Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.11.2012 року, вони зареєстрували шлюб з відповідачкою у виконкомі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис під № 71 та видано Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Значний час їх фактичне проживання однією сім"єю з відповідачкою припинено. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] та дочку - [PERSON] [INFO]. Спільне життя у сторін не складалося з причин відсутності взаємного порозуміння та поваги. Внаслідок вказаного у них склались різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Спільне господарство сторони також не ведуть. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, однак в матеріалах справи міститься заява, яка є нотаріально посвідченою , з якої вбачається, що сторони дійшли згоди щодо виховання дітей, малолітня донька [PERSON] залишається проживати та виховуватись з матір"ю, а син - [PERSON] з батьком- тобто позивачем. Разом з тим, підписуючи вказану заяву відповідачка вказала, що має намір розірвати свій шлюб з [PERSON] Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Частиною 2 статті ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Спору з приводу місця проживання дітей між сторонами відсутній. Відповідно до заяви посвідченої приватним нотаріусом О.І Рак № в реєстрі 5918,5919 , син [PERSON] 10.05.2013 року , залишений проживати та виховуватися разом з батьком [PERSON] , а донька [PERSON] - з її матір"ю [PERSON] При визначенні місця проживання дитини за СК поняття місця проживання це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст.161 СК України це може бути один із батьків (баба, дід або інші родичі дитини), а не конкретне місця її проживання. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, а малолітню залишити проживати з батьком. Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved