Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2008 року; в шлюбі сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.05.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. [PERSON] 31.03.2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача (батька) щомісячно, починаючи з 01.03.2011 року і до повноліття дитини, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між сторонами дитина знаходиться на її утриманні, відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання сина у достатньому розмірі, з березня 2011 року сторони проживають окремо, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити; відповідач позов фактично визнав частково, не заперечуючи проти сплати аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно, просив стягувати аліменти, починаючи з дня пред»явлення позову. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову; аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати; суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень сторін вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2008 року; в шлюбі сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який фактично проживає з матір»ю - позивачкою [PERSON] (а.с.8); рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.05.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9). Відповідач [PERSON] працює, отримує щомісяця заробітну плату і не заперечує свій обов»язок щодо матеріального утримання дитини; утримань з його заробітку (доходів) на користь інших осіб за виконавчими документами не відбувається, тощо. Відповідно до ст.189 СК України договір про сплату аліментів на дитину в нотаріальному порядку сторони не укладали. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує пояснення сторін, стан здоров"я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача, фактичне визнання відповідачем вимоги позивачки в частині визначення розміру аліментів і вважає за можливе та необхідне встановити розмір аліментів у частці від доходу батька (відповідача) - 1/3 частину від його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 31.03.2014 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно Закону. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] в частині стягнення аліментів за минулий час - з 01.03.2011 року по 30.03.2014 року, проти яких заперечує відповідач [PERSON], не доведені в судовому засіданні належними доказами, тому в задоволенні позову в цій частині вимог має бути відмовлено.

Outcome: partial