Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач посилається на те, що 18 жовтня 2014 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Приборжавської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, за актовим записом № 20. Від шлюбу в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Зазначає, що відносини у сім`ї не склалися через втрату почуття поваги та любові одного до одного, різні характери та погляди на життя. Шлюбні відносини припинено між ними більше трьох років, спільного господарства не ведуть. Відповідач належним чином не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини та не бере участі у його вихованні та утриманні. Фінансово не утримує не утримує дитину. Відповідач офіційно не працює, але виїжджає на заробітки за кордон, де отримує дохід. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею, [PERSON] і [PERSON] , відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 05.01.2021 у даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, які прични неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомленю про час та місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Поштова кореспонденція судом направлялася на адресу реєстрації місця проживання відповідача, встановленої в порядку передбаченому ч.ч.6, 7 ст. 187 ЦПК України, однак поштові конверти повернулися до суду з відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою», а отже в силу приписів п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, фіксація процесу звукозаписувальними технічними засобами засідання згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом з повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26.02.2019 Іршавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 18.10.2014, який зареєстровано у виконавчому комітеті Приборжавської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, за актовим записом № 20. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.4). Від шлюбу в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками якого вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки №981 від 28.12.2020, виданої виконавчим комітетом Довжанської сільської ради Закарпатської області син позивачки [PERSON] , [INFO] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні (а.с.10). Судом на підставі обґрунтувань позову та наявних в матеріалах заяв встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, спільного господарства сторони не ведуть. Відповідач належним чином не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини та не бере участі у його вихованні та утриманні. Фінансово не утримує дитину. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, проти надання строку на примирення заперечує, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо стягнення аліментів, суд доходить таких висновків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2395 грн. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час дитина сторін постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано відзиву на позов, як і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли б вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також враховує стан здоров`я відповідача, який є молодим працездатним чоловіком, спроможним сплачувати аліменти на утримання дитини, законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 30.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить лише необхідний мінімум для існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю та батьком дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2000 грн. відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Відтак позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, та, зважаючи, що в силу Закону позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того, суд роз`яснює сторонам положення статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: partial