Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Виноградської сільської ради, [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] проживали в житловому будинку по [ADDRESS]. Житловий будинок з господарськими будівлями був їх власністю. Відповідач [PERSON] є рідним братом позивача. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] року. Мама позивача - [PERSON] 09.12.1998 року у Виноградській сільській раді на випадок смерті склала заповіт, яким заповіла [PERSON] все належне їй майно. За життя [PERSON] заповіт не змінювався і не відмінювався. Заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі. З 2004 року мати позивача проживала сама. [INFO] року [PERSON] померла і з моменту її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Позивач стала спадкоємцем і прийняла її спадщину, подавши 20.06.2017 року заяву про прийняття спадщини за заповітом до Городенківської державної районної нотаріальної контори. Спадковим майном є житловий будинок з господарськими будівлями. Постановою нотаріуса від 22.09.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як немає правовстановлюючого документу на житловий будинок. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] претензій до позову не має, позов визнає повністю. Виноградська сільська рада Городенківського району позов визнає. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство по [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1970 р., загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., літньої кухні, комори, 2 сараїв, дровітні, стодоли, стайні, навісу, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення. Інвентаризаційна вартість становить 103495 грн. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8124 від 07.07.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] не зареєстровано. В силу вимог абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Згідно технічної документації на житловий будинок, будинок збудовано у 1970 році. Отже, документом, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом на той час був технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) передбачено, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно довідки № 893 від 12.09.2017 року, виданої виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району встановлено, що за житловим будинком, який розташований в селі Виноград по вулиці Церковній, 36 рахується земельна ділянка в розмірі 0,8100 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,5600 га. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. З довідки 1065 від 28.11.2017 року, виданої виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області слідує, що [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]), на підставі технічного паспорта на будинок та господарських книг сільської ради. Згідно виписок із по господарських книг за 1986-1990 роки № 2 особовий рахунок № 110 сторінка 15, за 1991-1995 роки № 3 особовий рахунок № 109 сторінка 19, за 1996-2000 роки № 2 особовий рахунок № 109 сторінка 19 встановлено, що головою двору за адресою [ADDRESS] був [PERSON]; двір не колгоспний і не робітничий. Судом встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області являється [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] з 17.01.1956 року перебували в шлюбі, що стверджено копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.1959 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 29.09.1976 року з [PERSON], 31.07.1950 року присвоєно прізвище «[PERSON]», що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Як слідує з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках, після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач), та дружина - [PERSON]. Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] позов визнає повністю, що стверджено поданою до суду заявою. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла та придбала спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки на день його смерті з ним спільно проживала, що стверджено довідкою № 1064 від 28.11.2017 року, виданою виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. За заповітом від 09.12.1998 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Виноградської сільської ради, зареєстрованим за № 70, [PERSON], на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким заповіла все належне їй рухоме та нерухоме майно та цінні папери, які будуть належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право своїй дочці [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] (позивач). Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідач [PERSON], [INFO] позов визнає повністю, що стверджено поданою до суду заявою. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], подавши 20.06.2017 року до Городенківської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 1737/02-31 від 22.09.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, оскільки спадкоємець не надала правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності померлої на будинок, що успадковується. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 317, 328, 392, 1216 ЦК України,

Outcome: approved