Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

10 липня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 червня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №21 по вулиці Лісовій в селі Синичено, Ізюмського району, Харківської області. Позивач свої зобов'язання по договору виконав належним чином. Однак, відповідач не реагує на звернення позивача з приводу нотаріального посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу.\~\~Оскільки, договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна не посвідчений нотаріально, це не дає можливості для реалізації позивачем прав по розпорядженню придбаним майном. \~ \~ \~ \~В звязку з цим, просить визнати Договір купівлі-продажу № б/н від 19 червня 2018 року нерухомого майна, житлового будинку № 21 по вул. Лісова в с. Синиченко, Ізюмського району, Харківської області укладений між [PERSON] та [PERSON], а також визнати за позивачкою право власності на вказаний вище будинок. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі , не заперечує проти задоволення позовних вимог та пояснив суду, що 19 червня 2018 року продав будинок позивачці. Вважає, оскільки він передав спірний будинок позивачці, то взяті на себе зобовязання виконав та не має часу та бажання здійснювати нотаріальне посвідчення договору. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 19 червня 2018 року укладено у простій письмовій формі Договір купівлі-продажу житлового будинку № 21 по вул. Лісова в с. Синичено Ізюмського району Харківської області, де [PERSON] продав, а [PERSON] купила вказаний будинок (а.с.5-6). За умовами вищевказаного договору [PERSON] повністю сплатила [PERSON] вартість 20000 грн. 00 коп. придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна. Пунктом 8 договору купівлі продажу сторони зобовязались в подальшому, у відповідності до ст. 657 ЦК України провести нотаріальне посвідчення даного договору, однак нотаріально вказаний договір не посвідчувався. Згідно копії акту приймання- передачі майна, який є невідємною частиною договору купівлі продажу відповідач, [PERSON], передав, а позивач, [PERSON] прийняла у власність наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями № 21 по вул. Лісова в с. Синичено Ізюмського району Харківської області ( а.с.7). Позивачка дві зверталась до відповідача з вимогою нотаріального посвідчення спірного договору купівлі продажу, одна відповідач на вимоги не реагує. Статтею 657 ЦК України в становлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації», а відтак положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Суд також враховує і правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-1288цс17. Відповідно до статті 1 протоколу 1 Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Поняття "майна" включає в себе в тому числі і будинок (рішення ЄСПЛ від 23.09.1982р. у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції"). Оскільки відповідачка по справі відмовляється від нотаріального посвідчення договору, що підтверджується наданими до суду копіями листів позивача, отримані відповідачем, згідно пояснень відповідача вона в категоричній формі відмовляється будь - яким чином від укладення його в нотаріальній формі, відсутні докази на підтвердження об`єктивних обставин, що не дозволяють відповідачу прийняти участь у нотаріальному оформленні договору, зважаючи на те, що на час укладення договору він не підлягав державній реєстрації, а також враховуючи що позивач має непорушне право на мирне володіння своїм майном, в тому числі шляхом визнання його власником майна, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved