Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

16.01.2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Літинської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав, в якому зазначає, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON]. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, 04.06.2008 р. між сторонами було розірвано шлюб. Позивач зазначає, що батько дитини [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував в дитячому навчальну закладі. Вважає, що відповідач у справі самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], яка народилась, [INFO] Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася. В матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої остання просить розгляд справи провести у її відсутність. Свої позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. До суду повернулися конверти з відміткою "не проживає". Також відповідача про місце дату та час судового засідання було повідомлено відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заперечень чи клопотань не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Джигун О.Л. до судового засідання також не з'явилась. Подала суду заяву відповідно до якої просить винести рішення у відсутність представника органу опіки та піклування. Позов підтримує та не заперечує щодо його задоволення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У відповідності до ч. 1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з'явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Так, зі свідоцтва про народження (а.с. 6) судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Корольовського суду м. Житомира від 04.06.2008 р. (а.с. 8) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Свідоцтвом про шлюб (а.с. 10) пояснюється зміна прізвища позивача із «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно характеристики [PERSON] (а.с. 11) встановлено, що остання за місцем роботи характеризується з позитивної сторони. Відповідно до акту обстеження умов проживання (а.с. 14) судом встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає спільно із [PERSON], [PERSON], та [PERSON] В дитини є речі першої необхідності, одяг та взуття за сезоном відповідно до віку, окреме місце для сну та відпочинку. Дитина забезпечена продуктами харчування. Згідно довідки Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 30 (а.с.15) встановлено, що батько учениці [PERSON] - [PERSON] не проживає з сімєю з 2010 р., участі у вихованні дитини не приймає. Довідкою Літинського районного відділу ДВС за № 7811/15.9-25 від 13.07.2018 р.(а.с.16) зазначається, що у Літинському районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, на примусовому виконанні не перебувають будь-які виконавчі документи щодо стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Із висновку органу опіки та піклування Літинської райдержадміністрації за № 01-27/50 від 25.01.2019 року судом встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON], [INFO]. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона: п.2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю і позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], так як він матеріально не забезпечує дитину, участі у їх вихованні не приймає, не дбає про її духовний та інтелектуальний розвиток, не цікавиться життям, а позбавлення батьківських прав є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини та спрямований виключно на досягнення позитивного результату в її долі. Відповідно до ст.166 ч.3 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи ту обставину, що відповідач позбавляється батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.01.2019 року і до досягнення донькою повноліття, оскільки він є її батьком і зобов'язаний її утримувати до досягнення повноліття. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відшкодування по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved