Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Аграрного підприємства «Благодатненський птахопром», треті особи: Відділ Держземагенства в Арбузинському районі Миколаївської області, Реєстраційна служба Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 15.98 га на території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, укладеного із відповідачем 01 лютого 2004 року. Свої вимоги мотивував тим, що є власником земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 15,98 га, розташованої в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської. В листопаді 2014 року позивачу стало відомо, що від його імені та Аграрним підприємством «Благодатненський птахопром», 01 лютого 2004 року укладено договір оренди земельної частки (паю). 13 листопада 2006 року відділом Держземагенства в Арбузинському районі цей договір зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за № 040600502402. Позивач зазначає, що спірний договір він не підписував, крім того, договір оренди землі не містить невід»ємні його частини: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень ( обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та акт приймання-передачі об'єкта оренди, які є істотними умовами договору, тому просив визнати його недійсним. В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві та стягнути із відповідача на його користь судовий збір та витрати на проведення експертизи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити вимоги, оскільки такі є законними та обґрунтованими, суду пояснив, що під час укладення вказаного договору між сторонами не було досягнуто згоди з усіх умов договору, які є істотними умовами, будь-яких угод із відповідачем позивач не укладав і не підписував. До того ж, в порушення ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» до договору не додані документи, які є невід'ємною частиною такого договору, зокрема: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди. Посилаючись на наведене, просив визнати договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2004 року недійсним та стягнути із відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на проведення почеркознавчої експертизи. Представник відповідача Андросов С.В. просив суд відмовити в задоволенні позову, та пояснив, що позивач дійсно спірний договір оренди землі не підписував, однак підписала його особа, яка мала довіреність від імені позивача на повне право розпорядження належною йому земельною ділянкою від 27 квітня 2004 року та яка скасована в 2013 році. Тому вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні позову, оскільки такий є безпідставним. Начальник відділу Держземагенства в Арбузинському районі Миколаївської області надав суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника (а.с. 20) Начальник реєстраційної служби Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. (а.с. 21) Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV. За змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. В той же час, вирішуючи питання про дійсність договору оренди землі, необхідно брати до уваги положення ст. 3 ЦПК України та 15 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. З врахуванням цього, вирішуючи спори даної категорії слід установлювати, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-94цс13 та, в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] є власником земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 15,98 га та розташованої в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 8). 13 листопада 2006 року відділом Держземагенства в Арбузинському районі договір оренди вказаної земельної ділянки між [PERSON] та Аграрним підприємством «Благодатненський птахопром» був зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток ( паїв) за № 040600502402 та який був укладений 01 лютого 2004 року на 10 років (а.с. 11). Звертаючись до суду та заявляючи позов про визнання недійсним договору оренди землі, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що текст оспорюваного договору оренди землі не містить істотних умов договору. Разом з тим, із змісту оскаржуваного договору слідує, що сторони визначили об'єкт оренди, строк дії договору, орендну плату, цільове призначення, умови використання і збереження якості землі, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, умови її повернення орендодавцеві, існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки, ризики та відповідальність сторін. Щодо доводів позивача про відсутність у договорі оренди схеми земельної ділянки, її кадастровий план та акт визначення меж земельної ділянки в натурі, а також відсутність проекту відведення земельної ділянки, як однієї з істотних умов договору, що є підставою для визнання такого договору недійсним, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та зазначене не є підставою для визнання договору оренди недійсним, оскільки спростовується наявними в справі письмовими доказами. Оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, до договору оренди земельної ділянки додано копію державного акта, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідні план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні, а також вчинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів. Щодо доводів позивача про відсутність проекту відведення земельної ділянки, то у даному випадку згідно із законом розроблення проекту відведення земельної ділянки не потребується. У той же час, будь-яких порушень прав та інтересів позивача унаслідок відсутності у договорі оренди будь - яких істотних умов останній не обґрунтував та не довів. Позивач також не зазначив, чим відсутність зазначених умов у договорі порушила його законні права. За такого, зазначені вимоги позивача є безпідставним. Разом з тим, позивач при заявлені вимог про визнання договору оренди землі недійсним, належному йому на праві власності земельної ділянки, посилався і на ту обставину, що спірний договір не підписував. Вказані доводи [PERSON] підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 13 лютого 2015 року № 14, згідно якого підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» договору оренди земельної частки (паю) від 01.02.2004 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою.(а.с. 60-61). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Пунктом 8 Постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13, дійшов до висновку, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. А у постанові від 6 лютого 2012 у справі № 6-104ц11 Верховний Суд України дійшов до висновку, що частиною першою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним у розумінні частини другої ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Посилання представника відповідача на те, що договір оренди земельної частки (паю) від 01.02.2004 року підписаний від імені довірителя позивача [PERSON] в 2005 році, є помилковим з наступних підстав. Так, згідно довіреності від 27 квітня 2004 року [PERSON] уповноважив [PERSON] вчиняти всі дозволені законом правочини по розпорядженню належною позивачу спірною земельною ділянкою (а.с. 33) Згідно заяви від 22 квітня 2013 року довіреність від 27 квітня 2004 року [PERSON] відмінена (а.с. 47), що не заперечувалось сторонами. Як видно, спірний договір укладено 01 лютого 2004 року між Аграрним підприємством «Благодатненський птахопром» та [PERSON], а не згідно довіреності від 27 квітня 2004 року в особі [PERSON] Висновком судової почеркознавчої експертизи від 13 лютого 2015 року № 14 підтверджено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» договору оренди земельної частки (паю) від 01.02.2004 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Між тим, суд звертає увагу, що додаток до договору, укладений 13 листопада 2006 року, в день реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 01.02.2004 року, уже між сторонами Аграрним підприємством «Благодатненський птахопром» та [PERSON], в особі [PERSON], та підписаний останньою на підставі довіреності від 27 квітня 2004 року (а.с. 32). Також суд вважає помилковим твердження представника відповідача про те, що спірний договір між сторонами укладено в 2005 році, оскільки позивач тільки в 2005 році отримав державний акт на належну йому на праві власності земельну ділянку та бланки договорів оренди землі мають типографічну помилку в даті укладання « 1 лютого 2004р.» Як видно у спірному договорі, у розділі «предмет договору» текст виконано рукописно, при цьому заповнення назви сторін та визначення розміру орендної плати за 2004 рік виконано однаковим печатним текстом. Із такого вбачається, що сторони обговорили питання про визначення розміру орендної плати також і за 2004 рік, що дає підстави суду вважати, що договір був укладений саме в 2004 році. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору, текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 5), 1771 грн. 20 коп. витрачено на оплату судової почеркознавчої експертизи у справі (а.с. 58, 62). Тому суд вважає, що з Аграрного підприємства «Благодатненський птахопром» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачені ним судові витрати в сумі 2014 грн. 80 коп. (243,60+1771,20)

Outcome: approved