Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , та зобов`язати Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області передати йому за актом приймання-передачі спірну квартиру, а також належним чином завірені Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області документи, необхідні для державної реєстрації права власності на вказану квартиру, а саме: документ, що підтверджує присвоєння будинку за адресою: [ADDRESS] , поштової адреси; документ, що підтверджує факт введення будинку за адресою: [ADDRESS] , в експлуатацію; технічний паспорт на зазначену вище квартиру. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04.11.2005 року ПБК «Прогрес» та УМВС України в Харківській області уклали договір №25 пайової участі в будівництві 8 секції житлового будинку по [ADDRESS] . 05.07.2007 року [PERSON] уклав з ПКБ «Прогрес» договір відступлення права вимоги квартири №434 на 7 поверсі загальною площею 96,65 кв.м. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.04.2011 року затверджено мирову угоду між відповідачем та ПКБ «Прогрес» за умовами якої розірвано договір №25 від 04.11.2005 року пайової участі. 12.10.2018 року він звернувся до відповідача з вимогою виконати взяті на себе за договором та затвердженою судом мировою угодою зобов`язання, передати у власність квартиру [ADDRESS] та надати документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності, проте вимога не виконана. Вважає, що ним виконані усі вимоги, необхідні для набуття у власність квартири [ADDRESS] , зокрема, сплачено у повному обсязі вартість відчуження на його користь права вимоги на квартиру. Вважає відмову відповідача від передачі квартири ухиленням від виконання обов`язків, взятих на себе у змісті мирової угоди, затвердженої ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №2-1101/11 від 01.04.2011 р. Представник позивача адвокат Любич В.О. надала заяву про розгляд справи за її відсутністю позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що спірна квартира №434 має іншу площу та кількість кімнат, ніж вказано у договорі, укладеним між ПБК «Прогрес» та [PERSON] ; за даними реєстру квартир у житловому будинку по [ADDRESS] який складений ПБК «Прогрес », квартира № 434 обліковується за [PERSON] , а з [PERSON] укладено договір на квартиру №437 . Вимоги про визнання права власності вважає такими, що заявлені передчасно. Також не вбачає підстав для надання документів, заявлених позивачем у позовних вимогах. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. 04.11.2005 року ПБК «Прогрес» та УМВС України в Харківській області уклали договір №25 пайової участі в будівництві 8 секції житлового будинку по [ADDRESS] , за мовами якого відповідач зобов`язався у місячний строк з моменту введення 8 секції житлового будинку в експлуатацію передати до ПБК «Прогрес» житлові та нежитлові приміщення. 05.07.2007 року [PERSON] уклав з ПБК «Прогрес» договір відступлення права вимоги квартири, за яким ПБК «Прогрес» відступило позивачеві право вимагати від виконання зобов`язання узятого на себе відповідачем за договором № 25 від 04.11.2005 року, тобто вимагати передачі зазначеного в п.1.1. даного договору житла у рахунок оплати позивачем вартості житла в сумі, зазначеній у п.3.1. даного договору. Згідно п.1.1. зазначеного договору боржник здійснює будівництво і здає в експлуатацію житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] і передає кредиторові готове житло - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 96,65 кв.м., поверх 7, квартира № 434 . Позивач у повному обсязі відповідно до умов укладеного із ПБК «Прогрес» договору сплатив на користь ПБК «Прогрес» вартість відступленого права на квартиру у розмірі 169 561,80 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №2-1101/11 від 01.04.2011 року затверджено мирову угоду між відповідачем та ПБК «Прогрес», за умовами якої відповідач та ПБК «Прогрес» узгодили розірвати договір №25 від 04.11.2005 року. Сторони зобов`язалися після підписання цієї мирової угоди приймати заходи по недопущенню порушень майнових прав та інтересів осіб - нових кредиторів, що уклали з ПБК «Прогрес» договори уступки права вимоги квартир у 7, 8, 9 секціях житлового будинку по [ADDRESS] , і які сплатили ПБК «Прогрес» вартість квартир у повному обсязі (п. 7 мирової угоди). У п. 9 мирової угоди відповідач взяв на себе зобов`язання передати новим кредиторам квартири, визначені договорами уступки прав вимоги, укладеними між ПБК «Прогрес» та новими кредиторами, які оплатили ПБК «Прогрес» вартість квартир у повному обсязі на умовах, визначених договорами уступки права вимоги, у разі, якщо такі договори не розірвані і (або) не визнані недійсними, після закінчення будівництва житлового будинку новим забудовником та здачі його в експлуатацію. [PERSON] залучений ГУМВС України в Харківській області до участі у вказаній справі Червонозаводського районного суду м. Харкова в якості третьої особи. 21.04.2011 року відповідач уклав із АТ "КДБК" договір №П15/11 на завершення будівництва житлового будинку. 29.12.2015 року ПБК «Прогрес» було припинено діяльність. 08.06.2017 року зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта - 6-9 секцій по [ADDRESS] . 12.10.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою виконати взяті на себе за договором та затвердженою судом мировою угодою зобов`язання та передати йому у власність квартиру [ADDRESS] , надати документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності. У задоволенні вказаної вимоги відповідачем відмовлено. Відповідачем надано до суду попередній адресний перелік квартир та нежитлових приміщень в об`єкті будівництва, який є додатком до договору на завершення будівництва від 21.04.2011 р., укладеного між відповідачем та АТ "КДБК", а також реєстр квартир у житловому будинку по [ADDRESS] , наданий відповідачу ПБК «Прогрес», за даними яких квартира №434 обліковується за [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 526,629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Аналогічні висновки Верховного Суду України викладені у наданих для порівняння постановах від 4 листопада 2015 року (№ 6-1920цс15) та 30 березня 2016 року (№ 6-265цс16). Відповідно до п.п. 7,9 мирової угоди її сторони прийняли на себе обов`язок приймати заходи по недопущенню порушень майнових прав та інтересів осіб нових кредиторів, що уклали з ПБК «Прогрес» договори уступки права вимоги квартир в 7, 8 і 9 секціях житлового будинку по [ADDRESS] і які сплатили проектно-будівельному концерну «Прогрес» вартість квартир у повному обсязі на умовах, визначених договорами уступки права вимоги, у разі, якщо такі договори не розірвані і (або) не визнані недійсними. ГУ МВС України в Харківській області зобов`язалось передати новим кредиторам квартири, визначені договорами уступки прав вимоги, укладеними між ПБК «Прогрес» та новими кредиторами, які оплатили вартість квартир у повному обсязі на умовах, визначених договорами уступки права вимоги у разі, якщо такі договори не розірвані і (або) не визнані недійсними, після закінчення будівництва житлового будинку новим забудовником та здачі його в експлуатацію. Договір від 05 липня 2007 року між [PERSON] та ПБК «Прогрес» укладено до затвердження мирової угоди, розірваним або недійсним визнано не було, а тому зобов`язання про надання після закінчення будівництва житлового будинку новим забудовником та здачі його в експлуатацію квартири позивачці не припинилось. Умови договору про відступлення права вимоги позивачкою виконано в повному обсязі, сплачено 100% відсотків вартості квартири, що підтверджується меморіальними ордерами, копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно умов мирової угоди саме на ГУМВС України в Харківській області покладено обов`язок щодо усунення порушень майнових прав та інтересів нових кредиторів, що уклали з ПБК «Прогрес» договори уступки права вимоги квартир в 7, 8 і 9 секціях та надання їм квартир. Європейський суд з прав людини нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Отже, майнові права [PERSON] є непорушними та підлягають захисту. Суд критично оцінює доводи відповідача про закріплення спірної квартири за [PERSON] , оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів приналежності [PERSON] прав на спірну квартиру (правовстановлюючого документа та доказів повної оплати), на підставі яких дані про [PERSON] були внесені до реєстру та переліку. Документи, надані відповідачем, за змістом яких квартира №434 обліковується за [PERSON] , не є доказом, що посвідчують та можуть підтвердити наявність дійсних майнових прав вказаної особи на квартиру. Щодо посилання відповідача на закріплення за позивачем квартири №437 , суду також не надано доказів на підтвердження вказаної обставини. При цьому у змісті попереднього адресного переліку, наданого відповідачем до матеріалів справи, квартира №437 закріплена за [PERSON] , а в нотаріальному договорі, наданому позивачем, вказано квартиру №434 . Суд також відхиляє доводи відповідача щодо неможливості задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з наявними розбіжностями у кількості кімнат та площі квартири №434 , що вказані у договорі позивача та в експлікації, оскільки зобов`язання в частині характеристики квартири, що підлягає передачі у власність визначені у договорі, який не розірвано та не визнаний недійсним. Також, сума, яка сплачена позивачем за договором свідчить про площу квартири, яка зазначена у договір про відступлення права вимоги. Статтею 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому заявником державної реєстрації за вказаним законом може бути власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право. Пунктом 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N 553), передбачено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо). технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов`язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та подаються завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, копії: документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна). Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З урахуванням наведених норм законодавства та доказів, наданих сторонами до матеріалів справи, суд доходить висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог. Суд залишає без задоволення вимогу про визнання права власності на спірну квартиру, оскільки суду не надано доказів про порушення прав позивача в цій частині, оскільки це права виникає з моменту державної реєстрації, яка в даному випадку ще не здійснена, а тому така вимога є передчасною. На підставі викладеного та

Outcome: partial