Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач), треті особи - [PERSON] (далі - третя особа-1), Будищенський психоневрологічний інтернат Звенигородського району Черкаської області (далі - третя особа-2), про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 березня 2003 року помер її рідний брат - [PERSON]. Заповіту померлий [PERSON] не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять дві земельні ділянки. Позивач прийняла спадщину свого померлого брата, бо вступила у фактичне володіння і управління його спадковим майном, але не може оформити спадщину на земельні ділянки, оскільки оригінал державного акта втрачено. У звязку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на дві земельні ділянки, а справу розглянути за її відсутності. У судове засідання сторони не зявилися. Відповідач надіслав листи, в яких погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 26, 53). Третя особа-1 подала до суду заяву, в якій позов визнала, справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 15). Третя особа-2 в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, про час, дату і місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке вручено їй 28 жовтня 2017 року (а.с. 51), заперечень проти позову не подала. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 15 березня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18 березня 2003 року серії 1-СР № 215902 (а.с. 14). Згідно з довідками Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 30 серпня 2017 року №№ 1368 (видана на підставі погосподарської книги № В-3, особовий рахунок № 897), 1369, 1370, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: вул. Назаренка (Комсомольська), 25, с. Воронинці, Чорнобаївський район, Черкаська область. Позивач прийняла спадщину свого брата [PERSON], оскільки вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку впродовж шести місяців з дня його смерті. За померлим [PERSON] числиться земельна ділянка в розмірі 2,37 га, заборон на неї не має (а.с. 9-11). Судом встановлено, що третя особа-1 - [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується її заявою (а.с. 15). Справжність підпису третьої особи-1 у вказаній заяві посвідчено, а також встановлено її особу та перевірено дієздатність секретарем Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Третя особа-1 тимчасово проживала за адресою: [INFO], але вибула до місця проживання в [INFO], що підтверджується довідкою Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 25 вересня 2017 року № 360 (а.с. 35). Згідно з довідками Будищенського психоневрологічного інтернату від 25 вересня 2017 року № 136 та від 5 жовтня 2017 року № 139 третя особа-1 є дієздатною, вона дійсно проживає в інтернаті і знаходиться на повному державному утриманні з 23 січня 2004 року (наказ № 11 від 23 січня 2004 року) по даний час (а.с. 36, 42). При житті [PERSON] заповіту не складав. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні приписи ЦК УРСР. Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Отже часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, а саме 15 березня 2003 року. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2017 року (вих. № 1135/01-16) (а.с. 27), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 22), після смерті [PERSON], заяви про прийняття або відмову від спадщини в нотаріальну контору не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину свого померлого брата, бо вступила у фактичне володіння і управління його спадковим майном, але не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, загальною площею 2,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, оскільки оригінал державного акта втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пунктом 3.5 вказаного листа спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved