Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] 12.06.2014 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом, вказавши, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 29.09.2010 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 09.09.2010 року до повноліття дитини. Посилаючись на обставини визняння його з 22.04.2014 року інвалідом першої групи безстроково, потребу постійного стороннього догляду та медикаментозного лікування, припинення ним роботи у зв'язку із хворобою з 08.05.2014 року та відсутності інших доходів окрім пенсії по інвалідності в розмірі 4480,24 грн., позивачп просив зменшити розмір вказаних аліментів на утримання дочки до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаюси з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, посилаючись на викладені у позові обгрунтування. Пояснив, що з отримуваної пенсії, яка є єдиним джерелом його доходів, у зв'язку з тим, що позивач не працює, останній наразі змушений витрачати значні кошти на придбання ліків через істотне погіршення стану його здоров'я, а також має потребу у витратах на здійснення необхідного йому стороннього догляду. Зауважив, що позивач створив нову сім'ю, а відтак має на утриманні непрацюючу дружину та повнолітню доньку, якій надавав утримання протягом продовження нею навчання. Просив задоволити позов. Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на незмінність майнового стану позивача, який засновником та співзасновником приватних підприємств, є зареєстрованим суб'єктом піжприємницької діяльності та здає в оренду власний вантажний транспорт, від чого одержує доходи. Зауважили про внесення позивачем до статутних фондів заснованих приватних підприємств 12000 грн. та 56000 грн. відповідно, а також про придбання ним 13.04.2012 року на прилюдних торгах за 51500 грн. нерухомого майна в м.Жмеринці. Обставини погіршення здоров'я позивача визнали. Заявили про хворобливий стан здоров'я дочки, про зміну аліментів на утримання якої заявлений позов. Вказали, що не звертались до позивача із вимогами стосовно додаткових витрат на її лікування, вважаючи це зайвим та витратним. У задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, баткі і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Українию 27.02.1991 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні з пояснень сторін установлено, що вони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], на утримання якої рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 29.09.2010 року позивача зобов'язано сплачувати на користь відповідача аліменти в розмірі розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.09.2010 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією вказаного судового рішення (а.с.7). Згідно довідки МСЕК від 22.04.2014 року (а.с.9) позивачу [PERSON] встановлено безстроково першу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначено потребу постійного сторннього догляду, застережено протипоказання фізичного навантаження та шкідливих умов праці. Відповідно довідок Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 08.05.2014 року та від 13.03.2014 року (а.с.10, 19) розмір пенсії позивача станом на 01.05.2014 року становить 4480,24 грн., що має збільшення від розміру його пенсії за попередній період. З виписок історії хвороби [PERSON] (а.с.11-13) вбачаються лікарські рекомендації позивачу щодо вживання певних лікарських засобів. Згідно даних трудової книжки [PERSON] (а.с.16-17) позивача звільнено 08.05.2014 року з посади директора ПП "Імпульс-ВВ" за власним бажанням в порядку ст.38 КЗпП України. Відповідно наказу ТОВ "Отаман-2013" від 08.05.2014 року позивача звільнено з посади директора вказаного товариства з 08.05.2014 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Повідомлені відповідачем обставини хворобливого стану здоров'я та потребу витрат на лікування дитини, зменшення розміру аліментів на утримання якої є предметом позову, представником позивача не заперечено. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони не суперечать один одному, зібрані із дотриманням вимог закону та ніким не оскаржуються. Суд приймає до уваги твердження позивача стосовно погіршення його стану здоров'я та матеріального стану, що підтверджується вказаними доказами щодо визначення йому у встановленому порядку першої групи інвалідності безстроково, що визначає його статус непрацездатної особи, та зазначеними обставинами звільнення його з роботи, що становить припинення отримання ним заробітної плати за попередньо займаними посадами директора вказаних приватних підприємств, що становило частину його постійного та стабільного доходу, що має істотне значення для вирішуваного спору, оскільки саме з цих підстав законом передбачено визначення аліментів у частині, зокрема, від заробітку. З цих підстав суд відкидає безпідставні заперечення відповідача стосовно незмінності матеріального стану позивача та не приймає до уваги представлені нею та її представником докази щодо триваючого статусу позивача, як суб'єкта підприємницької діяльності, його входження до складу засновників приватних підприємтсв та наявності у нього рухомого та нерухомого майна, оскільки за загальновідомим законодавчим визначенням підприємницька діяльність пов'язана із особистим ризиком її здійснення особою, у зв'язку з чим доходи від неї не мають сталого та постійного визначення, що передбачає визначення аліментів з такої категорії доходів суто у твердій грошовій сумі, однак, такого визначення щодо оспорюваних аліментів судом не встановлювалось. Окрім того, задекларований прибуток підприємств не визначає особистого доходу виключно позивача, оскільки його розподіл зумовлений обов'язковими витратами на сплату податків та зборів, виплату заробітної плати працівникам, а також необмеженим переліком витрат на потребу діяльності самих підприємств. Зауважена відповідачем наявність у власності позивача рухомого та нерухомого майна не визначає позитивної якості його майнового стану саме на час розгляду даної справи, оскільки його придбання з наведених відповідачем даних суттєво передувало зверненню із даним позовом до суду, а також й до вказаного захворювання позивача та звільнення його з роботи. При цьому використання нерухомого майна у питаннях щодо аліментів законом визначено лише в порядку припиненя права на них у зв'язку з передачею права власності на таке майно виглючно за домовленістю сторін та з дозволу органу опіки та піклування, проте, таких вимог в межах даного спору не заявлено. Визнаючи поважними повідомлені відповідачем обставини хворобливого стану здоров'я дочки сторін, суд не приймає до уваги доводи стосовно потреби коштів для придбання рекомендованих медикаментів на її лікування, а також для її вступу до вищого навчального закладу, оскільки законом окремо застережено право стягнення з платника аліментів додаткових витрат, що викликані хворобою дитини та потребою розвитку її здібностей, що не виключає також її навчання у виші, які можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення, однак, відповідних вимог про що відповідачем до відповідача не заявлялось, що не визначає можливості надання правової оцінки даним обставинам у спосіб вирішення іншого предмету спору в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, в судовому засіданні позивачем аргументовано доведено погіршення власного здоров'я платника аліментів та його майнового стану, зумовлених захворюванням та визначеною безстроково втратою працездатності, обставини чого виникли після постановлення судового рішення про примусове стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тобто настання двох з передбачених законом обставин, за наявності яких законом прямо визначено можливість зменшення призначених аліментів, що становить підстави їх відповідної зміни за заявою позивача. При цьому суд визначає, що така дія не суперечить положенням вказаного міжнародного договору, якими застережено обмеження основної відповідальності за забезпечення необхідних для розвитку дитини умов життя саме здібностями та фінансовими можливостями батьків. Разом з тим, суд визначає, що заявлений позивачем до зменшення розмір аліментів вочевидь не відповідає принципам розумності та справедливості із наведених підстав хворобливого стану здоровя дитини, що за законом повинен враховуватись при визначенні розміру аліментів, а також за недоведенням позивачем заявлених обставин щодо витрат на догляд за ним, а також формальної відсутності обов'язку надання ним утримання непрацюючій дружині загалом та повнолітній дочці за непідтвердження продовження наразі навчання останньою, у зв'язку з чим суд доходіть висновку про необхідність да достатність зменшення оспорюваних аліментів до розміру 1/5 частини доходів позивача, що з урахуванням лише розміру його пенсії, який кратно перевищує прожитковий мінімум непрацездатної особи та неповнолітньої дитини віком від 6 до 18 років забезпечуватиме достатнє утримання останній, надання якого у належному розмірі є обов'язком обох батьків, а також не порушуватиме інтересів самого платника аліментів. Пропорційно задоволеним позовним вимогами стягненню з відповідача на користь позивача підлягає початкова ставка судового збору щодо вимог майнового характеру. Враховуючи викладене,

Outcome: approved