Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] 09.08.2016 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29.04.2010 [PERSON] було зобов'язано повернути [PERSON], як власнику, автомобіль Toyota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER]. Враховуючи, що вищевказане судове рішення набрало законної сили та не скасовано, то з юридичної точки зору вбачається, що [PERSON] незаконно утримує у себе вказаний автомобіль. Згодом Відділом ДВС Оболонського РУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового рішення, в рамках якого відомості про витребуваний автомобіль були внесені до автоматизованої системи «Розшук», однак в результаті несанкціонованого втручання до вказаної системи, даний запис було знищено, та на підставі чого за зверненням позивача було відкрито кримінальне справдження та наразі ведеться досудове розслідування. У зв'язку з невиконанням вказаного рішення, Покуратурою Оболонського району м.Києва було відкрито кримінальне провадження за ст.382 КК України. Однак, всупереч судовому рішенню, та відкритим виконавчим і кримінальним провадженням, позивачу випадково стало відомо про те, що 13.07.2013 [PERSON] продав витребуваний автомобіль [PERSON], згідно довідки рахунку [NUMBER], виданої ТОВ «Авто-Арсенал». А відтак, дана обставина свідчить про те, що останній продав не належне йому майно [PERSON] В подальшому [PERSON] у січні 2014 року звернулася до Деснянського районного суду м.Києва з позовними вимогами вже до [PERSON], [PERSON], третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м.Києві про визнання угоди між ними недійсною, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. У зв'язку з неодноразовим переглядом у апеляційній та касаційній інстанції судового рішення, ухваленого за результатами розгляду вказаних вимог, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.06.2016 були задоволені вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування автомобіля з незаконного володіння. Однак, в ході розгляду вказаного апеляційного провадження представниками [PERSON] було повідомлено про відчуження спірного автомобіля, як в подальшому стало вже відомо позивачу, на ім'я - [PERSON] Враховуючи той факт, що [PERSON] на сьогоднішній день є єдиним власником автомобіля Toyota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER], відповідачу [PERSON] нею не надавалось будь-яких повноважень для продажу або ж користування спірним автомобілем, а відтак відчуження вказаного майна відбувалось поза межами її волі та не відповідало її добровільному волевиявленню, у зв'язку із чим позивач змушена звертатись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд витребувати у відповідача [PERSON] автомобіль Toyota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER] та зобов'язати останнього передати позивачу витребуваний автомобіль як його власнику. Крім того, як зазначає позивач в позовній заяві, оскільки її права, як власника автомобіля та хворої людини, були зухвало порушені незаконними діями [PERSON], то на підставі ч.3 ст.386 ЦК України позивач вважала необхідним стягнути з останнього на її користь моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., оскільки незаконність дій [PERSON] під час судових розглядів по передачі автомобіля [PERSON] призвела до необхідності звертатися до державних інстанцій, правоохоронних органів, що явно не входить у звичайний спосіб її життя, а зараз це ще й призводить до необхідності подальших судових проваджень, звернення до фахівців у галузі права, розшуку інформації про власний автомобіль тощо. А тому позивач вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав та просила про його задоволення. Ухвалами судді Деснянського районного суду м.Києва від 11.08.2016 було відкрито провадження у даній справі та з метою забезпечення позову накладено арешт на автомобіль Toyota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER]. На підставі протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2016 та від 23.01.2017 справа двічі передавалась на розгляд новому складу суду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2018, у зв'язку із звільненням судді [PERSON]., справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 12.02.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Представники позивача - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, посилаючись на обставини викладені у позові. Крім того, пояснили, що позивач по справі є єдиним власником автомобіля "Tayota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER], що також було неодноразово встановлено судовими рішеннями. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначивши, що твердження позивача щодо того, що її право власності на спірний автомобіль підтверджується судовим рішенням та таке право встановлено і не підлягає перевірці неможливо взяти до уваги, оскільки судами були допущені помилки та неповно досліджено всі докази, що мали значення. Крім того, пояснила, що в матеріалах справи відсутній доказ, що засвідчував би належне оформлення права власності на вказаний автомобіль позивачем, судами, що розглядались справи з приводу спірного автомобіля були проігноровані докази, які свідчили про недійсність біржової угоди, на підставі якої [PERSON] придбала автомобіль, та загалом останньою не було у встановленому законом порядку здійснено реєстрацію рухомого майна в органах МВС України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що [PERSON] фактично не володіла спірним автомобілем, він їй не був переданий, вона ним не користувалася, а тому даний автомобіль не міг вибути з її володіння поза її волею. При цьому пояснив, що оскільки спірні відносини щодо автомобіля Toyota Land Cruiser (Prado) виникли у позивача саме з [PERSON], то вона може звертатись за відшкодуванням завданої їй шкоди в передбаченому законом порядку, безпосередньо до останнього, підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди відсутні, оскільки факт заподіяння останнім позивачеві моральних чи фізичних страждань та наявність причинного зв'язку стороною позивача не доведені. Представник третьої особи - Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, при цьому про поважність та причини своєї неявки суду не повідомив, а відтак враховуючи положення ст.223 ЦПК України суд вважав за можливе проводити розгляд даної справи у відсутності нез'явившогося представника третьої особи. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, з огляду на наступне. Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29.04.2010 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про витребування транспортного засобу, та відповідно було визнано біржову угоду №126408 купівлі-продажу автомобіля Toyоta Land Cruiser, № кузова [NUMBER], укладену 16.05.2009 року на товарній біржі «Столична» між [PERSON] та [PERSON] - недійсною, витребувано спірний автомобіль у [PERSON] та зобов'язано останнього передати автомобіль [PERSON] (а.с.19). Дане рішення суду першої інстанції було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18.05.2010 (а.с.20-21т.1). Так, вказаними судовими рішеннями було встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу, зареєстрованого товарною біржею «Універсальна» від 14.04.2009 за реєстраційним №007693 позивач [PERSON] придбала у [PERSON] спірний автомобіль. Умовами договору не передбачений строк передачі автомобіля покупцю. В подальшому, позивачу [PERSON] стало відомо, що відповідно до угоди від 16.05.2009, зареєстрованої товарною біржею «Столична» за №126408, [PERSON] продав указаний автомобіль [PERSON] При цьому в договорі продавець зазначив, що на момент укладання цієї угоди автомобіль нікому не продано, не подаровано і не перебуває під арештом. Вказаними судовими рішеннями був встановлений той факт, що в силу ч.3 ст.640 ЦК України [PERSON] є власницею спірного автомобіля та відповідно до ст.388 ЦК України [PERSON] не мав права відчужувати автомобіль [PERSON], оскільки на час продажу автомобіль належав позивачу, а відтак [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для продажу вказаного автомобіля [PERSON] Дані судові рішення на час розгляду справи набрали законної сили та не були скасовані судами вищої інстанції. Як вбачається з наданої копії постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, 04.08.2011 було відкрито виконавче провадження №2791662 з примусового виконання виконавчого листа №2-5617/09, виданого 27.07.2011 Дарницьким районним судом м.Києва про зобов'язання [PERSON] передати автомобіль «Тойота Ленд Крузер» (Прадо) кузов [NUMBER], 2005 року випуску, д.н.з.[NUMBER] [PERSON] (а.с.22 т.1). Відповідно до постанови головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві про розшук майна боржника, 02.09.2011 витребуваний за рішенням суду автомобіль було оголошено у розшук (а.с.22 т.1-зворотня частина). В ході розгляду справи судом було встановлено, що договір купівлі продажу, зареєстрований товарною біржею «Універсальна» за реєстраційним №007693, на підставі якого позивач [PERSON] придбала у [PERSON] спірний автомобіль, останнім оскаржувався у судовому порядку. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25.04.2013 [PERSON] було відмовлено у позові до [PERSON], терті особи: [PERSON], Товарна біржа «Укральянс» про визнання недійсним біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування транспортного засобу з незаконного володіння. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.10.2013 вказане судове рішення першої інстанції було залишено без змін (а.с.24-27 т.1). Дане судове рішення на момент розгляду справи судом є таким, що набрало законної сили та не скасованим судами вищої інстанції. Відповідно до наданої копії рішення Деснянського районного суду м.Києва від 26.09.2014 у справі №754/3577/14-ц, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: УДАІ ГУМВС України в м.Києві про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння, а також відмовлено у задоволенні зустрічних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м.Києві, УДАІ ГУ МВС України в м.Києві про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності. 07.10.2014 в межах вказаної справи Деснянським районним судом м.Києва було постановлено додаткове рішення за яким з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто моральну шкоду у розмірі 25000 грн. В ході перегляду зазначеного судового рішення в судах апеляційної та касаційної інстанцій, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.06.2016 вищевказане рішення Деснянського районного суду м.Києва в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м.Києві, про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння - скасовано, та ухвалено нове, яким вказані вимоги [PERSON] було задоволено частково та витребувано у [PERSON] автомобіль "Tayota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER] та зобов'язано останнього передати витребуваний автомобіль [PERSON] (а.с.28-31). Згідно вказаного судового рішення, судом при розгляді зазначених позовних вимог було також встановлено, що 07 вересня 2011 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві автомобіль Toyоta Land Cruiser, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, шасі № [NUMBER], внесено до автоматизованої інформаційної системи «Розшук». Однак, у подальшому в результаті несанкціонованого втручання невідомих осіб даний запис було знищено. При цьому 11 червня 2013 року спірний автомобіль за зверненням [PERSON], який діяв за дорученням [PERSON], був знятий з обліку для реалізації та 13 липня 2013 року відповідно до довідки-рахунку [NUMBER], виданої ТОВ «Авто-Арсенал», [PERSON] придбав автомобіль марки Toyоta Land Cruiser, кузов [NUMBER], за 160 000 грн. та в подальшому зареєстрував його на своє ім'я. Судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи було встановлено, що спірний автомобіль вибув з володіння власника - [PERSON] поза її волею і вона набула право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст.388 ЦК України, у зв'язку із чим позовні вимоги [PERSON] були задоволені судом. Дане судове рішення на момент розгляду справи судом є таким, що набрало законної сили та не скасованим судами вищої інстанції. Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, преюдиційними судовими рішеннями доведено, що власником спірного автомобіля "Tayota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER] є [PERSON], договір купівлі-продажу вказаного рухомого майна у судовому порядку не був визнаний недійсним, зазначений автомобіль неодноразово був реалізованим поза волею [PERSON], з наступною послідовністю: [PERSON] - [PERSON] - [PERSON] При цьому, звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] вказала на те, що під час розгляду її позовних вимог щодо витребування транспортного засобу в Апеляційному суді м.Києва 30.06.2016 зі слів представників [PERSON] їй стало відомо про те, що спірний автомобіль вибув з володіння [PERSON], однак представниками не було повідомлено на підставі чого та кому було передано її майно тертій особі. Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України за №31/26-Г-774 від 15.07.2016, наданої на заяву [PERSON], згідно бази даних НАІС МВС України, автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску, 19.12.2015 року було перереєстровано на гр.[PERSON]. Зняття з обліку 19.12.2015 при цьому не проводилося. Однак, станом на 14.07.2016 власником вказаного транспортного засобу є [PERSON] (а.с.11). Згідно наданої копії реєстраційної картки Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України підстава реєстрації спірного рухомого майна на ім'я [PERSON] відбулася на підставі договору купівлі-продажу №2663/8044 від 16.02.2016 (а.с.11 - зворотна частина). Дана обставина також підтверджується повідомленнями Регіонального сервісного центру МВС у м.Києві, що були надані на запит суду в ході розгляду даної справи (а.с.67, 69). Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Відповідно до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст.330, 338 ЦК України). Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання за ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Сторонами за віндикаційного позовом є власники майна або титульні володільці та незаконні володільці майна. Інші особи не є стороною в таких правовідносинах. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] є власником спірного автомобіля, який вибув з її володіння поза її волею. Даним рішенням також визнано біржову угоду №126408 купівлі-продажу автомобіля Toyоta Land Cruiser, № кузова [NUMBER], укладену 16.05.2009 року на товарній біржі «Столична» між [PERSON] та [PERSON] недійсною, витребувано спірний автомобіль у [PERSON] та зобов'язано останнього передати автомобіль [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду не виконувалось, автомобіль був оголошений в розшук, проте як [PERSON] так і [PERSON] (особами, які не мала права його відчужувати) автомобіль був проданий. Наведене свідчить, що майно, а саме, автомобіль марки Toyоta Land Cruiser, кузов № [NUMBER], вибув з володіння власника [PERSON] поза її волею і вона має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами ст.388 ЦК України, а відтак позовні вимоги про витребування автомобіля у [PERSON] та зобов'язання його передати [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому, твердження представників відповідачів щодо того, що біржова угода на підставі якої [PERSON] придбала спірний автомобіль носить сумнівний характер, не може бути прийнята судом як доказ при вирішенні даного спору з наступних підстав. Так, заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29.04.2010, яке 18.05.2010 Апеляційним судом м.Києва залишено без змін, було встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу, зареєстрованого товарною біржею «Універсальна» від 14.04.2009 за реєстраційним №007693 позивач [PERSON] придбала у [PERSON] спірний автомобіль. Також встановлено, що в силу ч.3 ст.640 ЦК України [PERSON] є власницею спірного автомобіля, та відповідно до ст.388 ЦК України [PERSON] не мав права відчужувати автомобіль [PERSON], оскільки на час продажу автомобіль належав позивачу, а відтак [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для продажу вказаного автомобіля [PERSON] При цьому визнання недійсним біржового договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, яке було придбано [PERSON] у [PERSON] було предметом при розгляді Дніпровським районним судом м.Києва справи №2604/29098/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Товарна біржа «Укральянс», за результатами розгляду якої судом було постановлено рішення від 25.04.2013 про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, та яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.10.2013. Враховуючи приписи ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, встановлені обставини за вищевказаними судовими рішеннями повинні бути спростовані у даному провадженні у загальному порядку, на підставі поданих відповідною стороною доказів в обґрунтування такого спростування, на основі дослідження яких у судовому засідання суд ухвалює рішення. Дана позиція узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 за №14. У судовому засіданні представниками відповідачів було зазначено про те, що відсутність реєстрації біржової угоди купівлі-продажу спірного автомобіля підтверджується поясненнями наданими начальником П'ятого реєстраційного департаменту [PERSON] та президента ТБ «Укральянс» Лук'янцева Є.П., що були надані під час розгляду справи в Дніпровському районному суді м.Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25.04.2013, постановленого за результатами розгляду справи №2604/29098/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Товарна біржа «Укральянс», про визнання біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та витребування транспортного засобу з незаконного володіння, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.10.2013, в ході розгляду даної справи представником третьої особи ТБ «Укральянс» - Лук'янцевим Є.П. було пояснено, що підписи на спірному правочині схожі на його підписи, наявність печаток Біржі на угоді також було ним визнано, та повідомив суду, що спірний біржовий договір, мабуть, був проектом, який надавався сторонам для погодження та який в подальшому відповідачка не повернула, на товарній біржі спірна угода не реєструвалась. Крім того, допитана в якості свідка в Дніпровському районному суді м.Києві [PERSON] засвідчила суду, що біржовий договір (угоду), укладений між сторонами у справі, вона не підписувала, документів щодо цього вона не оформляла, на спірному правочині наявний не її підпис (а.с.24-26). Однак всупереч даним твердженням, суду не надано жодного належного доказу у розумінні п.2 ч.2 ст.76 та ст.77 ЦПК України, на спростування факту підпису [PERSON] при реєстрації біржового договору (угоди) укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до наданої представником відповідача [PERSON] - [PERSON] копії відповіді на адвокатський запит, наданого Президентом біржового комітету ТБ «Укральянс» Лук'янцевим Є.П. за вих.№03/05/14 від 27.05.2014, останнім було повідомлено про те, що 14 або 18 квітня 2009 року або в будь-який інший день на ТБ «Укральянс» угода купівлі-продажу автомобіля марки Toyota Land Cruiser, 2006р.в., VIN - [NUMBER], д.н.з.[NUMBER], між гр.[PERSON] та гр.[PERSON] належним чином не укладалась і в архіві за номером АВ007677 або під будь-яким іншим номером не значиться. Згідно з п.3 даної відповіді Лук'янцевим Є.П. зазначено наступне: «Надані Вами копії документів ТБ «Укральянсь можуть свідчити тільки про попередні наміри між [PERSON] та [PERSON] і отримані на руки комусь із зазначених вище осіб обманним шляхом. Прошу звернути Вашу увагу на те, що угода не підписувалась Начальником П'ятого реєстраційного департаменту [PERSON], а отже тільки цей факт може свідчити про відсутність факту укладання угоди належним чином. Зверніть також увагу на суму угоди та на те, що цей документ створювався до зняття з обліку вище наведеного транспортного засобу, про що свідчить д.н.з. вказаний у документів (примітка: при оформленні угоди купівлі-продажу КТЗ має бути зняти з обліку для реалізації та йому присвоюється номерний знак «транзит») (а.с.169). При цьому в наданій копії відповіді Президента біржового комітету ТБ «Укральянс» Лук'янцева Є.П. від 14.09.2011 зазначено, що під реєстраційним номером купівлі-продажу №АВ 007677 значиться угода купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес-Бенс 308Д», транз.№02АС8181 між гр.[PERSON] та [PERSON], що зареєстрована 07.04.2009. Також додатково зазначено, що під реєстраційним номером №АВ007633 значиться угода купівлі-продажу автомобіля марки «Лексус GS300», транз. №11ВІ1823 між гр.[PERSON] та [PERSON], що зареєстрована 27.03.2009 (а.с.173). Однак, всупереч наданій відповіді Президента біржового комітету ТБ «Укральянс» від 27.05.2014 з рекомендацією звернути увагу на суму укладеної угоди на продаж транспортного засобу, у наведених вище біржових угодах №АВ 007677 та №АВ007633 сума угоди також значиться «10.00 грн.» (а.с.173-воротня частина, 174). Так, відповідно до наданої копії біржового договору (угоди) №007693 від 18 квітня 2009 року (попередньо було зазначено 14 квітня 2009, дане виправлення посвідчене підписом та печаткою п'ятого реєстраційного департаменту товарної біржі «Укральянс» на титульній частині угоди) позивач [PERSON] придбала у [PERSON] спірний автомобіль. При цьому на договорі міститься відмітка про реєстрацію Начальником п'ятого реєстраційного департаменту [PERSON] даного договору на ТБ «Укральянс» за №АВ-007677 (а.с.210 т.1). Відповідно до положень ч.4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. З наданої копії біржового договору вбачається наявність відмітки про здійснення її реєстрації з відповідно проставленими підписами та відбитками печаток ТБ «Укральянс». При цьому в матеріалах справи міститься копія листа адресованої Начальником п'ятого реєстраційного департаменту ТБ «Укральянс» [PERSON] до Начальника МРЕВ про реєстрацію біржового договору (угоди), укладеної між [PERSON] та [PERSON] з приводу продажу транспортного засобу Toyota Land Cruiser, 2006р.в., VIN - [NUMBER], д.н.з.[NUMBER] (а.с.211 т.1). Всупереч зазначеного номеру біржового договору (угоди) №007693 від 18 квітня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] суду не надано будь-яких доказів на підтвердження факту реєстрації під зазначеним номером біржового договору між іншими особами. Надана представником [PERSON] копія біржового договору (угоди) №007693 від 27.03.2009 (із зазначенням зареєстрованого номеру угоди на Біржі - №АВ-007633) складена для укладення між [PERSON] та [PERSON] договору про продаж автомобіля Lexus GS300 не може спростувати укладення та реєстрацію укладеного між [PERSON] та [PERSON] біржового договору (угоди) щодо продажу спірного автомобіля від 18.04.2009, оскільки наданий примірник не є зареєстрованим на біржі з необхідним посвідченням підпису та відбитку печатки ТБ «Укральянс», не містить підписів сторін, та зміст якого загалом є перекресленим (а.с.223 т.1). Відповідно до вимог ч.2 ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд дійшов висновку, що у відповідності до ч.5 ст. 82 ЦПК України на спростування обставин, встановлених відповідно до судових рішень щодо того, що власником спірного майна є [PERSON] стороною відповідачів не надано належних, допустимих та достовірних доказів на заперечення даної обставини. Крім того, біржова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON], на підставі якої остання стала власником спірного майна недійсною у встановленому порядку судом не визнавалась, предметом даного спору вказана вимога не була. Обставини, що мають значення при розгляді даної справи судом, вже були встановлені судовими рішеннями, які є преюдиційними для розгляду даних позовних вимог. Окрім цього, за приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За таких обставин, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що дії [PERSON] вчинені ним свідомо з метою невиконання рішення суду в частині передачі автомобіля "Tayota Land Cruiser (Prado), кузов № [NUMBER] законному власнику, та наслідки до яких призвели дані дії для позивача, завдали моральних страждань позивачу, а тому суд вважає вимогу позову про стягнення моральної шкоди обґрунтованою. Отже, беручи до уваги вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди на користь позивача у розмірі 25000 грн. знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню судом. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі по 551,20 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved