Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: - припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]; - визнати за нею право власності на 13/40 частин квартири [ADDRESS]; - стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 731,25 гривень. До початку розгляду справи по суті [PERSON] заявив зустрічний позов, в якому просив: - визнати за ним право власності на 13/40 частин квартири [ADDRESS], з яких 3/20 частин, як частки, придбаних в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу нерухомості №2262 від 04.03.1998 року, - 3/10 та на 7/40, як частки у спільній власності на квартиру, яка припинена; - в порядку розподілу судових витрат стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 243,75 гривень з кожної. В судове засідання позивач [PERSON] надала заяву (а.с.71), в якій просить розглянути справу за її відсутності, задовольнити її позов в повному обсязі, а також визнає заявлений зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом [PERSON] також надав суду заяву (а.с.72), в якій визнає позов [PERSON], але просить задовольнити і його позов. Судовий розгляд просить провести за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у своїх клопотаннях теж визнали як первісний (а.с.32, 33), так і зустрічний (а.с.69, 70) позови, та просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з копії рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2005 року у справі №2-438/05р. (а.с.67) [PERSON] (а.с.5-7) і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу 17 липня 1981 року по 10 лютого 2005 року (а.с.68). Перебуваючи у вказаному шлюбі, 04 березня 1998 року на підставі договору №2262, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею "Україна" ЛТД (а.с.10-11), [PERSON] придбав 3/10 частини квартири [ADDRESS]. Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, який діяв на час придбання 3/10 частин квартири, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, що крім того узгоджується з діючими положенням ст. 60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 70 СК України, частини 2 ст. 370 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином оскільки [PERSON] визнав первісний позов, а [PERSON] визнала зустрічний позов, суд вважає, що їх частки у праві спільної сумісної власності за вказаним договором є рівними. Тобто, кожному з них належить по 3/20 (6/40) частин квартири. Крім того, 7/10 частин квартири [ADDRESS] було приватизовано згідно із Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", та право спільної сумісної власності на них, згідно копії свідоцтва [NUMBER] про право на житло від 05 квітня 1999 року (а.с.12), зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За ч.1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому, як встановлює частина 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вказує частина 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки усіма сторонами визнано як первісний, так і зустрічний позови, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутні домовленість щодо розміру їх часток, а тому вважає, що частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у праві спільної сумісної на 7/10 частин квартири [ADDRESS] є рівними. Тобто, кожному із сторін належить 7/40 частин спірної квартири. Таким чином, позовні вимоги як [PERSON], так і [PERSON], щодо визнання за кожним із них право власності на 13/40 частин спірної квартири - підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір сплачений [PERSON] підлягає стягненню з [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 243,75 гривень з кожної. При цьому, згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати (в тому числі - судовий збір) сплачений [PERSON] на суму 731,25 гривень не можуть бути стягнуті у солідарному порядку, як ставить питання позивач, у зв'язку з чим, її позов підлягає задоволенню частково, а не в повному обсязі. Питання про визначення часток відповідачів [PERSON] і [PERSON] у встановленому порядку не порушено, та відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується, а тому 7/20 частин квартири залишаються у їх спільній сумісній власності.

Outcome: partial