Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - відповідач-1), Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач-2), про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 січня 2017 року померла її мати [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 19 серпня 2013 року позивач та [PERSON] (рідна сестра позивача) отримали все майно своєї помелої матері в рівних частинах. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва. [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але не може оформити своїх спадкових прав, оскільки державний акт на земельну ділянку втрачено. У звязку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарно- сільськогосподарського виробництва, а справу розглянути у її відсутність та відсутність її представника. У судове засідання сторони не зявилися. Від позивача надійшли заяви, в яких вона просила розглянути справу за відсутності її та предстаника, а позовні вимоги задовольнити (а.с. 32, 44). Відповідачі надіслали листи, в яких погодилися з позовом та просили розглянути справу за відсутності їх представників (а.с. 34, 43). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 27 січня 2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27 січня 2017 року серії І-ОК № 387133 (а.с. 10). Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15 травня 1972 року серії I-СР № 277661 (а.с. 17). 16 січня 1988 року позивач одружилася з [PERSON] після чого їй було присвоєно прізище "Шупик", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 16 січня 1988 року серії ІІІ-БК № 411409 (а.с. 18). При житті [PERSON], а саме 19 серпня 2013 року, склала заповіт, посвідчений Веселохутірською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 19 серпня 2013 року та зареєстрований у реєстрі за № 26, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй по закону, заповіла своїм дочкам позивачу - [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 8 грудня 2003 року серії ЧР № 047528, [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 14-15). Відповідно до змісту листа Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 25 листопада 2017 року (вих. № 2129/01-16) (а.с. 48), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 47), позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини своєї матері [PERSON] (а.с. 50). Крім того, [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини своєї матері [PERSON] (а.с. 49). Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 29 вересня 2017 року (вих. № 1634/02-31) позивачу повідомлено про неможливість оформити та видати свідоцтво про право на спадщину в силу вимог підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на дане нерухоме майно, та роз'яснено її право на вирішення цього питання в судовому порядку (а.с. 26, 51). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 27 січня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1275 ЦК України передбачено, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно в рівних долях заповіла своїм донькам [PERSON] та позивачу. [PERSON] відмовилася від своєї частки спадкового майна, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Інші спадкоємці, які б претендували на спадщину відсутні. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, оскільки державний акт на неї втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, відсутність інших спадкоємців, визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved