Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], про надання дозволу на виготовлення проїзного документу (паспорту) на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] для виїзду за кордон. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що із відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1991 року по 2010 рік, в якому народився син [PERSON], [INFO]. В зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території м. Донецька, вона з сином у лютому 2015 року переїхали з м. Донецька до м. Києва. Оскільки вона має намір у 2016 році здійснити з дитиною поїздки за межі території України, необхідно виготовити паспорт для дитини для виїзду за кордон, для чого необхідна згода відповідача (батька дитини). Відповідач [PERSON] мешкає на непідконтрольній Україні території в м. Комсомольське Старобешевського району Донецької області, з 2010 року, тобто з моменту розірвання шлюбу, з дитиною не спілкується, матеріальну допомогу на виховання дитини не надає, участі у вихованні не приймає, надати згоду (дозвіл) на виготовлення проїзного документу (паспорту) на неповнолітню дитину для виїзду за кордон відмовляється, що перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини. В зв'язку з чим просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилася, відповідно до наданої заяви позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася дитина [PERSON], [INFO], яка є малолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 13 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 31.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, шлюб між позивачкою та відповідачем 31 березня 2010 року був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 77 від 31.03.2010 року. Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 20.02.2015 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстроване місце проживання яких: [ADDRESS] проживають за адресою: [ADDRESS] Факт проживання позивачки [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] в м. Києві, також підтверджується договором найму нерухомого майна від 20.02.2015 року та довідкою за № 132 від 14.12.2015 року, відповідно до якої [PERSON] є учнем 2-а класу СШ №219 Оболонського району м. Києва. Відповідач [PERSON] згідно адресної довідки Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області, зареєстрованим не значиться. Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 29.01.1996 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції "Про права людини", кожен має право вільно залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Статтею 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині таких захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231(із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 вказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та надання дозволу на виготовлення проїзних документів на дитину [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved