Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 07 жовтня 2005 року надала відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 2575,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 130 гривень, щомісячно до повної сплати боргу, про що відповідачка власноруч склала розписку без вказівки дати повернення боргу. 13.05.2015 р. вона звернулася письмово до [PERSON] щодо повернення боргу, однак до теперішнього часу борг їй не повернуто. Відсотки останній раз були сплачені 07.07.2007 р. Таким чином сума заборгованості за відсотками за період з 07.07.2007 року по 01.03.2015 року (91 місяць) становить 11830,00 грн. Крім суми боргу та відсотків, відповідач, відповідно до ст.625 ЦК України, зобовязана повернути їй суму боргу з врахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, яка складає: 2575 грн. (основний борг) + 77,25 грн.(3% річних) + 4714,83 грн. (інфляційні) = 19197,08 грн. Так як відповідач добровільно борг їй не повернула, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідачки суму боргу за розпискою в розмірі 2575,00 грн., інфляцію в розмірі 4714,83 грн., заборгованість по несплаченим щомісячним відсоткам в розмірі 11\~830,00 грн., 3% річних у розмірі 77,25 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики в письмовій формі, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] 07.10.2005 гроші в сумі 2575 грн., зі сплатою відсотків в сумі 130,00 грн., щомісячно, про що суду позивач надала розписку [PERSON] про отримання від неї в борг грошей в сумі 2575 грн. (а.с. 13). За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач [PERSON] гроші за договором позики та відсотки позивачу не повернула, то вони разом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми підлягають стягненню з останньої. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий курєр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники, згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Розрахунок суми боргу, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів здійснено відповідно до Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. Так індекс інфляції за період з 07 жовтня 2005 року по 01 березня 2015 року (дата розрахунку) складає 283,1 %. Розрахунок індексу інфляції: 2575 х 283,1 2575 = 4714,83 грн., де : 2575 - це борг; 283,1 індекс інфляції за прострочений період. Таким чином сума боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних складає: 2575 грн. (основний борг) + 77,25 грн.(3% річних) + 4714,83 грн. (інфляційні) = 7367,08 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вже вище зазначалось відповідач [PERSON] зобовязалася повернути отримані кошти та сплачувати щомісячно відсотки (130 грн.), однак взяті на себе зобовязання по сплаті відсотків також виконувала не належним чином. Як позивач зазначила у позовній заяві , відповідач останній раз сплатила їй відсотки 07.07.2007 року, отже заборгованість по несплаченим відсоткам за період з 07.07.2007 р. по 01.03.2015 р. (дата розрахунку) - 91 місяць, становить 11\~830,00 грн. (91 х 130 грн.). На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] понесла і документально підтвердила витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved