Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаними вимогами, мотивуючи їх тим, що 25 січня 2012 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 1,9357 га, розташована на території Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, але не може її оформити в нотаріальному порядку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку втрачений. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] сільська рада Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява за підписом сільського голови з проханням справу розглядати без участі представника. Позовні вимоги визнає повністю. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій остання просить суд проводити судове засідання за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 19.08.2008 на імя [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 119 від 15.03.2007, було виготовлено та видано державний акт серії ЯГ № 849784 на право власності на земельну ділянку площею 1,93 га у межах згідно з планом, розташовану на території Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства /а.с. 15/. 25 січня 2012 року [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 180279, видане виконавчим комітетом Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 26.01.2012) /а.с. 12/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 1,9357 га, розташована на території Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно заповіту посвідченого 06.10.2008 секретарем Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 129, [PERSON] все своє майно де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом матиме право, заповів сину [PERSON] позивачу у справі /а.с. 11/. Відповідно довідки виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 150 від 15.03.2017, [PERSON] на день смерті 25.01.2012, проживав та був зареєстрований в [INFO], на день смерті мав склад сімї: син [PERSON] /а.с. 14/, тому спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв в силу вимог ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, оскільки державний акт був втрачений, про що в пресі розміщено оголошення /а.с. 30/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до\~ ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельну ділянку належну [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 849784 від 19.08.2008, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 1,9357 га, з яких: 0,8723 га рілля, кадастровий номер 7422082100:02:006:0269, 0,7036 га сіножать, кадастровий номер 7422082100:04:001:0269, 0,2628 га сіножать (осушені), кадастровий номер 7422082100:02:005:0332, 0,0970 га пасовище, кадастровий номер 7422082100:02:007:0270 /а.с. 17, 20, 23, 26/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадану земельну ділянку.

Outcome: approved