Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

28.12.2021 року [PERSON] звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, яким заборонити йому наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що 18 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з погіршенням сімейних стосунків, 10 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом про розірвання шлюбу, рішення по справі ще не прийнято. На даний час [PERSON] проживає окремо від чоловіка за адресою [ADDRESS] . Однак продовж тривалого часу [PERSON] вчиняє відносно неї фізичне та психологічне насильство, постійно погрожує фізичною розправою, ображає, підстерігає біля місця її проживання, що негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Оскільки [PERSON] систематично вживає алкогольні напої, то поведінка його є агресивною. Враховуючи те, що [PERSON] придбав рушницю та направляє їй смс повідомлення з погрозами, вона вважає, що є реальна загроза її життю. [PERSON] неодноразово зверталася за захистом своїх прав до правоохоронних органів, але це не дало жодних результатів. За таких обставин, [PERSON] звернулася до суду за захистом із заявою про видачу обмежувального припису для [PERSON] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.12.2021 року відкрито провадження за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Яременко О.І. в судовому засіданні підтримали заяву про видачу обмежувального припису для [PERSON] та просили задовольнити, про підстави та обставини якої пояснили так, як це викладено в заяві. Заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Чупілко С.П. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні заяви. Пояснили, що між [PERSON] та [PERSON] виникли неприязні відносини під час спільного проживання, що стало підставою для звернення дружиною до суду з позовом про розірвання шлюбу. За заявою чоловіка [PERSON] суд надав строк для примирення подружжя та збереження сім`ї. Проте примирення подружжя не відбулося. На теперішній час між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо участі батька, який проживає окремо, у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , яка проживає з матір`ю. Так, мати чинить перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною, не дає побачень, уникає спілкування по телефону, що унеможливлює мирним шляхом визначити час для побачень батька з дитиною. Мати надає батьку бачитися з дитиною лише після оплати додаткових коштів на її утримання. [PERSON] неодноразово зверталася до поліції із заявами про застосування щодо неї чоловіком [PERSON] психологічного та фізичного насильства. Вказані факти перевірялися органами поліції, але не знайшли свого підтвердження, з цих підстав провадження було закрито. [PERSON] стверджував, що не застосовував психологічного чи фізичного насильства, не висловлював погроз, не чинив переслідування своєї дружини [PERSON] та їх спільної дитини. [PERSON] працює, має постійні джерела доходу, не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку у наркологічному чи психіатричному диспансері. [PERSON] не направляв [PERSON] СМС-повідомлення, проте не вбачає в змісті поданих дружиною повідомлень жодних погроз застосувати насильство. Подані заявником [PERSON] фото, де зображений [PERSON] зі зброєю, взяті із соціальних мереж. [PERSON] розмістив в соціальній мережі фото зі зброєю, на яку має офіційний дозвіл, а тому в таких його діях відсутній склад правопорушення. Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи та їх представників, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, дослідивши подані докази, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] 18 вересня 2018 року зареєстрували шлюб в Кременчуцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №14. Цей факт підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 18 вересня 2018 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 22 квітня 2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №459). Заявник [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2020 року заявник [PERSON] звернулася до Відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з заявою щодо неправомірних дій [PERSON] 26.11.2020 року розгляд звернення [PERSON] було припинено за її ж заявою, яка зазначила, що самостійно розібралася у ситуації, яка склалася, та враховуючи те, що звернення не містило ознак кримінального правопорушення. З листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23.11.2020 року, адресованого [PERSON] , встановлено, що 26.10.2020 року заявник зверталася до Управління у справах сімей та дітей виконавчого комітету Кременчуцької міської ради з заявою щодо вчинення домашнього насильства відносно неї та її малолітньої дитини [PERSON] з боку чоловіка [PERSON] . За результатами оцінки рівня безпеки дитини, складеної службою у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, виявлено, що ознаки небезпеки для малолітньої [PERSON] відсутні. Підстав для взяття на облік дитини, як такої, що перебуває в складних життєвих обставинах, на даний час відсутні. Від соціального супроводу [PERSON] відмовилася згідно письмової заяви. За результатами оцінки потреб Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, сім`ю [PERSON] не рекомендовано на облік, які опинилися в складних життєвих ситуаціях. Роз`яснено положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 14.12.2021 року [PERSON] зверталася до БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП із заявою про погрози, які надходять від її чоловіка [PERSON] та в поясненні зазначила, що отримала від нього смс-повідомлення, текст якого містить погрози щодо фізичної розправи відносно неї. Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.12.2021 р. [PERSON] зверталася до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області із заявою про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього психологічного насильства, що як зазначено в поясненні виражається в погрозах фізичної розправи. Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні, в нічний час вона отримала СМС-повідомлення наступного змісту: "Лебедева - я узнал много интересного, сказать …., ничего не сказать. Хотя я тебя любил по-настоящему. Не ходи вечерами, я за тебя переживаю". [PERSON] вважала такий зміст повідомлень таким, що містить погрози. Незважаючи на те, що такі СМС-повідомлення надійшли не з телефону чоловіка, вона вважала, що направив їх саме [PERSON] з метою її залякування. Тому 14 та 17 грудня 2021 року звернулася в органи поліції з повідомленням про застосування до неї з боку чоловіка погроз життю, погроз застосувати насильство. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України від 07.12.2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закон № 2229-VIII). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). В ст. 350-1 ЦПК України встановлено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". В ст. 350-3 ЦПК України встановлено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству . Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження заінтересованої особи у реалізації своїх прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заявника. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Видача обмежувального припису потрібна саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що проблема домашнього насильства, може мати різні форми, починаючи з фізичного насильства і завершуючи психологічним насильством чи словесними образами, яка не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем, до того ж від такого насильства страждають не тільки жінки, а й діти, які дуже часто прямо чи опосередковано теж стають жертвами таких подій(справа Опуз проти Туреччини) За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, що підтверджують обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису можуть бути матеріали якими підтверджується наявність провадження (кримінального чи про адміністративне правопорушення) щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, винесення термінового заборонного припису, інформації про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, показання свідків, висновки експертиз, власна фіксація подій на аудіо- або відеоносії, фіксація з нагрудних камер поліцейських, повідомлення про подію в заклади охорони здоров`я, медичні довідки, роздруківки текстових повідомлень, копії заяви до поліції тощо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] не доведено, а матеріали справи не містять достатніх, достовірних та переконливих доказів того, що заінтересована особа [PERSON] є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису відсутні. Так, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] психологічного чи фізичного насильства щодо неї, а самі лише твердження заявниці про те, що останній погрожує їй направляючи СМС-повідомлення, ображає її, придбав рушницю і вона вважає це загрозою її життю, «підстерігає» її біля місця проживання, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. З наданих заявником фото, на яких зображена рука, що містить нібито синці, не вбачається, що саме [PERSON] вчинив фізичне насильство відносно [PERSON] шляхом нанесення тілесних ушкоджень. Також з фото неможливо встановити, кому саме належить зображена на фото рука, в який час було зроблено таке фото. Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Саме по собі звернення заявника [PERSON] до правоохоронних органів про можливе вчинення кримінального правопорушення без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не може свідчити про те, що вона стала жертвою домашнього насильства і бути підставою для застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20). Оцінивши СМС-повідомлення, подані заявником [PERSON] , суд вважає, що їх зміст не містить жодних погроз на її адресу. Навпаки, вказує на освідчення у коханні та турботливе ставлення. Фото [PERSON] з соціальних мереж, навіть зі зброєю на яку особа має офіційний дозвіл, також не може свідчити про застосування насильства до [PERSON] . Суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому. [PERSON] не був визнаний у встановленому законом порядку винуватим у вчиненні домашнього насильства чи будь-яких інших протиправних дій щодо дружини [PERSON] . Лише наявність спору між подружжям щодо виховання їх спільної дитини, бажання батька бачити свою дитину, яка проживає окремо від нього, наявність спору щодо утримання дитини, - не може бути підставою для підтвердження вчинення батьком домашнього насильства щодо матері дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed