Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

15.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими ( з урахуванням уточнення) просить визнати за ним як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON], померлої 15.01.2009 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, що розташований за адресою: вул. С. Бурлаченка, №85, м. Ізмаїл, Одеська область, мотивуючи тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця.. 11.04.2017 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами, якими просить визнати за нею як за спадкоємцем за законом першої черги, черговість спадкування якої змінена згідно договору про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, після смерті матері [PERSON], померлої 15.01.2009 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, що розташований за адресою: вул. С. Бурлаченка, №85, м. Ізмаїл, Одеська область, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця.. Ухвалою суду від 11.04.2017 року прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] та обєднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, визнав позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом та не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення та підтримала свої позовні вимоги за зустрічним позовом, просила їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.1995р., посвідченого державним нотаріусом в реєстрі за №2/4804, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, що розташований за адресою: вул. С. Бурлаченка, №85, м. Ізмаїл, Одеська область. Згідно технічної документації, виготовленої Ізмаїльським БТІ у 1995 році, по вул. С.Бурлаченка, №85 в м. Ізмаїл розташований житловий будинок, та власником вказана [PERSON]. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №380 від 20.03.2017р. відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на обєкт нерухомості по вул. Бурлаченка Сергія, 85 в м. Ізмаїл власником є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 04.07.1995р., посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори в реєстрі за №2/4804. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами та господарським будівлями побудований у 1962 році є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за №582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999р. обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992р. прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 174437 від 17.01.2009 року [PERSON] померла 15.01.2009 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними та господарчими спорудами, що розташований за адресою: вул. С. Бурлаченка, №85, м. Ізмаїл, Одеська область. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишила, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 20611335 від 14.07.2009р. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] стали її діти: [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про їх народження копії яких наявні у матеріалах справи. Позивач спадщину після смерті матері прийняв фактично, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено будинковою книгою. Іншій спадкоємець [PERSON] в установлений законом строк відмовився від спадщини на користь позивача про що подав 14.07.2009р. заяву до нотаріуса. [PERSON] є спадкоємцем пятої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1259 ЦПК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Згідно договору про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування від 15.02.2017р., укладеного між всіма спадкоємцям ([PERSON] та [PERSON]С.), копія якого наявна у матеріалах справи, змінено черговість спадкування та [PERSON] згідно договору вважається такою, що спадкує разом із спадкоємцями першої черги. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців першої черги немає. Листом державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за №523/02-14 від 27.04.2017р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок вул. Бурлаченка Сергія, №85, м. Ізмаїл, у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві, в той час як документ, на підставі якого право власності спадкодавця було б зареєстровано у встановленому законом порядку відсутній. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно інформації КП «Ізмаїльське МБТІ» від 20.03.2017 року № 380 остання технічна інвентаризація житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, що розташований за адресою: вул. Бурлаченка Сергія, №85, м. Ізмаїл, Одеська область, проводилась станом на 15.02.1995р. відповідно до якої встановлено, що вказаний обєкт нерухомості побудований у 1962 році, крім того обєкти самочинного будівництва відсутні. Згідно п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Згідно листа №12/5-126 від 23.03.1999р. Державногокомітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію обєкти нерухомості побудовані до 05.08.1992р. У звязку з чим, обєкт нерухомості по вул. Бурлаченка Сергія, 85 в м. Ізмаїл є житловим будинком з надвірними спорудами завершеного будівництвом та не підлягає до здачі в експлуатацію. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved