Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

13.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі без поважних причин та втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі без поважних причин та втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 18.01.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове засідання на 13.02.2019 року. У судове засідання позивач не з'явилась, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяву, що позовні вимоги визнають, просять справу розглянути у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2006р., виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради. За адресою квартири зареєстровано три особи: [PERSON], та її доньки: [PERSON] та [PERSON] Фактично за вказаною адресою [PERSON] не проживає з травня 2011 року, а [PERSON] з жовтня 2015р. особисті речі, що належать їм у квартирі відсутні, що підтверджується актом ОСББ «Метизник-5» від 10.12.2018р. , витрат по сплаті комунальних послуг вони не несуть, але самостійно з реєстрації за вказаною адресою не знялися. Цей факт перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні квартирою, обмежує права власника. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року. Враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, надавши суду відповідну заяву, суд приходить до висновку щодо зобов'язання управління Державної казначейської служби України у Хортицькому районі міста Запоріжжя, Запорізької області, повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 2 від 12.12. 2018 року. Таким чином грошова сума у розмірі 352,40 грн. підлягає повернення позивачеві управлінням Державної казначейської служби України у Хортицькому районі міста Запоріжжя, Запорізької області, відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved