Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, а саме просить суд виселети [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] з зазначеної квартири. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області, Сектор з питань опіки, піклування та усиновлення дітей Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою. В останній редакції своєї позовної заяви (а.с.202) [PERSON] просить суд визнати припиненим з 2006 року правовідношення сторін за договором піднайму квартири [ADDRESS], укладеного 13 грудня 2005 року між основним квартиронаймачем - [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з припиненням дії основного договору найму вказаної квартири; усунути перешкоди користування вказаною квартирою, власником якої є [PERSON] шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] в зазначеній квартирі. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. [PERSON], його адвокат Димовчи М.І. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. [PERSON], його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] заперечувли. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі. Представник ДМС надавав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 156). Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків. Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач був прописаний у вказаній квартирі на підставі договору піднайму від 16 грудня 2005 року, який не є власником або співвласником квартири та не набув права самостійного користування спірною квартирою на підставах передбачених законом. Неодноразові вимоги позивача до відповідача з приводу виписатись із вказаної квартири відповідач ігнорує, чим порушує гарантоване Конституцією України право власності позивача та право вільного користування належним їй житлом. Суд критично ставиться до вказаних доводів [PERSON] та вважає їх недоведеними з огляду на наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. [PERSON] всупереч викладеним нормам цивільно процесуального законодавства, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що вона є власником квартири [ADDRESS], як і не було надано доказів, що вона є законним користувачем вказаної квартири. З огляду на те, що позивач не має правового відношення до спірної квартири, а тому не наділена правами та обов'язками стосовно вказаного нерухомого майна, заявлені нею позовні вимоги є безпідставними, оскільки не встановлено порушень її прав. З приводу позовних вимог [PERSON] судом встановлено наступне. 13 грудня 2005 року між основним квартиронаймачем - [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про передачу квартири [ADDRESS] в піднайм [PERSON] (а.с.10). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15 жовтня 2010 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 5-6). 16 березня 2011 року [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру в КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», витяг № 29314113 (а.с. 7). 05 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири (а.с.80-82). 05 січня 2016 року до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с. 83-84). Таким чином на сьогоднішній день власником квартири [ADDRESS] є саме [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. [PERSON] у своїй позовній заяві та в судовому засіданні наголошує на тому, що відповідач [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS] з 24 березня 2006 року, коли припинив свою дію основний договір найму, укладений 13 грудня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] Суд погоджується з вказаними доводами позивача та вважає їх обгрунтованими з огляду на наступне. Як вже зазначалося вище договір піднайму квартири [ADDRESS], був укладений 13 грудня 2005 року між основним квартиронаймачем [PERSON] та піднаймачем [PERSON] (а.с. 10). Отже, сторони договору перебували у цивільно правовому відношенні (правовідношенні). Умови цього правовідношення містяться у договорі піднайму квартири та нормах цивільного законодавства, що регулюють ці відносини. На огляд суду [PERSON] так і не надав оригінал договору піднайму квартири, тому суд не може дослідити його, як належний доказ, однак суд вважає, що такий договір дійсно існував (копія а.с. 10) та зазначене не заперечується сторонами по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 ст. 781 ЦК України, договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи-наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму житла. У разі дострокового припинення договору найму житла одночасно з ним припиняється договір піднайму. Відповідно до довідки ВАТ "28 червня" [PERSON] помер 24.03.2006 року (а.с. 12). Вказані відомості не заперечуються сторонами по справі (обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню - ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Таким чином, основний договір найму припинив діяти з дати смерті основного квартиронаймача, а саме з 24 березня 2006 року. В свою чергу, у відповідності до ч. 4 ст. 823 ЦК України договір піднайму квартири, підписаний сторонами 13 грудня 2005 року, припинив свою дію в день, коли припинив діяти основний договір найму, а саме 24 березня 2006 року. Саме з цього часу [PERSON] втратив право на користування спірною квартирою. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання припиненим з 2006 року правовідношення сторін за договором піднайму квартири [ADDRESS], укладеного 13 грудня 2005 року між основним квартиронаймачем - [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з припиненням дії основного договору найму вказаної квартири обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимога [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO], не підлягає задоволенню з огляду на її необгрунтованість. Так, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: partial