Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

27.06.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею як за спадкоємницею першої черги за законом після смерті матері [PERSON], померлої 01.11.2016 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Стефаника Василя, № 21. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Стефаника Василя, №21, будувався на підставі рішення міськвиконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящихся та договору забудови, укладеного між її батьком [PERSON] та [PERSON] міськкомунгоспом №5-276 від 09.06.1965р. 11.12.1969р. помер її батько [PERSON]. Будівництво будинку продовжувала її мати [PERSON]. Рішенням міськвиконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих ся №68 від 06.02.1970р. було її матері [PERSON] надано дозвіл капітального ремонту будинку з добудовою та збільшенням житлової площі. 01.11.2016р. померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Стефаника Василя, № 21. Позивач прийняв спадщину після матері шляхом спільного проживання. Інші спадкоємці першої черги за законом, сини спадкодавця [PERSON], [PERSON], спадщину не прийняли та в установлений законом строк відмовилися від прийняття спадщини. На момент смерті спадкодавця будинок був побудований та готовий до здачі на 100 %, проте здати в експлуатацію та зареєструвати право власності на побудований будинок мати не встигла. Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Стефаника Василя, № 21, у звязку з тим, право власності за спадкодавцем не зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач та його представник в судове засідання 19.12.2017р. не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що на підставі договору забудови від 09.06.1965р., посвідченого нотаріально, [PERSON] надана у безстрокове користування земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Петровського, №21. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №457448 від 20.05.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 11.12.2069 року. Згідно витягу із рішення Виконкому [PERSON] міськради депутатів трудящихся №68 від 06.02.1970р. надано дозвіл на переоформлення договору на індивідуальне будівництво у звязку зі смертю [PERSON] на його дружину [PERSON]. Згідно витягу із рішення Виконкому [PERSON] міськради депутатів трудящихся №121, п-3 від 19.03.1987р. [PERSON] надано дозвіл на проведення капітального ремонту будинку з добудовою та збільшенням жилої площі. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 17.05.2017р. по вул. Стефаника Василя, №21 в м. Ізмаїлі є житловий будинок, який побудований у період часу 1972-1991р.р. Згідно розпорядження [PERSON] міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» вулицю Петровського перейменовано у вулицю [PERSON]. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1277 від 25.09.2017р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Стефаника Василя, №21, є [PERSON] (рос. мовою) на підставі договору забудови від 19.05.1970р. Обєкти самочинного будівництва відсутні, будинок є завершений будівництвом та здачі в експлуатацію не підлягає. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1748 від 15.12.2017р. відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на обєкт нерухомості по вул.. Стефаника Василя, 21 в м. Ізмаїлі Одеської області: житловий будинок літ. «А» побудований у 1972р., тамбур літ. «А1» - у 1987р., веранда літ. «А2» - у 1978р., навіс літ. «А3» - у 1987р.; сарай літ. «Б» - у 1990р., сарай літ. «В» - у 1991р., гараж літ. «Д» - у 1991р. Враховуючи, що вказані будівлі побудовані до 05.08.1992р., то вони не підлягають до здачі в експлуатацію. Відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна (із змінами та доповненнями) тільки з 08.10.2012р. не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.09.1992р. Остання технічна інвентаризація провадилась станом на 17.05.2017р., що стало підставою для зняття штампів про самочинне будівництво. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №467494 від 02.11.2016 року, виданого [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 01.11.2016 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Стефаника Василя, № 21. За життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 17.05.1982р., яким житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Петровського, № 21, заповіла у рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджено свідоцтвом про її народження серії І-УР №479486 від 12.03.1960р., свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №252831 від 08.12.1979р., з якого вбачається про зміну її прізвища з «Петренко» на «Сентябову», спадщину після матері [PERSON] прийняла, оскільки проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується будинковою книгою, копія якої наявна у матеріалах справи. Інші спадкоємці за законом першої черги [PERSON], [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявами про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується копіями відповідних заяв наявних у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, письмовою відповіддю нотаріуса за №239/02-14 від 21.06.2017р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по вул. Стефаника Василя, №21 в м. Ізмаїлі, у звязку з тим, що станом на 31.12.2012р. право власності за договором про надання у безстрокове користування земельною ділянкою під будівництво індивідуального житлового будинку, посвідченого [PERSON] нотаріальною конторою 19.05.1970р. за №1-2366, забудовником в якому є [PERSON], згідно з довідкою №865, виданою КП «Ізмаїльське МБТІ» 23.05.2017р., не зареєстроване. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1748 від 15.12.2017р. відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на обєкт нерухомості по вул.. Стефаника Василя, 21 в м. Ізмаїлі Одеської області: житловий будинок літ. «А» побудований у 1972р., тамбур літ. «А1» - у 1987р., веранда літ. «А2» - у 1978р., навіс літ. «А3» - у 1987р.; сарай літ. «Б» - у 1990р., сарай літ. «В» - у 1991р., гараж літ. «Д» - у 1991р. Враховуючи, що вказані будівлі побудовані до 05.08.1992р., то вони не підлягають до здачі в експлуатацію. Відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна (із змінами та доповненнями) тільки з 08.10.2012р. не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.09.1992р. Будинок є завершений будівництвом. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги позивача щодо спадкування за законом після [PERSON], померлої 01.11.2016р., право власності на житловий будинок по вул. Стефаника Василя, №21 в м. Ізмаїлі. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved