Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання незаконною відмови щодо укладення договору про надання послуг з газопостачання, про визнання незаконними дій щодо справляння сплати з позивача за нормами споживання, про зобов'язання укладення договору про надання послуг з газопостачання, про зобов'язання відкриття особового рахунку, про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2013 р. власником квартири [ADDRESS] був онук позивача [PERSON], який 22.04.2013р. уклав з ПАТ «Одесагаз» договір за №107113 про постачання природного газу за нормами постачання із розрахунку на одну людину, що користується газовою плитою. 04.04.2014 р. дідусь власника (на той час) квартири №14, у даному випадку позивач [PERSON], придбав газовий лічильник G1,6ВК №7621807, виробництва Словаччина, вартістю 500 грн. У той же день сервісним центром ПАТ «Одесагаз» була здійснена повірка цього газового лічильника з відміткою у технічному паспорті. Після цього, згідно з вимогами ПАТ «Одесагаз», позивач [PERSON], зателефонувавши за тел. 723-34-31, замовив установку лічильника на 16.04.2014 р. У вказану дату прибуло двоє робочих, які: здійснили необхідні заміри труб, протягом 15 хвилин на порозі парадної зігнули дві труби діаметром ? дюйма, закріпили на стіні газовий лічильник, та одну трубу з'єднали з газовим стояком, а іншу трубу з'єднали через гнучкий шланг з газовою плитою. Тривалість всіх робіт склала близько 45 хвл. Після цього, робітники зажадали від позивача 800 гр. на руки, без пред'явлення та видачу розрахункового документу, як то передбачено п. 22 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. № 476). Однак, позивач, підписавши акт прийому-передачі виконаних робіт, відмовився сплачувати необґрунтовано завищену та взагалі безпідставно і голослівно заявлену суму вартості робіт. Звернувшись до ПАТ «Одесагаз», позивач намагався погодити договірну ціну та здійснити оплату послуг, однак керівництво відмовилось з ним спілкуватись. Більш того, пізніше виявилось, що вартість наданих послуг з установки лічильника, якимось чином збільшилась до суми 1023 грн. 31 коп., що у 2 рази перевищує вартість самого лічильника. Позивачу є незрозумілим з чого виходив відповідач, визначаючи вартість робіт з монтажу побутового приладу обліку газу, яка, згідно з відповіддю Одеського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України від 07.05.2014 р. (вих. №01-04/2094) складає 360 грн. 21 копійок. До того ж, встановивши газовий лічильник, ПАТ «Одесагаз» не уклало з попереднім власником квартири [ADDRESS] [PERSON] новий договір з газопостачання, та не почало розраховувати плату за надані послуги з газопостачання споживачеві за показниками встановленого лічильника, а продовжило нараховувати плату за старим договором. З липня 2014 р. позивач є власником 1/2 вищезазначеної квартири. З того часу [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогами укласти договір про надання послуг з газопостачання до належної йому квартири, та здійснювати стягнення плати за послуги газопостачання за показниками встановленого лічильника, при цьому відкривши споживачеві особовий рахунок, як це передбачено абзацами 11, 12 та 13 п. 32 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. № 476). Однак відповідач за твердження позивача, ігнорує всі звернення споживача, повідомляючи його в усній формі про те, що поки не буде здійснена оплата послуг з монтажу побутового приладу обліку газу в належній йому квартирі, розрахунок послуг з газопостачання буде здійснюватись за старим договором. В зв'язку з чим, позивач вважає, що відмова відповідача укласти письмовий договір про надання послуг з газопостачання, та дії відповідача щодо справляння плати за ці послуги за нормами споживання є незаконними, оскільки по-перше лічильник встановлювався, коли власником об'єкта споживача була інша особа, і законність вимоги про сплату коштів за монтаж приладу новим власником не закріплюється жодними нормами; по-друге - такий випадок, як несплата послуг з монтажу газового приладу, не є передбаченою законом підставою для відмови укласти договір, та справляння плати за нормами споживання, а ні за показниками лічильника. Позивач також посилається на, що він людиною похилого віку, пенсіонером, є Ветераном Труда. З 2011 року, після перенесених онкологічних операцій, знаходиться на диспансерному обліку в онкологічному диспансері. За період 2014 р. по цей час у нього різко погіршився стан здоров'я, різко погіршились зір та незворотні неврологічні процеси, що підтверджується записами в історії хвороби. Все це призвело позивача до значних втрат морального характеру, які він оцінює в суму 6000 грн., а лікування і придбання лікарських препаратів призвело до втрат матеріального характеру в сумі 2628 грн., що підтверджується копіями квитанцій. На підставі викладеного, позивач просить: 1.Визнати відмову відповідача укласти з [PERSON] письмовий договір про надання послуг з газопостачання, та дії відповідача щодо справляння плати з позивача за ці послуги за нормами споживання - незаконними. 2.Зобов'язати ПАТ «Одесагаз» укласти зі споживачем послуг з газопостачання [PERSON] договір про надання послуг з газопостачання. 3.Зобов'язати ПАТ «Одесагаз» відкрити споживачеві [PERSON] особовий рахунок; відкрити в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування грошей за спожитий природний газ та зазначити його номер у договорі. 4.Стягнути з ПАТ «Одесагаз» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2628 грн. 5.Стягнути з ПАТ «Одесагаз» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 6000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він 04.04.2014 р. придбав газовий лічильник G1,6ВК №7621807, виробництва Словаччина, вартістю 500 грн. У той же день сервісним центром ПАТ «Одесагаз» була здійснена повірка цього газового лічильника з відміткою у технічному паспорті. Після цього, згідно він зателефонував ПАТ «Одесагаз», замовивши установку лічильника на 16.04.2014 р.. у квартирі [ADDRESS], яка належала його онуку [PERSON]. У вказану дату прибуло двоє робочих, які здійснили необхідні дії пов'язані із встановленням лічильника, після чого зажадали від нього 800 гр. на руки, без пред'явлення та видачу розрахункового документу. Він відмовився надавати кошти, оскільки він не бачив розрахунку вартості робіт. Після того, він неодноразово звертався до ПАТ «Одесагаз» з вимогою укласти з ним договір, як споживачем, а також врахувати показання лічильника, проте його звернення не дали жодного результату. При цьому, йому пояснили, що після оплати вартості робіт, лічильник буде введений в експлуатацію. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, а її інтереси одночасно представляв позивач, згідно довіреності від 05.11.2015р. Представник відповідача ПАТ «Одесагаз» позовні вимоги не визнав та пояснив, що на час звернення споживача квартири [ADDRESS] щодо встановлення лічильника була встановлена відповідна оплата вартості робіт. Однак споживач даної кватири не сплатив вартість проведення робіт, а тому, лічильник не був прийнятий до експлуатації. Крім того, позивач не звертався до ПАТ «Одесагаз» з вимогами про укладення договору з газопостачання, а тому він не був укладений. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору мін від 30.07.2014р., посвідченого Другою Одеською державною нотаріальною конторою № 1-1314. (а.с. 42-43) Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, саме з дати набуття права власності на квартиру [ADDRESS] позивач отримав право здійснювати дії, пов'язані з утриманням майна, що йому належить на праві приватної власності. Так, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В зв'язку з чим, будь-які дії пов'язані з утриманням квартири [ADDRESS], у тому числі укладенням, зміни договорів з газопостачання та встановлення лічильнику мав право лише власник, яким до 30 липня 2014р. був [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та УЕГГм. Одеси ПАТ "Одесагаз" був укладений договір № 107113 від 22.04.2013р., укладеного про надання послуг з газопостачання за адресою [ADDRESS]. (а.с. 46-49) Таким чином, між сторонами, а саме [PERSON] та УЕГГм. Одеси ПАТ "Одесагаз" виникли договірні зобов'язання щодо надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Крім того, на дані правовідносини розповсюджувалась дія Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023 -ХІІ, на час виникнення правовідносин була чинною редакція від 02.12.2012р. (далі - Закону»). Так в преамбулі закону встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 22 ч. 1 Закону встановлено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, саме [PERSON] був споживачем за укладеним договором № 107113 від 22.04.2013р. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зателефонував ПАТ «Одесагаз» та замовив встановленні лічильникуу квартирі [ADDRESS]. Виклик зафіксований в журналі ПАТ «Одесагаз» (а.с. 53) 16.04.2014р. представниками монтажної дільниці УЕГГ м. Одеси ПАТ «Одесагаз» були виконані монтажні роботи зі встановлення газового лічильника. В судовому засіданні позивач не пояснив, що він узгоджував з власником квартири [PERSON] встановлення лічильника в квартирі, а також виклик працівників ПАТ «Одесагаз» для його встановлення. В той же час, будь-яких письмових доказів позивачем з цього приводу не надано. Таким чином, фактично повинні були виникнути правовідносини щодо договору підряду. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Однак [PERSON] на час замовлення послуг з встановлення лічильнику не був власником квартири, а тому в силу ст.ст. 319, 322, 334 ЦК України не мав право на укладення вищевказаного договору, оскільки доказів уповноваження його власником квартири не було надано в судовому засіданні. В той же час, суд вважає, що працівники ПАТ «Одесагаз» повинні були впевнитись у повноваженнях [PERSON] перед здійсненням робіт щодо встановлення лічильнику, однак цього не зробили, оскільки доказів протилежного представник відповідача суду не надав. Крім того, в порушення п. 2, 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023 -ХІІ, яка передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), перед початком робіт не надали [PERSON] інформацію про вартість робіт, порядок їх оплати. На підставі викладеного, суд вважає, що [PERSON] в вимогах щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка пов'язана з виконанням робіт щодо встановлення лічильнику у квартирі [ADDRESS] не є належним позивачем, оскільки такі вимоги мав право заявляти тільки споживач, а саме [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що встановлення лічильнику у квартирі [ADDRESS] є незаконним, оскільки було здійснено без погодження з її власником. В зв'язку з чим, суд вважає, що неможливо задовольнити позовні вимоги про визнання незаконними дій щодо справляння сплати з позивача за нормами споживання, оскільки лічильник був встановлений неправомірно. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни від 30.07.2014р., посвідченого Другою Одеською державною нотаріальною конторою № 1-1314. (а.с. 42-43) Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246. послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. У разі зміни власника об'єкта споживача укладається новий договір. У разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі. Таким чином, суд вважає, що дійсно позивач [PERSON] зі згоди іншого співвласника, а саме [PERSON] має право на укладення нового договору з газопостачання, оскільки відбулось зміна власника квартири на підставі договору міни від 30.07.2014р.. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Однак в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази відмови відповідача щодо укладення надання договору з надання послуг газопостачання, а також докази відповідних письмових звернень до відповідача. В той же час, є копії багаточисленних звернень позивача до інших установ, а саме прокуратури Суворовського району м. Одеси, Антимонопольного комітету України, Інспекції з питань захисту прав споживачів, прокуратури Одеської області. (а.с. 9-15). В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що позивач не звертався до них з приводу переоформлення договору з надання послуг з газопостачання. В зв'язку з чим, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання незаконною відмови щодо укладення договору про надання послуг з газопостачання, про зобов'язання укладення договору про надання послуг з газопостачання, про зобов'язання відкриття особового рахунку. Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В зв'язку з тим, що суд не визнає неправомірних дій з боку відповідача, то позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2628 гривень, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 гривень не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed