Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відмови відповідача на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO] безпідставною та надання дозволу позивачу без згоди батька - відповідача по справі оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за межі України та на виїзд до Єгипту, Турції, Росії , АР Крим. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що позивач з відповідачем з 30 липня 2004 року по 07 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі , який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.10.2009 року розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За рішенням суду , місце проживання дитини після розлучення визначено разом з позивачем. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров,я дитини , її фізичний , духовний та моральний розвиток. 25 вересня 2012 року позивач вдруге вийшла заміж за [PERSON] , який мешкає разом з позивачкою та її донькою . В зв,язку з потребою у літньому оздоровленні неповнолітньої [PERSON] , позивач з її чоловіком мають намір возити доньку на відпочинок на узбережжя різних морів популярних курортів . Але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України , при цьому жодних вагомих аргументів , які б пояснювали та обґрунтовували його відмову , він не наводить. Таким чином у позивача, як матері малолітньої дитини [PERSON], є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Представники третіх осіб Органу опіки та піклування Державної адміністрації Комінтернівського району м. Харкова та РВ ПМУ ГУМВС України в Харківській області в особі сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в судове засідання не з,явилися. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України кожна особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 червня 2010 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка на теперішній час постійно мешкає разом з позивачкою . 25 вересня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 07.10.2009р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем існує суперечка з питань виховання доньки, зокрема, щодо виїзду її за межі України. Крім того, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] потребує літнього оздоровлення, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 28.05.2014 року, відповідно до висновку якого дівчинці рекомендоване санаторно-курортне лікування; довідкою Харківської міської дитячої клінічної лікарні №24 від 28.05.2014 року, відповідно до якої дівчинці рекомендоване санаторно-курортне лікування в літній період часу. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції «Про. права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ), в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року та Факультативним протоколом від 01.01.2000 року, а також ч. 7 і ч. 8 ст.7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724), виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України, громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування, та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску. Таким чином, вищезазначеними нормативними документами передбачено можливість ухвалення судом рішення про одноразовий виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон із зазначенням часового проміжку перебування дитини в цій державі, а не постійний виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. З урахуванням того, що позивачка не зазначила держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, у чиєму супроводі буде перетинати кордон неповнолітня [PERSON], у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed