Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку роздільного користування житловою квартирою, мотивуючи тим, їй із братом [PERSON] після смерті батька належить квартира [ADDRESS]. Позивачці належить32/100 квартири, а відповідачу - 68/100 частки. Оскільки, відповідач одноособово використовує вказану квартиру, то 10.02.2014 року позивачка звернулась до нього з письмовою пропозицією виділити їй в окреме користування ізольовану житлову кімнату площею 10.9 кв.м., а коридор, кухню, туалет та ванну кімнату залишити у спільному користуванні або продати відповідачу 32/100 частки квартири. Відповідач погодився купити належну позивачці частку квартири, проте, з розтермінуванням, що не відповідає її інтересам. Тому позивачка звернулась з позовом про встановлення порядку роздільного користування житловою квартирою. Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів наведених в позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти вимог позову не заперечив, суду повідомив, що позивачці дійсно належить 32/100 частки квартири, проте, у звя"зку з відсутністю необхідної суми коштів, він не взмозі викупити у позивачки її частку у квартирі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснення відповідача підтримала, не заперечила проти встановлення порядку роздільного користування житловою квартирою. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачці [PERSON] та відповідачу по справі [PERSON] належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка набута в порядку спадкування по смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за № 5-2703 від 22.10.2008 року посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належить 32/100 квартири [ADDRESS], на 68/100 частини квартири Свідцтво про право власності на спадщину за заповітом спадкоємцю [PERSON] вже видано (а.с.5). Вказані обставини підтверджуються копією витягу ОБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що [PERSON] є власноким 32/100 частки нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.6). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі одноособово використовує вказану квартиру в цілому для особистого проживання та членів своєї сім"ї.У зв"язку з чим 10.02.2014 року позивачка звернулась до відповідача з письмовою пропозицією щодо майнових питань по квартирі, запропонувавши два варіанти їх вирішення: перший - це виділення їй в окреме користування ізольованої житлової кімнати площею 10,90 кв.м. із залишенням у спільному користуванні коридору, кухні, санвузла, інженерних та технічних мереж і комунікацій даної квартири, про що відповідачу запропоновано укласти нотаріально посвідчений договір; другий варіант - продати відповідачеві за реальну ринкову вартість належні їй 32/100 частки квартири (а.с.9). У своїй письмовій відповіді [PERSON] погодився сплатити по експертній грошовій оцінці вартість частки позивачки з розтермінуванням (а.с.10). 11.04.2014 року позивачка повторно звернулась до відповідача з листом, оскільки, виплата її частки в квартирі шляхом розтермінування є дя неї непрйнятною, а тому наполягала на виділенні їй в користування із складу даної квартири окремої ізольованої кімнати площею - 10,90 кв.м., залишивши при цьому у спільному користуванні: коридор, кухню та санвузол, інженерні та технічні мережі і комунікації даної квартири(а.с. 12). Проте, не отримавши протягом 10-ти днів з часу отримання листа жодної відповіді позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.14 постанови від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки, спірну квартиру не можливо поділити в натурі, то слід встановити порядок користування квартирою, а саме: виділити [PERSON] в окреме користування ізольовану житлову кімнату площею 10,9 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату площею 17,8 кв.м. з виходом на балкон площею 1,8 кв.м. та житлову кімнату площею 13,8 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор площею 7,5 кв.м., кухню площею 3,5 кв.м., туалет площею 1 кв.м. та ванну кімнату площею 2 кв.м. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст. ст. 35, 383 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved