Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

22 березня 2016 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позивач зазначила, що 12.10.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, 03.10.2014 року рішенням Березівського районного суду Одеської області шлюб було розірвано, від спільного проживання мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. [PERSON] вказала, що дитина проживає разом з нею, та перебуває на її утриманні, будь-якої матеріальної допомоги [PERSON] сину не надає, його вихованням не цікавиться. Крім того зазначила, що на даний час не працює, увесь свій час присвячує сину, оскільки він переніс операцію на серці, постійно хворіє, перебуває на диспансерному обліку в Маринівській АЗПСМ з приводу вродженої вади серця. Позивач зазначила, що сину потрібні кошти на лікування та відвідування санаторію. Також [PERSON] вказала, що інших дітей у відповідача на утриманні немає. У зв'язку з вищевказаним [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні 05.05.2016 року до початку розгляду справи по суті зазначила про зменшення розмір аліментів з суми 2000 грн. до 800 грн. щомісячно, про що також зазначила у заяві (а.с.40). Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні 05.05.2016 року позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів у сумі 800 грн. щомісячно повністю визнав та не заперечував проти їх задоволення, про що зазначив у заяві (а.с.37). Дослідивши матеріали справи, думку позивача та відповідача, який позов визнав, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до частини четвертої статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…». Згідно рішення Березівського районного суду Одеської області від 03.10.2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Судом встановлено, що [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син, що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.02.2013 року серія [NUMBER] (а.с.3). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Березівського району Одеської області від 16.03.2016 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] та має відповідний склад сім'ї, а саме: сина - [PERSON] ,[INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Маринове [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу вродженої вади серця (а.с.8). Малолітній [PERSON] хворіє на вроджену ваду серця, що підтверджується медичними документами (а.с.16-28). Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач свого обов'язку утримувати дитину не виконує. Відповідно до частини другої статті 182 СК України встановлено: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України». Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно статті8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", «вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення». З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечує проти позову, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 22.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частини першої статті 191 СК України «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову». Як зазначено вище, позов подано саме 22.03.2016 року. В силу статті 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 551 гривень 20 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: approved