Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач) на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначеного рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02.11.2010 року по справі №2-3612-10 та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обгрунтування позовних вимог вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому було судом розірвано. Зазначає, що від шлюбу з відповідачем має спільних трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі по 100 грн. щомісячно на кожну дитину. На думку позивача є необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання спільних дітей, оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і є підстави вважати, що матеріальний стан відповідача суттєво покращився. У судове засідання позивач не з`явилася, однак останньою подано письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, до суду подано письмову заяву про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог, визнання позову та розгляд справи за його відсутності. З огляду на письмові заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наданих письмових матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного висновку. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , який було розірвано, що стверджено рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02.11.2010 року по справі №2-3615-10, яке набрало законної сили 16.11.2010 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.06.2011 року позивач у даній справі - [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що ВДРАЦС Ізяславського районного управління юстиції в Хмельницькій області 03.06.2011 року вчинено актовий запис №56; дружина після реєстрації шлюбу отримала прізвище свого чоловіка та стала [PERSON] . Згідно копії свідоцтв про народження серій [NUMBER] , [NUMBER], № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є дітьми позивача та відповідача у даній справі. У ході розгляду встановлено, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02.11.2010 року по справі №2-3612-10 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, які вказані вище в розмірі 100 грн. щомісячно, на кожну дитину починаючи з 18.10.2010 року до їх повноліття. На виконання рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02.11.2010 року по справі №2-3612-10 видано виконавчий лист. Як вбачається з довідки Сошенської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 08.04.2019 року №103, що і не заперечується учасниками справи та не підлягає додатковому доказуванню обставина, що спільні діти сторін по справі спільно проживають зі своєю матір`ю -позивачем у справі. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд також врахував наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Зазначену позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 152/100/18. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Аналізуючи надані суду докази, враховуючи зміну життєвих стандартів, приймаючи до уваги гарантований та встановлений державою розмір аліментів, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини, позицію відповідача щодо фактичного визнання позову, суд вважає можливим змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на утримання його неповнолітніх дітей. Суд враховує те, що відповідач, будучи фізично здоровою особою працездатного віку, може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування його дитини, яка в свою чергу має право на утримання за його рахунок. На думку суду, відповідач повинен докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїх дітей, в тому числі і від іншого шлюбу. Слід зазначити, що стягнення аліментів з відповідача на утримання його трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідає закону, є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ст.141 СК України) та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвитку дитини через проживання останньої з нею. Відповідно до розяснень абз. 1, 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" на момент подачі позову, у сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved