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звервлася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про захист прав споживачів та повернення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позову позивач зазначив, що знайшов на інтернет сайті реклауи нового авто «GREAT WALL Haval M4 FL Luxury» 2016 року випуску за прийнятною для нього ціною -223000,00 грн, яке можна придбати за адресою: м. Дніпро, пр.-т газети «Правда», 23. Поспілкувавшись з менеджером компанії, яка запевнила, що авто є в наявності, можна приїздити та купувати автомобіль, він 30.08.2017 року прибув до м. Дніпро, пр-т. газети «Правда»,23. Після вибору автомобіля менеджер повідомила, що необхідно зробити предоплату для гарантії, що він купує автомобіль. Підписання договору носило формальний характер без детального ознайомлення і відповідних пояснень його положень. Оскільки, зі слів менеджера-консультанта, вони не мають можливості за одним договором прийняти оплату в сумі 223000,00 грн. одним платежем, тому сума була розбита на дві рівні частини і укладено два договори фінансового лізингу № 3526, №3527 на один і той самий предмет лізингу. Оформлення документів в ДАІ було перенесено на наступний день, коли йому повідомили про дефекти в двигуні автомобіля та запропонували почекати пошук іншого автомобіля 1-3 дні. Після безрезультатних пошуків йому запропонували розірвати договір і повернути гроші. 06.09.2017 після написання і направлення заяви про повернення коштів до головного офісу в м. Київ йому запропонували почекати 15 діб, після чого повідомили, що кошти отримає через 31 день з дня про розірвання договору, після неодноразово повідомляли, що автомобіль проходить таможенний контроль і він зможе його забрати. 01.11.2017 йому повідомили, що представництво закрите і питанням яке його цікавило не володіє ніхто. Ніяких документів про укладення договору він не має, крім платіжних документів на розрахунковий рахунок ТОВ «Єврокар Україна». Позивач вважає,що вважає, що його ввели в оману і змусили підписати спочатку договір від 30.08.2017, потім внести кошти на банківський рахунок ТОВ «Єврокар Україна», а потім написати письмову заяву про розірвання оспорюваного договору. ТОВ «Єврокар України» автомобіль позивачу не надав, сплачених коштів не повернув. Позивач просить визнати неукладеними Договори фінансового лізингу № 3527 та 3526 від 30.08.2017 між ним та ТОВ «Єврокар Україна», стягнути кошти загальною сумою по 111500,00 грн., набутих без підставної правової підстави за кожним договором та 8000грн моральної шкоди та судовий збір в дохід держави. Позивач [PERSON] до суду не прибув, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі на підставі наявних у справі доказів, позов підтримав в повному обсязі і просив його задовольнити, Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позов не надав. Так як позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази, прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача з наступних підстав. У відповідності до вимог п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства с справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Пунктом 3 ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Виходячи з положень статей 1 та 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу. Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно положень ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є наступні умови, що зазначені в договорі фінансового лізингу: про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти по оплаті, в тому числі комісію за організацію договору, здійснену споживачем, у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Відповідно до роз'яснень викладених в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Частиною 1ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї в сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Вищевказані порушення зі сторони відповідача, відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 638 ЦК України, ст.ст. 6, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» є підставою для визнання недійсним .Договору фінансового лізингу № 3526 від 30.08.2017, та Договору фінансового лізингу № 3527 від 30.08.2017. Виходячи з вищевикладеного суд констатує, що Договори фінансового лізингу № 3526 від 30.08.2017, № 3527 від 30.08.2017 є недійсними. Згідно з ч.9 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони відшкодовуються винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. За вимогами ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що спірні договори фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було, що свідчить про їх нікчемність. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вніс на рахунок ТОВ "ЄВРОКАР УКРАЇНА" 223000,00 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, позов в частині стягнення на користь відповідача сплачених коштів є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню шляхом стягнення із відповідача на користь позивача сплачених коштів за Договором фінансового лізингу № 3526 від 30.08.2017 у розмірі 111500,00 грн. та за Договором фінансового лізингу № 3526 від 30.08.2017 у розмірі 111500,00 грн. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так як позов задоволено частково, а позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави слід стягнути 640,00 грн. судового збору за вимоги майнового характеру. На підставі викладеного і

Outcome: partial