Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати здійснену приватним нотаріусом Обухівського районного округу Київської області Щуром О.І державну реєстрацію за [PERSON] права власності на: -земельну ділянку, площею 1,8865 га, кадастровий номер 3221885600:35:167:0204 для індивідуального садівництва, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що виникла на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 653 виданого 24 жовтня 2016 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 32027997 від 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1005924132218; -земельну ділянку, площею 1,9412 га, кадастровий номер 3221885600:35:167:0205 для індивідуального садівництва, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що виникла на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 654 виданого 24 жовтня 2016 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 32027331 від 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1005951032218; -земельну ділянку, площею 1,9694 га, кадастровий номер 3221885600:35:167:0206 для індивідуального садівництва, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що виникла на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 655 виданого 24 жовтня 2016 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 32027521 від 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1005958932218; -земельну ділянку, площею 1,5736 га, кадастровий номер 3221885600:35:167:0207 для індивідуального садівництва, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що виникла на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 656 виданого 24 жовтня 2016 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 32027772 від 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1005945532218; -земельну ділянку, площею 1,9752 га, кадастровий номер 3221885600:35:167:0208 для індивідуального садівництва, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що виникла на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 657 виданого 24 жовтня 2016 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 32028171 від 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1005930032218; -земельну ділянку, площею 1,9767 га, кадастровий номер 3221885600:35:167:0209 для індивідуального садівництва, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що виникла на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 658 виданого 24 жовтня 2016 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 32027089 від 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1005935732218; -земельну ділянку, площею 1,9129 га, кадастровий номер 3221885600:35:167:0210 для індивідуального садівництва, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, що виникла на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 659 виданого 24 жовтня 2016 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 32026862 від 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1005940032218. Свої вимоги мотивував тим, що право власності на вказані земельні ділянки виникло у відповідача на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О.І. Стороною вказаних договорів він не був та нотаріально посвідчених довіреностей на їх укладання нікому не давав. Земельні ділянки належать йому на праві приватної власності та протиправно передані у власність відповідача. При цьому вказані договори не існують, які у нотаріуса вилучено неіснуючим слідчим, за неіснуючою ухвалою слідчого судді й за відсутності кримінального провадження. Оскільки рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, спірні земельні ділянки витрбовано з незаконного володіння відповідача, просить скасувати державну реєстрацію права власності на них за останнім. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №№263943015, №263947882, 263950140, 263952519, 263954701, 263956842, 263959084 від 01 липня 2021 року вбачається, що право власності на вказані земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,8865 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0204; площею 1,9412 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0205; площею 1,9694 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0206; площею 1,5736 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0207; площею 1,9752 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0208; площею 1,9767 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0209; площею 1,9129 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0210, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, 24 жовтня 2016 року зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу №№653, 654, 655, 656, 657, 658, 659 посвідчених 24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О.І. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, з незаконного володіння [PERSON] у власність [PERSON] витребувані земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,8865 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0204; площею 1,9412 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0205; площею 1,9694 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0206; площею 1,5736 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0207; площею 1,9752 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0208; площею 1,9767 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0209; площею 1,9129 га, кадастровий номер: 3221885600:35:167:0210, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради, Вишгородського району, Київської області. Вказаним рішенням встановлено, що право власності відповідача на спірні земельні ділянки набуто на підставі договорів купівлі-продажу №№653, 654, 655, 656, 657, 658, 659 посвідчених 24 жовтня 2016 року, які позивачем не укладалися, відтак такі правочини є недійсними, які не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Абзацом 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як передбачено ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Державній реєстрації прав підлягає право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Як передбачено ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Статтею 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. У разі знищення об`єкта нерухомого майна або скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. Розділ Державного реєстру прав закривається державним реєстратором одночасно із проведенням державної реєстрації припинення речових прав, обтяжень речових прав, про що державний реєстратор обов`язково невідкладно повідомляє відповідного користувача, обтяжувача. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Отже, особу може бути позбавлено її майна лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинно бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виробив критерії оцінки дотримання статті 1 Першого протоколу. Вони наводяться у багатьох рішеннях. Наприклад, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, пункти 38-39) ЄСПЛ навів загальні принципи застосування статті 1 Першого протоколу: - ця стаття по суті гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою; - будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним; - вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з`ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Вишгородського районного суду від 07 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, встановлено, що право власності відповідача на спірні земельні ділянки набуто на підставі договорів купівлі-продажу №№653, 654, 655, 656, 657, 658, 659 посвідчених 24 жовтня 2016 року, які позивачем не укладалися, відтак такі правочини є недійсними, які не створюють жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Відтак здійснену приватним нотаріусом Обухівського районного округу Київської області Щуром О.І. державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки слід скасувати, яка вчинена ним на підставі правочинів, що визнані судом недійсними. Відтак судом встановлено порушені права позивача, які підлягають захистові, а позовні вимоги про це задоволенню, які є похідними від задоволених судом вимог про витребування спірних земельних ділянок у власність позивача, що є необхідним для повного захисту його порушених прав. Крім того позивачем представлене документальне підтвердження понесених ним судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved