Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, уточнивши його та збільшивши позовні вимоги просить: визнати [PERSON] втратившим право на користування квартирою № 5 по вул. Варшавській, 19 в м. Нетішині Хмельницької області з травня місяця 2007 року. Визнати за нею, малолітніми [PERSON] та [PERSON], право на користування квартирою № 5 по вул. Варшавській. 19 в м. Нетішині Хмельницької області. Визнати недійсною передачу квартири у власність в порядку приватизації [PERSON], [PERSON], [PERSON] та повернути у власність Нетішинській міській раді з 11 січня 2012 року. Встановити порядок користування квартирою № 5 по вул. Варшавській. 19 в м. Нетішині, згідно якого виділити в користування їй, [PERSON] В,О., [PERSON] і [PERSON] житлові кімнати розміром: 19,6 м.кв., 11,9 м.кв. без укладення окремого договору найму. Виділити в користування [PERSON] житлову кімнату розміром 9,9 м.кв., з залишенням за нею права наймача та відкритого, на її ім'я, особового рахунку. Підсобні приміщення коридор, кухня, вбиральня, ванну кімнату залишити у спільному користуванні членів сім'ї [PERSON] Стягнути з відповідачів судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні вказувала на те, що в травні 2007 року відповідач [PERSON] одружився, створив нову сімю, перестав бути членом сімї [PERSON] і вибув на постійне місце проживання в квартиру № 23 в м. Нетішині по вул. Незалежності, 13, тому відповідно до ст. 107 ЖК України втратив право на кваритру № 5 по вул. Варшавській, 19 в м. Нетішині, незалежно від предявлення до нього позову про це. 25.12.2009 року вона одружилась з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] та у неї є дочка від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Після одруження вона з дітьми вселилась в спірну квартиру відповідачів та, будучи членами їх сімї, стали користуватись житлом. Оспорюючи правтизацію житла вважає, що така має бути визнана недійсною через введення в оману органів приватизації, оскільки відповідачі не повідомили про те, що на день приватизації [PERSON] в кваритирі не проживав і втратив право на житло, а вона з дітьми мешкала там, хоча на час приватизації та дотепер вона з малолітніми дітьми значиться зареєстрованою в [INFO]. Про приватизацію кваритири в 2012 році їй було відомо. Крім того, що при вселенні в квартиру, між нею та відповідачами [PERSON], [PERSON] був погоджений та встановлений порядок користування квартирою, який існує на даний час і бажає, щоб такий порядок був закріплений в судовому порядку. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених у заяві та просив позов задоволити. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не зявилась в минулому в судовому засіданні позов визнала, вказувала, що позивачка є її невісткою дружиною [PERSON] та проживає в спірній квартирі з ним та дітьми. Син [PERSON] проживає з дружиною по вул Незалежності, 13 в м. Нетішині. Квартира приватизована на неї та синів у 2012 році, так як на той час усі були зареєстровані у ній. Про приватизацію знали усі члени сімї. Будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився в звязку з відрядженням, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився подав заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення на позов. Із поданих останім заперечень слідує, що він позов не визнає в повному обсязі через безпідставність, незаконність та необгрунтованість. Вважає, що передумовою звернення [PERSON] до суду з означеним позовом стало те, що ним 13.03.2014 року заявлено позов до [PERSON], [PERSON], КП НМР «Житлово-комунальне обєднання», третя особа [PERSON], орган опіки і піклування ВК НМР про усунення перешкод в користуванні власністю, встановлення порядку користування спільною квартирою. В обгрунтування заперечень вказує, що [PERSON] не вправі звертатись до суду із позовом про визнання його, повноправного власника житла, втратившим право на користування квартирою з травня місяця 2007 року на підставі ст. 107 ЖК України, оскільки не являється власником житла, а користується нею на правах члена сімї власника квартири її чоловіка [PERSON] Приватизацію спірної квартири здійснено в межах житлового законодавства та законодавства про приватизацію державного житлового фонду. Так, як позивачка не є власником квартири, вона й не вправі за власників житла порушувати перед судом питання про встановлення порядку користування квартирою і вирішувати за самих власників питання про виділеня будь-кому з них певних житлових кімнат. Вказує, що житлові права позивачки ні ним, ні іншими відповідчами не порушені, та не підлягають судовому захисту. Повноважна представник відповідача виконавчого комітету Нетішинської міської ради в судове засідання не зявилася подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи служби у справах дітей в судове засідання не зявилася подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, пояснили суду що знають позивачку, вона є дружиною [PERSON] та проживає з чоловіком, свекрухою та дітьми в квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] там не проживає, а мешкає з дружиною Яною. Кваритиру отримала [PERSON] і приватизувала її з синами. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки, свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи [PERSON], дослідивши матеріали позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, об'єктом цивільно-правового спору, що виник між сторонами, є трьохкімнатна ізольована квартира № 5, яка знаходиться за адресою: вул. Варшавська, 19 в м. Нетішині Хмельницької області. Квартира на підставі розпорядження органу приватизації виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 02 від 06.01.2012 року була передана у спільну часткову приватну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі зазначеного розпорядження останнім 11.01.2012 року було видано свідоцтво про право власності на житло ( а.с. 9, 64). Судом встановлено, що на момент приватизації, в спірній квартирі були зареєстровани та проживали відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї від 27.12.2011 року виданою Комунальним підприємством НМР «Житлово-комунальне обєднання» ( а.с. 61) та довідками № 2194 від 30.12.2014 року, № 2113 від 30.12.2011 року про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON], виданими КП НМР «Житлово-комунальне обєднання» ( а.с. 60,61). Означена квартира на підставі ордеру, виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради\~ від 27.01.2003 року, була надана [PERSON] на сімю з пяти чоловік, зокрема: синів [PERSON] та [PERSON], невістки [PERSON], внучки [PERSON] ( а.с. 62). Згідно рішення Нетішинського міського суду від 09.08.2011 року [PERSON] та малолітню [PERSON]визнано втратившими право на користування вищеозначеною квартирою (а.с. 63). Згідно свідоцтва про шлюб від 25.09.2009 року позивачка є дружиною [PERSON] та згідно свідоцтва про народження від 19.03.2010 року сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] ( а.с. 6, 7) Згідно пасорта [PERSON] № НВ 549041 виданого 08.12.2009 року Нетішинським МВ УМВС в Хмельницькій області, остання з 24.10.2002 року значиться зареєстрованою [INFO] ( а.с.5). Крім того, судом встановлено, що позивачка не заперечує, що про організацію і проведення приватизації та оформлення права власності на неї чоловіком [PERSON]О, свекрухою [PERSON] та братом чоловіка [PERSON] вона знала та заперечень не мала, будь-яких дій щодо участі у приватизації спірної квартири не вчиняла, так як з дітьми має інше зареєстроване місце проживання. Право на житло є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадян. Конституція України у ст. ст. 41, 47 проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Таким чином, вимоги про визнання [PERSON] втратившим право на користування квартирою № 5 по вул. Варшавській, 19 в м. Нетішині Хмельницької обл. з травня місяця 2007 року відповідно до ст. 107 ЖК України задоволенню не підлягають, оскільки останній є власником вищеозначеної квартири, а не наймачем або членом сімї наймача і має право користуватись та розпоряджатись нею на власний розсуд й у спосіб передбачений законом. Щодо позовних вимог про визнання недійсною передачу квартири у власність в порядку приватизації [PERSON], [PERSON], [PERSON] та повернення її у власність Нетішинській міській раді з 11 січня 2012 року то суд прийшов до наступного: Згідно з ч. 3 ст. 48 ЖК України, громадяни, які одержали житло у державному фонді, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Порядок та умови приватизації такого житла регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до положень ст. 8 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до вимог п.2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію Державного житлового фонду", викладеній в редакції чинній на момент приватизації житла, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку)". Відповідно до діючого на час приватизації спірного житла Положення Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 16.12.2009 N 396 «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» передбачалось, що передача займаних квартир здійснюється у приватну та у спільну власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім"ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (пункт 5 Положення). Згідно п.п. 18, 20, 21 зазначеного Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Позивачкою не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів щодо її постійного зареєстрованого проживання в спірній квартирі на момент приватизації. Більше того, як вбачається з паспорту позивачки, вона не зареєстрована у ній та з 2002 року значиться зареєстрованою [INFO], будь-яких дій щодо участі у приватизації спірної квартири не вчиняла. Разом з позивачкою зареєстровані проживаючими по вул. Будівельників і малолітні діти [PERSON] та [PERSON] Ці обставини повністю підтверджуються довідкою про склад сімї наймача квартири [PERSON] від 27.12.2011 року в якій дійсно відсутні інші члени сімї наймача крім [PERSON] та [PERSON], які\~\~мають право на приватизацію квартири. Тобто, з врахування перевірених в судовому засіданні оригіналів документів приватизаційної справи квартири [ADDRESS] судом не було виявлено будь-яких порушень законодавства, а тому суд вважає, що в частині позовних вимог про визнання недійсною передачу квартири у власність в порядку приватизації [PERSON], [PERSON], [PERSON] та повернення її у власність Нетішинській міській раді з 11 січня 2012 року відмовити за необгрутованістю та недоведеністю. Крім того, реприватизація квартири, тобто зворотної передачі приватного житла до державного житлового фонду можлива лише у разі реквізиції і конфіскації та звернення стягнення на житло в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження як санкція на правопорушення у випадках, встановлених Кримінальним кодексом та Цивільним кодексом України, а також в інших випадках відчуження майна на користь держави: дарування, заповіту, виділу, міни, купівлі, та інших зобовязань, що випливають з договорів по забезпеченню зобовязань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. [PERSON] вимоги про незаконність розпорядження органу приватизації від 06.01.2012 та недійсність\~\~свідоцтва про право власності на квартиру в позовній заяві не ставила. Що стосується позовних вимог про визнання права на користування житлом та встановлення порядку користування ним, то такі вимоги не підлягають задоволенню також, оскільки житлові права позивачки відповідачами не порушуються. Так, [PERSON], будучи членом сімї власника житла, володіє певним обсягом прав щодо саме користування жилим приміщенням, які споріднені обсягу прав власника житла. Вселення у житлове приміщення власника не перетворює її на співвласника, відтак вона не наділяється правами на використання житла в тому обсязі, в якому їх має власник. Зокрема, члени сім`ї не можуть передавати права на користування житлом іншим особам, тобто укладати договори найму (оренди) житла, встановлювати порядок користування житлом, - такі повноваження належать винятково власнику і здійснюється ним самостійно, без необхідності одержання згоди на це членів сім`ї, які проживають у даного житловому приміщенні. Рівність прав членів сім`ї та власника житла виявляється тільки у тому, що вони, як і власник, можуть повною мірою використовувати житло за призначенням. Суд не приймає до уваги визнання відповідачами [PERSON] та [PERSON] позову, оскільки таке суперечить закону та порушує права і інтересих інших сторін, оскільки такі не підтверджували незаконність проведеної приватизації квартири. Крім того, в цьому вбачаються цілеспрямовані наміри щодо позбавлення [PERSON] права на житло та скасування законного рішення органу місцевого самоврядування про приватизацію житла. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] не заслуговують на увагу суду, так як не містять в собі обєктивних відомостей про обставини, які можуть впливати на існуючі між сторонами правовідносини. Свідки повідомили, що позивачка є дружиною [PERSON] та проживає з ним і дітьми, що ніким не оспорюється. Зважаючи на викладені обставини, на підставі вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за їх недоведеністю, необгрунтованістю і безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed