Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути із приватного підприємства фірми «Камед» на користь [PERSON], в інтересах якої вана діє, компенсацію моральної шкоди у розмірі 50000 гривен. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 18 грудня 2003 року [PERSON] під час керування автомобілем ВАЗ-2106, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої неповнолітня [PERSON], [INFO], отримала тілесні ушкодження. На момент ДТП [PERSON] працював у клініці «Камед» на посаді заступника директора по господарській частині. Автомобіль ВАЗ-2106 зареєстрований за власником клініки «Камед» [PERSON] За фактом вчинення ДТП порушено кримінальну справу №30041101. Постановою від 15 квітня 2004 року призначена судово-медична експертиза. Згідно висновку експерта, неповнолітння [PERSON] отримала тілесні пошкодження легкого, середнього та тяжкого ступенів тяжкості, небезпечні для життя. Вказані тілесні ушкодження призвели до травматичного шоку і розвтитку цукрового діабету 1-го типу. Під час лікування [PERSON] придбано ліки, вітамінізоване харчування. У результаті отриманих [PERSON] травм, остання вимушена була проходити тривале лікування, не відвідувала школу, знаходилась на домашньому навчанні та була позбавлена можливаості спілкування з однолітками. До того ж, дитина перенесла нервове потрясіння та їй встановлено інвалідність. Дані обставини свідчать про завдану [PERSON] моральну шкоду. [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась. При цьому, до початку судового засідання, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Приватне підприємство фірма «Камед», належним чином повідомлялось про день та час розгляду справи, у судове засідання свого повноважного представника не направило. При цьому, до початку судового засідання, від директора приватного підприємства [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Позовні вимоги не визнає у повному обсязі. У наданому суду письмовому поясненні від 01 жовтня 2014 директор ПП фірми «Камед» - [PERSON] пояснив наступне. Звертаючись з позовом до суду позивач посилалась на те, що на момент скоєння ДТП [PERSON] працював у клініці "Камед" заступником директора по господарській частині. Автомобіль ВАЗ-2106, яким він керував, зареєстрований на власника клініки «Камед» [PERSON] Тому, на думку позивача моральну шкоду має відшкодовувати клініка «Камед» відповідно до вимог і 23, 1167, 1187 ЦК України. Однак, ПП фірма «КАМЕД» є неналежним відповідачем у даній справі, так як автомобіль ВАЗ-2106, державний номерний знак [NUMBER], ніколи не перебував у повному господарському віданні, оперативному управлінні або інших підстав у ПП фірми «КАМЕД», а на час скоєння ДТП експлуатація джерела підвищеної небезпеки на законних правових підставах здійснювалась третьою особою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстраці транспортного засобу серії ЯАА №766096 та тимчасовим реєстраційним талоно від 25 липня 2003 року. Таким чином, оскільки [PERSON] на час скоєння ДТП керував автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак 30140АЕ, саме він має нести обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, завданої неповнолітній [PERSON]. Враховуючи усі обставини справи, позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як позивачем не надано докази того, що ПП фірма «Камед» на момент скоєння ДТП на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, відповідач зазначає, що на даний час кримінальна справа відносно [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України по суті не розглянута, а особа відносно якої порушено кримінальна справа знаходиться у розшуку. Третя особа [PERSON] перебуває у розшуку і, за даними ГУ МВС України в Дніпропетровській області, являється громадянином [PERSON] Федерації та мешкає на її території. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Свідоцтво про народження VII-КИ № 297588 свідчить про те, що батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11) Згідно постанови про призначення судово-медичної експертизи від 15 квітня 2004 року, 18 грудня 2003 року приблизно о 13 годині 50 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2106, рухався по вулиці Богуна на ділянці визначеній дорожнім знаком 1.33 "Діти" біля СШ № 3, за адресою місто Жовті Води, вулиця Богуна, 50, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого останній завдані тілесні ушкодження (а.с. 12). Згідно висновку судово-медичної експерта /а.с. 13-16/, неповнолітння [PERSON] отримала: - відкритий осколковий перелом кісток правої гомілки в середній третині з кутовим зміщенням уламків, що відноситься до тілесного пошкодження тяжкого ступення тяжкості, небезпечного для життя; - рану шкіри і м'яких тканин середньої третини лівої гомілки; - закритий подвійний перелом верхньої лівої плечової кістки з кутовим зміщенням уламків, що відноситься до тілесного пошкодження середнього ступення тяжкості; - синець і крововилив в м'яких тканинах чола праворуч, садно на тлі цього синця, що відноситься до тілесного пошкодження легкого ступення тяжкості. Зазначені тілесні ушкодження, у їх сукупності, призвели до розвитку травматичного шоку, який в свою чергу спровокував розвиток цукрового діабету, 1-го типу інсулінозалежності. Дане патологічний стан перебуває у прямому причинному звязку з отриманими травмами і при своєму звичайному перебігу, без надання медичної допомоги, закінчується або може закінчуватися смертю, тобто відповідно до п.2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тяжких, небезпечних для життя. Згідно висновку ЛКК №551 від 13 вересня 2004 року [PERSON] потребує індивідуального навчання вдома /а.с. 10/. У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що в результаті отриманих травм, неповнолітній [PERSON] завдано моральну шкоду, оскільки вказані тілесні пошкодження призвели до розвтитку цукрового діабету 1-го типу. Для лікування [PERSON] купувалися ліки, вітамінізоване харчування. Крім того, вона стала інвалідом, тривалий час знаходилась на лікуванні, не відвідувала школу, знаходилась на домашньому навчанні та була позбавлена можливаості спілкування з однолітками. Також позивач вказує на те, що неповнолітня [PERSON] отримала зазначені травми в результаті ДТП, що мало місце 18 грудня 2003 року, і яке сталося, на думку позивача, з винни [PERSON] При цьому, позивач вважає, що оскільки [PERSON] на момент скоєння ДТП працював у клініці «Камед» на посаді заступника директа по господарській частині, а аткож те, що автомобіль ВАЗ 2106, яким керував останній, зареєстрований за власником кніки «Камед» [PERSON], завдану [PERSON] моральну шкоду має відшкодовувати приватне підприємство фірма «Камед». Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодува шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвите небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативна управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Однак, судом не встановлені обставини, які б свідчили про те, що ППФ «Камед» здійснює чи коли-небудь здійснювало експлуатацію автомобіля марки ВАЗ 2106, державний номерний знак 30140АЕ. Згідно довідки ППФ «Камед» від 17 січня 2005 року №2, автомобіль ВАЗ 2106, державний номерний знак 30140АЕ, на балансі чи в аренді ППФ «Камед» не знаходився /а.с. 64/. Згідно повідомлення Жовтоводського МРЕВ від 01 грудня 2004 року №1168, автомобіль ВАЗ 2106, державний номерний знак 30140АЕ, 1982 року випуску, двигун 21065964930, кузов ХТФ210610С0690540, зареєстрований 25 липня 2003 року на [PERSON] /а.с. 26/. При цьому, [PERSON] мав право керування вказаним автомобілем, що підтверджується копією тимчасового реєстраційного талону /а.с. 60/. За викладених обставин, суд не вбачає підстав за яких ППФ «Камед» повинно відшкодовувати [PERSON] завдану їй моральну шкоду, оскільки автомобіль ВАЗ 2106, державний номерний знак 30140АЕ, ніколи не пербував у власності чи на балансі вказаної юридичної особи. Крім того, згідно табелю обліку робочого часу за грудень 2003 року, наданого приватним підприємством фірмою «Камед», на час вчинення ДТП, яке мало місце 18 грудня 2003 року, [PERSON] перебував у відгулі, а тому здійснював керування вказаним транспортним засобом у вільний від роботи час (а.с. 36). Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно п.4 Постановою Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». Таким чином, моральна шкода, завдана [PERSON] має відшкодовуватися особою, яка її завдала, за наявності її вини встановленої рішенням судом. Позивачем не надано жодного доказу на підтверження своїх вимог, а позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин, враховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що ПП фірма «Камед» на момент скоєння ДТП на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, а позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed