Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

22.05.14 року позивач, який є правонаступником з 30.04.2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернувся з вказаним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № НАЕ4RX12650198 05.08.2006 року 28265,90 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 282,66 грн. В обґрунтування вимог, позивач посилається на те, що 05.08.2006 між банком та відповідачем був укладений договір № НАЕ4RX12650198, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1448,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік. Ціль кредитування - придбання товару громадського споживання. Відповідно до вимог кредитного договору погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється за графіком повернення кредиту та плати відсотків. Свої зобов'язання банк виконав повністю, надавши відповідачу кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу банку. В свою чергу відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав і не виконує до цього часу. Станом на 24.03.2014 року за відповідачем існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 28265,90 грн. і складається з заборгованості за кредитом 910.22 грн., 8544,81 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 156,48 грн. борг по комісії, 16832,20 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500.00 грн.-штраф фіксована частина та 1322.19 грн. - штраф процентна складова. На підставі викладеного просили вимоги задовольнити. А.с.2-4 Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.08.2006 між банком та відповідачем був укладений договір № НАЕ4RX12650198, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1448,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік. Ціль кредитування - придбання товару громадського споживання. Відповідно до вимог кредитного договору погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється за графіком повернення кредиту та плати відсотків. Свої зобов'язання банк виконав повністю, надавши відповідачу кредитні кошти. В свою чергу відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав і не виконує до цього часу. Станом на 24.03.2014 року за відповідачем існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 28265,90 грн. і складається з заборгованості за кредитом 910.22 грн., 8544,81 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 156,48 грн. борг по комісії, 16832,20 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500.00 грн.-штраф фіксована частина та 1322.19 грн. - штраф процентна складова. Кінцевий термін повернення кредиту згідно заява позичальника 05.08.2007 р. Судом також встановлено що сторони досягли згоди в якому передбачили що позовна давність установлена законом збільшена за домовленістю сторін до 5 років відповідно до п.5.5 Умов, що відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.257 та ч.1ст.256, ч.1 ст.259 ЦК України 5 річний строк позовної давності для пред'явлення таких вимог сплинув у позивача 06.08.2012 року, тобто строк у межах якого позивач мав право на звернення до суду з вказаними вимогами. Відповідно п.31 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Outcome: dismissed