Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

14.05.2019 р. [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївській обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш Олександри Олегівни, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якому просять: визнати протиправними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш Олександри Олегівни щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2019 року індексний №46243462 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на ціле домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] ) та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2019 року індексний №46243462 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на ціле домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимоги позивачі посилаються на те, що 29.01.2008 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 23.01.2008 р. № 640/30-К30, між [PERSON] , [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір за яким позивачі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме - ціле домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] . В травні 2019 позивачам стало відомо, що 28.03.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Миколаївській обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш О.О. була прийнята заява АТ «Укрсоцбанк» про державну реєстрацію права власності на вищевказане домоволодіння та здійснена реєстрація права власності. Позивачі вважають такі дії протиправними, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема повідомлень - вимог від іпотекодержателя до іпотекодавця про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором не надходило. 15 травня 2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 16 травня 2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на ціле домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] ) та заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в іпотеку, передачі в оренду та вчиняти будь-які інші дії направлені на відчуження цілого домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] . 10 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника АТ «Укрсоцбанк», відповідно до якого останній не згоден з викладеним в позовній заяві. Вказує, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області по справі від 24.05.2016 було стягнуто з позивачів заборгованість по кредитному договору №640/30-К30 від 23.01.2008 і в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] . Виконавчий лист по вказаній справі знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачі погодилися на те, що на майно відповідно до законодавства може бути звернене стягнення в тому числі й у визначений умовами іпотечного договору позасудовий спосіб, що не потребує додаткового погодження. 06.02.2019 на адресу позивачів направлялись вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується описом вкладення та копією реєстру про відправлення. У зв`язку з ігноруванням зазначених вимог, державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 10.06.2019 витребувані докази у відповідачів. 10 липня 2019 року на виконання вимог ухвали представником АТ «Укрсоцбанк» надано копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, докази направлення повідомлення. 02.10.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 24 жовтня 2019 року до суду від державного реєстратора Ільяш О.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що прийняття і розгляд документів поданих для проведення державної реєстрації проводився нею відповідно до умов Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою КМУ №1127 від 25.12.15 р. та Закону України «Про іпотеку». Порядок № 868, на який посилається позивач, втратив чинність 25.12.2015 року. Відповідно до поданого банком повідомлення про вручення поштового відправлення, на його зворотному боці міститься відмітка ДП «Укрпошта» про те, що вказане повідомлення повернуто у зв`язку з закінченням встановлених строків його зберігання. Тобто позивачі фактично відмовились від його отримання. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 по справі №522/2732-16-ц, відмова боржника від отримання письмової вимоги Іпотекодавця про усунення порушень за іпотечним договором та звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці, є доказом належного повідомлення Боржника. Враховуючи викладене, вважає, що рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було прийнято у відповідності до норм чинного законодавства та у порядку, встановленому чинним законодавством. 29 листопада 2019 року до суду надійшла нова редакція позовної заяви у зв`язку зі зміною правової позиції Верховного Суду. В обґрунтування вказаної позовної заяви на відміну від попередньої, позивачі посилаються на Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою КМУ №1127 від 25 грудня 2015 р. та на правову позицію, викладену у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/127/18, згідно якої право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У зв`язку з такими уточненнями, просили визнати протиправними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш Олександри Олегівни щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2019 року індексний №46243462 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на ціле домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] ) та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на ціле домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] . 20 грудня 2019 року до суду від представника АТ «Укрсоцбанк» надійшов відзив на нову редакцію позовної заяви, відповідно до якого, вважає, що позивачі змінили предмет позову після закриття підготовчого провадження, що є порушенням ЦПК України, а тому просили відмовити у прийнятті нової редакції позовної заяви. 03 лютого 2020 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк». 23 березня 2020 року до суду надійшла заява представника АТ «Альфа-Банк», в якій остання просить розглянути справу без її участі, в задоволенні позовних вимог відмовити. 25 березня 2020 року до суду надійшла заява представника позивачів, відповідно до якої, позовні вимоги позивачі підтримують в повному обсязі в редакції позовної заяви поданої до суду 29.11.2019 року, відзив банку на нову редакцію позовної заяви вважають безпідставним. Державний реєстратор КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш О.О. не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 23 січня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №640/30-К30. 29 січня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до пункту 1.1. якого Іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником [PERSON] зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/30-К30 від 23 січня 2008 року, наступне нерухоме майно: домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] . Також встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору від 23 січня 2008 року у останнього перед банком утворилась заборгованість, в рахунок погашення якої рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24.05.2016 було стягнуто з позивачів заборгованість по кредитному договору №640/30-К30 від 23.01.2008 і в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] , шляхом продажу предмет іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Інформації щодо виконання зазначеного вище рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки матеріали справи не містять. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 28.03.2019 державним реєстратором Державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш Олександри Олегівни, було оформлено право власності АТ «Укрсоцбанк» (запис про право власності № 30965034) на домоволодіння [ADDRESS] . Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, виклав правову позицію, вказавши, що аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем до суду. Положення наведених норм дають підстави для висновків, що іпотекодавець вправі оспорити до суду державну реєстрацію набутого іпотекодержателем в позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки у разі, якщо він вважає, що таке набуття порушує його права. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Як досліджено судом, пунктом 4.5. іпотечного договору, сторони передбачили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наведених нижче способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування,операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Реалізуючи своє право, банк звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області по справі від 24.05.2016 було стягнуто з позивачів заборгованість по кредитному договору №640/30-К30 від 23.01.2008 і в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] Способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені сторонами в іпотечному договорі, не є взаємовиключними за умови відсутності спору щодо наявності боргу і його розміру (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18). Тому, хоча на момент звернення для вчинення реєстраційних дій кредитор уже застосував один із передбачених законом способів задоволення своїх вимог, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, подальше звернення АТ «Укрсоцбанк» до державного реєстратора для задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна в позасудовому порядку не суперечить положенням укладеного сторонами іпотечного договору та приписам Закону України «Про іпотеку». Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.06.2004 № 1952-IV. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав тощо регулює Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Приписами ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено вимоги до документів, які подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 27 цього Закону передбачено підстави державної реєстрації прав. Вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень встановлено ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, ч. 5 цієї ж статті регламентує, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Так, пунктами 6, 40, 61 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Судом встановлено, що на час прийняття рішення державним реєстратором у нього був відсутній документ, що підтверджує отримання позивачами копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем. Так, згідно пояснень державного реєстратора на наданих доказів (а.с. 67-72, 73,74) позивачам було надіслано повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому встановлено строк виконання вимоги 30 днів. Однак, поштові конверти повернути адресату з відміткою ДП «Укрпошта» про те, що вказане повідомлення повернуто у зв`язку з закінченням встановлених строків його зберігання. Зазначене свідчить про відсутність доказів отримання позивачами вказаного вище повідомлення, а тому державним реєстратором не дотримано вимоги п. 61 Порядку № 1127. Посилання державного реєстратора на те, що відмова боржника від отримання письмової вимог про усунення порушень за іпотечним договором є доказом належного повідомлення боржника, суд не може застосувати до спірних правовідносин, оскільки ДП «Укрпошта» у даному випадку не засвідчено відмову позивачів від отримання письмової вимоги. У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15 Верховний Суд України зробив висновок, що підтвердженням отримання позивачем письмової вимоги банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги Порядку № 1127 щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, не виконано. Тому державна реєстрація за банком права власності на домоволодіння за неподання для цього передбачених пунктом 61 Порядку № 1127 документів проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 9 та 15 Закону № 1952-IV, а отже, дії державного реєстратора КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш О.О. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2019 року індексний №46243462, є протиправними. Щодо вимоги про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 28.03.2019 державним реєстратором Державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш Олександри Олегівни, було оформлено право власності АТ «Укрсоцбанк» (запис про право власності № 30965034) на домоволодіння [ADDRESS] . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46243462 від 01.04.2019 14:35:32, Ільяш Олександра Олегівна , Комунальне підприємство «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради, Миколаївська обл. (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/127/18, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2019 року індексний №46243462, наявність запису про державну реєстрацію права власності порушує право або інтерес позивача, тому внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30965034 від 28.03.2019 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] , є незаконним та підлягає скасуванню. Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що державна реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» була здійснена 28.03.2019, в той час як рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46243462 прийнято 01.04.2019, тобто через 3 дні після реєстрації права власності, що є порушенням порядку, встановленого ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд критично оцінює доводи представника АТ «Альфа-Банк» щодо зміни предмету позову, оскільки позовна заява в новій редакції від 29.11.2019 фактичне лише уточнює одну з позовних вимог відповідно до правової позиції Верховного Суду, і по суті не є зміною предмета або підстав позову. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Розподіляючи судові витрати, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивачів витрати по сплаті судового збору з кожного по 192,10 грн. кожному позивачу.

Outcome: approved