Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

17 жовтня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] стягнення аліментів на утримання дитини. У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що з 23 липня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний судовим рішенням від 15 серпня 2011 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача, відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не надає коштів на її матеріальне забезпечення. У зв'язку з зазначеним [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд зробити перерахунок за час відсутності відповідача та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 25% від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 17 жовтня 2014 року (а. с. 2). У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а. с. 23), про причини неявки у судове засідання не повідомила, надіслала на адресу суду письмові заперечення проти позову (а. с. 11-12), до яких додала копії документів на підтвердження проживання дитини разом із нею, також вказала, що позивач ухиляється від виконання судового рішення, яким визначено місце проживання дитини із нею, не віддає доньку матері, не повідомляє адресу, за якою переховує дитину, у зв'язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що сторони з 23 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2011 року (а. с. 3). Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 6). З копії рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2014 року вбачається, що прізвище відповідачки було змінено на "[PERSON]" внаслідок реєстрації шлюбу. Даним судовим рішенням місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], було визначено з матір'ю [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17-18). Вказане судове рішення апеляційної інстанції було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2014 року (а. с. 19-20). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 червня 2012 року за № 621, виданої ремонтно-експлуатаційною організацією № 404, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON], [INFO] (а. с. 21). Після оголошення головуючим заперечень відповідача проти позову представник позивача визнала зазначені вище факти, а також зазначила, що з відповідачкою дитина мешкає з 17 грудня 2014 року, а до цього часу [PERSON] проживала разом із батьком, у зв'язку з чим уточнила позовні вимоги, а саме: просила суд стягнути аліменти з відповідача на користь позивача за час проживання дитини із батьком до 17 грудня 2014 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні було встановлено, що судовим рішенням, яке вступило в законну силу, місце проживання малолітньої доньки сторін було визначено з матір'ю - відповідачем по справі, за адресою останньої дитина зареєстрована, а представник позивача підтвердила у судовому засіданні, що з 17 грудня 2014 року малолітня [PERSON] дійсно проживає з відповідачем по справі, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по даній справі, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved