Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» (далі - відповідач) на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 14.05.2018 у справі № 235/3148/17 за період з 15.04.2020 по 06.05.2020 включно, в розмірі 6816,32 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що положення ст.236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Наголошує, що вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст. 233 КЗпП України. Вказує, що рішення суду - постанова Апеляційного суду від 14.05.2018 виконано 07.05.2020 - позивача поновлено на роботі, а виплату проведено за рішенням суду по 14.04.2020 включно. Отже, до поновлення на роботі залишилось неоплачених 14 робочих днів, а значить 9 737,6 грн / 20 (середня кількість робочих днів у квітні та травні 2020 року) = 486,88 грн (за один робочий день) х 14 = 6 816,32 грн (кошти за останні 14 днів до виконання рішення суду та фактичного поновлення на роботі). Ухвалою суду від 17.09.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.43). Позивач до суду не прибув, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.55). Представник позивача - адвокат Родіонов А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Зазначив, що підстави для застосування давності у зв`язку зі спливом 3-місячного строку відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП відсутні, адже, враховуючи приписи Податкового кодексу України, дохід у виді отриманого середнього заробітку є об`єктом оподаткування, період вимушеного прогулу зараховується до стажу працівника, зокрема, позивач скористався своїм правом на відпустку, а тому, на думку представника, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення, відноситься до оплати праці працівника, тобто є заробітною платою. Відповідач надав до суду відзив на позов, за змістом якого погоджується з тим, що з 15.04.2020 по 06.05.2020 позивач на роботі поновлений не був, середній заробіток виплачений позивачу за період з 15.05.2018 по 14.04.2020 у повному обсязі; за період з 15.04.2020 по 06.05.2020 включно середній заробіток за несвоєчасно виконання рішення позивачу не виплачений; позовні вимоги відповідач фактично визнає, проте одночасно в судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки пропущений тримісячний строк звернення до суду, визначений ч.1 ст.233 КЗпП України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, матеріалами справи підтверджено, що постановою Апеляційного суду Донецької області від 14.05.2018 у справі № 235/3148/17 позовні вимоги [PERSON] до Покровської центральної районної лікарні про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення задоволено частково: - визнано незаконним наказ в.о. головного лікаря Покровської центральної районної лікарні № 01-05/179 від 12 червня 2017 року "Про застосування дисциплінарного стягнення" про застосування до завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; позовні вимоги [PERSON] до Покровської центральної районної лікарні про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково: - визнано незаконним наказ в.о. головного лікаря Покровської центральної районної лікарні № 01-05/195 від 03 липня 2017 року "Про звільнення з посади" про звільнення з посади з 03 липня 2017 року завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні [PERSON] ; - поновлено [PERSON] на роботі на посаді завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні з 04 липня 2017 року; - стягнуто з Покровської центральної районної лікарні на користь [PERSON] : 1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 липня 2017 року по 14 травня 2018 року у розмірі 105 652 (сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві) гривні 96 коп. Зобов`язано Покровську центральну районну лікарню при виплаті [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі; 2) на відшкодування моральної шкоди - 1 000 (одну тисячу) гривень 00 коп.; 3) на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3 456 (три тисячі чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 коп. (а.с.5-25). Постановою Донецького апеляційного суду від 14.04.2020 у справі №235/652/19 (провадження 22-ц/804/1096/20) позовні вимоги [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволені: стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 15 травня 2018 року по 14 квітня 2020 року в сумі 234 189 гривень 28 копійок (а.с.30-31). Наказом відповідача, який є правонаступником Покровської центральної районної лікарні, від 06.05.2020 №01-05/168 «Про поновлення на роботі» з метою виконання вищевказаного рішення Апеляційного суду Донецької області від 14.05.2018 поновлено на посаді завідуючого жіночою консультацією КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради, лікаря акушер-гінеколога [PERSON] з 04.07.2017 (а.с.32). Представники сторін визнали в судовому засіданні, що позивач вийшов на роботу 07.05.2020. Сторонами також визнається, що середній заробіток відшкодований відповідачем позивачу за період з 15.05.2018 по 14.04.2020 - тобто так, як зазначено в постанові Донецького апеляційного суду від 14.04.2020 у справі №235/652/19, а за період з 15.04.2020 по 06.05.2020 (дата поновлення позивача на посаді) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду позивачу не відшкодований. Із заключної виписки ПраватБанку за період з 18.05.2020 по 18.05.2020, наданої відповідачем, вбачається, що оплата в сумі 257 868,21 грн у справі №235/652/19 проведена відповідачем позивачу 18.05.2020, проти чого представник позивача не заперечував в судовому засіданні. Суд враховує такі норми права. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України Згідно з ч.1 та ч.5 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). За приписами ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом апеляційної інстанції при розгляді справи №235/3148/17, виходячи із заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням (травень - червень 2017 року), встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача згідно розрахункових листків за травень та червень 2017 року та довідки відповідача від 24.04.2018 № 01-17/1403, складає 486,88 грн. Такий же саме розмір середньоденної заробітної плати врахований й Донецьким апеляційним судом в постанові від 14.04.2020 по справі №235/652/19. Позивач перед звільненням працював за п`ятиденним робочим тижнем з двома вихідними днями - субота та неділя. Таким чином враховуючи, що рішення суду про поновлення позивача на посаді виконано 06.05.2020, поважних причин невиконання такого рішення представником відповідача не наведено, а середній заробіток на підставі ст.236 КЗпП України виплачений позивачеві по 14.04.2020 включно, тобто не за весь час затримки виконання рішення про поновлення працівника на роботі, до періоду затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, встановленого рішенням апеляційного суду - 481 робочих днів, встановлених рішенням суду апеляційної інстанції, має бути додано 14 робочих днів (з 15.04.2020 по 06.05.2020 включно). З огляду на викладене, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі позивача за період з 15.04.2020 по 06.05.2020 включно складає 6813,52 грн., виходячи з розрахунку: 486,68 грн. х 14 робочих днів. Втім, при вирішенні питання про наявність підстав для стягнення такої суми середнього заробітку з відповідача на користь позивача, суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 вказав, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена в ст.2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Разом з тим, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі це відновлення роботодавцем за порушення норм трудового законодавства, який розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Таким чином, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст.2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення не входить до структури заробітної плати, а є одним із спеціальних видів відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення визначається ч.1 ст. 233 КЗпП, тобто обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №369/10046/18 (провадження №61-9664св19), який також врахований в постанові Верховного Суду при постановленні рішення від 08.07.2020 у справі №336/5906/17-ц (провадження №61-39163св18), а також в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №369/12043/16-ц (провадження № 61-44770св18) - http://reestr.court.gov.ua/Review/91466115. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП). У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №758/9773/15-ц вказано, що установлені ст.233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст.233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку». В своїй постанові від 16.01.2018 у справі № 490/9707/14-ц (провадження № 61-256св17) Верховний Суду зробив висновок, що у ст.234 КЗпП України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в ч.1 ст.233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Як встановлено в ході розгляду справи, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за неповний період виплачений позивачу 18.05.2020, саме тоді позивач дізнався про порушення свого трудового права, з позовом до суду він звернувся 14.09.2020, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору; поновити строк звернення до суду позивач не просив, відповідного клопотання ані позивач, ані його представник в судовому засіданні не заявили. Доводи представника позивача з означеного питання є хибними, оскільки поняття «оподаткований дохід» (тобто дохід фізичної особи, який підлягає оподаткуванню) та «заробітна плата/оплата праці» не є тотожними/рівнозначними, а факт віднесення законодавцем отриманого особою середнього заробітку до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не свідчить, що такий дохід є саме заробітної платою в розумінні Закону України «Про оплату праці». На підставі викладеного суд доходить висновку про відмову в позові, оскільки [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх трудових прав поза межами строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України. Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України та відмову в позові, понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed