Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

31.08.2015 позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», [PERSON] та просив суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія» на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 39952,00 грн. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи, яка становить 1000, 00 грн. - стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2014 о 18 год. 50 хв. на пр-ті Перемоги, 30, в м. Києві, сталася ДТП, за участю автомобіля «Мазда», ДНЗ [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], застрахованого у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», та автомобіля «Шевроле», ДНЗ [NUMBER], який належить та знаходився під керуванням [PERSON] ДТП відбулася з вини водія автомобіля «Мазда», [PERSON] Внаслідок ДТП, були завдані механічні пошкодження автомобілю «Шевроле», ДНЗ [NUMBER]. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2014, [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 22.08.2014. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мазда», ДНЗ [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу №АС 8837287. Згідно з даним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000,00 грн., при цьому франшиза складає 1000,00 грн. Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування у [PERSON] виникло право вимоги до [PERSON] з відшкодування франшизи на суму 1000,00 грн. Позивач вказує на те, що з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на його користь підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 39952,00 грн., а з [PERSON] на його користь підлягає стягненню сума франшизи, яка становить 1000, 00 грн. Зазначені суми позивач розраховував з калькуляції вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, від 12.05.2015, акту приймання виконаних робіт транспортного засобу №8826-15-05 від 15.06.2015, виконаних ФОП [PERSON]. Окрім того, позивач наголошує на тому, що ним було надіслано на адресу ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 26.08.2014 заяву (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, а згодом, 22.10.2014, заяву про страхове відшкодування. Проте виплати страхового відшкодування позивач так і не отримав. 23.02.2016 позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову, в якій просив стягнути солідарно з ПрАТ «УОСК» та ПрАТ «Провідна» страхове відшкодування в розмірі 28 492, 98 грн., та просив стягнути з [PERSON] франшизу в розмірі 1000,00 грн. та вартість матеріального збитку на проведення відновлювального ремонту у розмірі 11 459 грн. 23.03.2016 від представника позивача надійшла уточнююча заява, в якій він просив стягнути з ПрАТ «УОСК» та ПрАТ «Провідна» страхове відшкодування в розмірі 28 492,98 грн., в рівних частках по 14 246, 49 грн. з кожного, а з [PERSON] франшизу в розмірі 1000, 00 грн. та вартість матеріального збитку на проведення відновлювального ремонту у розмірі 11 459 грн. Ухвалою суду від 11.04.2016 позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «СК «Провідна» залишено без розгляду. Враховуючи вищевикладене позивач просив задовольнити позов. 04.09.2015 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача 1 надав письмові заперечення, в яких зазначив, що на заявку ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» ФОП «[PERSON].» було здійснено автотоварознавче дослідження 30.10.2014 року та надано звіт з оцінки транспортного засобу №3066, вартість ремонту відповідно до якого становить 35 452,75 грн. З наданого ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» розрахунку сума страхового відшкодування становить 11 720, 83 грн. З огляду на вищезазначене, 28.01.2015 відповідачем-1 на адресу позивача було надіслано повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 22.08.2014, в якому зазначено, що виплата страхового відшкодування [PERSON] становить 11 720, 83 грн., а франшиза становить 1000, 00 грн. Виходячи з вищенаведеного представник відповідача-1 просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в розмірі 11 720, 83 грн., а в задоволенні інших - відмовити. Відповідач-2 28.09.2015, 01.12.2015, 25.01.2016, 23.02.2016, 23.03.2016 та 21.04.2016 в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на це суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача-2. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 1194 Цивільного кодексу України та ст. 29 Закону України «Про страхування», в зв'язку з чим просив стягнути з відповідачів суму відшкодування та франшизу, а саме: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія» на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 28 492,98 грн.; - стягнути з Приватного [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи, яка становить 1000, 00 грн. та вартість матеріального збитку на проведення відновлювального ремонту в розмірі 11 459 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Судом встановлено, що 22.08.2014 о 18 год. 50 хв. на пр-ті Перемоги, 30, в м. Києві, сталася ДТП, за участю автомобіля «Мазда», ДНЗ [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], застрахованого у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», та автомобіля «Шевроле», ДНЗ [NUMBER], який належить та знаходився під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП, були завдані механічні пошкодження автомобілю «Шевроле», ДНЗ [NUMBER]. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2014, [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 22.08.2014. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мазда», днз [NUMBER] - [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу №АС 8837287. Згідно з даним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000,00 грн., при цьому франшиза складає 1000,00 грн. Разом з цим, з позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування на користь позивача, відповідачем-1 не виплачено, з розміром визначеним страховою компанією, позивач не погоджується, звернувшись з даним позовом до суду. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб. Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.6 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Беручи до уваги ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому суд приходить до висновку задовольнити вимоги позивача щодо стягнення суми інфляції за вказаний позивачем період. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Вбачається, що розмір франшизи передбачений Полісом №АС 8837287 від 20.11.2013 становить 1000,00 грн., а тому відбувається зменшення суми страхового відшкодування. Відтак, сума страхового відшкодування відповідачем-1 позивачу становить: 28 492, 98 грн. - 1000 грн. ( франшиза ) = 27 492, 98 грн. Відповідно до п.16 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 274, 93 грн., а з відповідача-2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10, 00 грн.

Outcome: partial