Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до\~суду із\~позовом до\~відповідачів [PERSON]\~(транспортного)\~страхового бюро\~України та\~[PERSON] про стягнення грошових коштів в якості відшкодування завданої майнової та моральної шкоди внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2016 року у м. Львові сталась ДТП за участю автомобіля «БМВ-545» р.н. «RPR 06523», під його керуванням та автомобіля «Фольксваген Гольф» р.н. «POT 25 GI», під керуванням [PERSON] Постановою Франківського районного суду м. Львова від 02.12.2016 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП. Оскільки винуватець ДТП на момент його скоєння не мав полісу обовязкового страхування цивільної відповідальності позивач вважає, що собою, відповідальною за відшкодування завданої шкоди є Моторне (транспортне) страхове бюро України в межах ліміту, визначеного Законом, та винуватець ДТП у розмірі залишку відшкодування завданої майнової шкоди. 25.10.2016 року позивач звернувся до МТСБУ із письмовим повідомленням про настання страхового випадку, а 15.11.2016 року письмово повідомив відповідачів про огляд пошкоджень належного йому транспортного засобу «БМВ-545» р.н. «RPR 06523» з метою визначення розміру завданої шкоди. Вказує, що згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 29.11.2016 року вартість відновлювального ремонту його автомобіля «БМВ-545» р.н. «RPR 06523» складає 100271.05 грн., при цьому вартість оціненої матеріальної шкоди - 41404.90 грн. На проведення експертного дослідження позивач затратив 1550.00 грн. Тому вважає, що загальний розмір завданої йому шкоди складає 101821.05 грн. 20.12.2016 року він звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ частково її задовольнило, відшкодувавши позивачу грошові кошти в сумі 38750.17 грн. Оскільки він не отримав повного відшкодування завданої шкоди, він вважає своє право порушеним, за захистом якого звернувся до суду. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному у позові. Просить позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.10.2016 року близько 02.40 хв. на перехресті вулиць Кульпарківська - [PERSON] у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «БМВ-545» р.н. «RPR 06523», під керуванням [PERSON] та «Фольксваген Гольф» р.н. "POT 25 GI", під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП належному позивачу транспортному засобу було завдано значних механічних пошкоджень. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 29.11.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ-545» р.н. «RPR 06523» складає 100271.05 грн. Вартість матеріальної шкоди складає 41404.90 грн. На проведення експертного дослідження позивач витратив грошові кошти у розмірі 1550.00 грн. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 02.12.2016 року у справі № 465/6266/16-п громадянина [PERSON] було визнано винним у порушенні п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, яке виявилось у тому що він, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, керованим позивачем. Згідно вказаної постанови [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч.ч.1, 4 ст. 22 ЦК України, особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ч.1, 2 ст.1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч.2, 5\~ст.1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~6\~від 27\~березня 1992р.\~"Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На момент ДТП [PERSON], в порушення вимог діючого законодавства України про страхування, не мав полісу обовязкового страхування власної цивільно-правової відповідальності. За таких обставин обовязок відшкодування завданої ним шкоди покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень статей 40, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Порядок визначення розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням колісного транспортного засобу, врегульовано Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року. З висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 0466 від 29.11.2016 року вбачається, що вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу «БМВ-545» р.н. «RPR 06523» складає 41404.90 грн. З урахуванням змісту ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд приходить до висновку що сума у розмірі 41404.90 грн. є межею майнової відповідальності [PERSON] (транспортного) страхового бюро України. Разом з тим з матеріалів цивільної справи вбачається, що МТСБУ неналежним чином виконало власний обовязок по виплаті позивачу страхового відшкодування, оскільки сплатило таке лише у розмірі 38750.17 грн. Однак позивачу не було повністю відшкодовано страхове відшкодування у розмірі 2654.73 грн. (41404.90 грн. - 38750.17 грн.) та 1550.00 грн. - вартості оплаченого експертного дослідження. Оскільки відповідачем МТСБУ не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову у заявлених вимогах до нього та не було спростовано висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 0466 від 29.11.2016 року у встановленому Законом порядку, як і не було подано клопотань про призначення та проведення інших (судових) авто-товарознавчих досліджень, а тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 89 ЦПК України\~встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. За таких обставин, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved