Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

20.07.2021 року позивач [PERSON] , звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Олександрівський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про відшкодування моральної шкоди В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Олександрівського районного суду Донецької області №240/895/15-ц від 13.01.2016 року було стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 62000,00 гривень, судові витрати, по оплаті судового збору в розмірі 620,00 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 гривень. На підставі виконавчого листа №240/895/15-ц від 01.02.16 року, виданого Олександрівським районним судом Донецької області, було відкрито виконавче провадження №50066281. Рішення суду від 13.01.2016 року на теперішній час залишається не виконаним. В якості підстав позову, про стягнення моральної шкоди, [PERSON] зазначає, що ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 30.11.2020 року було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець Ольги Сергіївни, що полягала у неповній, несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом, для забезпечення виконання рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про витребування суми боргу, та визнано незаконною, та скасовано постанову державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби - Купінець О.С., про повернення виконавчого документу стягувачу від 18.09.2020 року у виконавчому провадженні по виконанню даного рішення. Позивач,\~посилаючись на\~положення Конституції\~України,\~Закон України\~«Про виконавче\~провадження»,\~прецеденту практику\~Європейського Суду\~з прав\~людини,\~вважає,\~що відповідач\~спричинив йому\~моральну шкоду,яка виражається у марнуванні його дорогоцінного часу, з якого складається його життя, часу, який він змушений був витрачати на оскарження протиправних дій та незаконної постанови посадової особи ДВС, і таким чином, зобов`язати її діяти виключно в рамках Закону; у моральних стражданнях, які він зазнав під впливом цих неправомірних дій, та змушений був докладати додаткових зусиль, для організації свого життя. Порушення його прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту, він сприйняв та сприймає, як зверхнє ставлення до нього, як до людини, та відчуває себе приниженим та морально подавленим. Для відновлення своїх прав він вимушений звертатись до суду, що вимагає додаткових затрат його дорогоцінного часу і вчинення додаткових зусиль, що не відповідає ні його вільному волевиявленню, ні його свободі волі. Порушено його право на належне виконання державними органами своїх посадових (службових) обов`язків в інтересах людини, громадянина, що викликає глибоке відчуття несправедливості. Порушено його законне право на мирне володіння грошовими коштами, які впродовж більше 5 років, по суті, є викраденими боржником. Більше того, безвідповідальність та безкарність посадових осіб ДВС, які ігнорують закон та його права, свідчать про моральне та психологічне насилля над ним, а неефективна та неправомірна діяльність посадової особи ДВС та винесення незаконної постанови, привела до глибоких моральних страждань, які він розцінює, як приховане моральне катування та є приниженням його честі і гідності. Тому, просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 22.07.2021\~року було залишено позовну заяву без руху, та позивачу надано строк для усунення її недоліків. 29.07.2021 через канцелярію суду позивачем [PERSON] , подано пояснення до ухвали суду від 22.07.2021 року. 02.08.2021 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області було прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13 год. 10 хв. 25.08.2021 року. 20.08.2021 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнають, та просять у задовленні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. 20.08.2021 року на адресу суду надійшла заява, про залучення до участі\~в розгляді\~справи в\~якості третьої\~особи- Олександрівський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), разом із запереченнями на позовну заяви ( а.с. 31-45). 25.08.\~2021\~року ухвалою Олександрівського\~районного суду\~Донецької області було залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Олександрівський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), та судове засідання було відкладено на 13 год. 00 хв. 10 вересня 2021 року. 10.09.2021 року судове засідання було відкладено на 13 год. 10 хв. 23 вересня 2021 року, у зв`язку з неявкою позивача. У судовому засіданні\~позивач, та його представник, підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на підстави та обставини, які були викладені в позові. Представник третьої особи - Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)- Павленко Л.В., заперечувала проти позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на заперечення, які були ними подані. Представник відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в судове засідання не з`явився, проте, направили на адресу суду заяву, в якій просять розглянути справу без участі їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, та його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, встановив таке. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року (справа №240/895/15-ц) видано виконавчий лист, про стягнення з [PERSON] (боржника), на користь [PERSON] (стягувача) суму боргу у розмірі 62000,00 грн., судові витрати, по сплаті судового збору в розмірі 620,00 гривень, та витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00 гривень. 01 лютого 2016 року Олександрівським районним судом Донецької області було видано стягувачу виконавчий лист №240/895/15-ц. Постановою від 03 лютого 2016 року державним виконавцем Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби, на підставі зазначеного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження №50066281. Під час вчинення виконавчих дій, у лютому 2016 року державні виконавці, для встановлення майнового стану боржника, зробили запити до державних установ: відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі, щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок, Державної інспекції сільського господарства, щодо наявності сільгосптехніки, до ОДПІ, щодо наявності доходів, та Пенсійного фонду України. 09 серпня 2016 року здійснено вихід за адресою проживання боржника, та державним виконавцем, у присутності стягувача, складено акт про відсутність майна, на яке може бути накладено стягнення. 04 липня 2016 року державним виконавцем винесена постанова, про арешт всього майна боржника, та оголошення заборони на його відчуження. Повторно було накладено арешт на все нерухоме майно боржника 06 лютого 2020 року. Відповідну інформацію про арешт, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, у лютому 2020 року, повторно, здійснено відповідні запити до державних установ, щодо перевірки майнового стану боржника. 18 вересня 2020 року постановою державного виконавця Купінець О.С. виконавчий лист, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за рішенням суду від 13 січня 2016 року повернуто стягувачу, у зв`язку із відсутністю майна у боржника. З метою перевірки майнового стану боржника, 24.02.2021 року державним виконавцем, було зроблено запити до державних установ: відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі, щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок; Державної інспекції сільського господарства, та Держпродспоживслужби в Донецькій області, щодо наявності сільгосптехніки; до ОДПІ, щодо наявності доходів; Пенсійного фонду України; Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, щодо наявності цінних паперів у боржника, та до банків, щодо наявності рахунків на ім`я боржника. Згідно відповідей, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, за боржником- [PERSON] , відсутнє майно, на яке можно звернути стягнення, та відсутні рахунки, відкритті на ім`я [PERSON] 24.02.2021 року державним виконавцем - Купінець О.С., винесено постанову, про арешт коштів боржника [PERSON] 24.02.2021 року державним виконавцем зроблено, також, запит до Новодонецької селищної ради, щодо надання інформації, з приводу наявності права власності у [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На що було отримано відповідь, що згідно погосподарської книги №4 Степанівського старостинського округу Новодонецької територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, проживає, та є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . 02.03.2021 року державним виконавцем було зроблено запит до АТ "Укрпошта", щодо надання інформації про переказ грошових коштів боржником - [PERSON] , на користь стягувача - [PERSON] , на що 20.04.2021 року було надано відповідь з таблицею з якої вбачається, що грошовий переказ, що був адресований [PERSON] , був отриманий за паспортом, який не відповідає паспортним даним [PERSON] . Дані кошти не були зараховані державним виконавцем в рахунок погашення заборгованості. Постановою державного виконавця від 10.03.2021 року, відновлено виконавче провадження № 50066281. 07.04.2021 року державним виконавцем було зроблено запити до Управління соціального захисту населення Олександрівської РДА Донецької області, щодо перебування на обліку боржника [PERSON] , та АТ "Укрпошта", про переказ коштів боржником [PERSON] на користь стягувача [PERSON] , за період з 01.01.2021 року по 07.04.2021 року. 15.04.2021 року державним виконавцем було зроблено ряд запитів до державних установ, з метою встановлення майнового стану боржника, а саме: Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області, Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області. 16.04.2021 року державним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржника, за результатами якого було складено акт державного виконавця. 16.04.2021 року державним виконавцем Купінець О.С. було винесено постанову, про опис та арешт майна боржника [PERSON] . 21.04.2021 року [PERSON] було подано до Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) заяву, в якій просить: про накладення арешту та звернення стягнення на нерухоме майно боржника - житловий будинок, розташований по [ADDRESS] ; здійснити перерахування заборгованості з урахаванням відсотків (пені) та інфляційних збитків; відвести державного виконавця Купінець О.С. від здійснення виконавчого провадження 3 50066281; звернутися до правоохоронних органів, з приводу невиконання боржником - [PERSON] , рішення суду. На виконання вимог [PERSON] від 20.04.2021 року, в.о начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - Павленко Л.В., було направлено подання до Олександрівського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, щодо вирішення питання, про притягнення боржника - [PERSON] , до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України. 16.06.2021 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області було задоволено подання в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Павленко Л.В., про звернення стягнення на нерухоме майно, та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] . 08.07.2021 року державним виконавцем Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Купінець О.С., було винесено постанову про опис та арешт майна боржника [PERSON] , відповідно до якої описано та накладено арешт на її майно, а саме: - житловий будинок, з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже, в порядку примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем неодноразово направлялись запити до державних установ, для встановлення майнового стану боржника; направлялось подання до відділення поліцій №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду за ст. 382 КК України. Було встановлено, що боржник не працює. Відкриті рахунки у банківських установах відсутні. За боржником зареєстровано майно - житловий будинок, з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на яке було накладено арешт. Тому, виконання судового рішення об`єктивно ускладняються тим, що боржник не має доходів. Проте, незважаючи на наявність перелічених чинників, які ускладнюють виконання судового рішення, ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 30.11.2020 року, було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець Ольги Сергіївни, що полягала у неповній, несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом, для забезпечення виконання рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року, а також, визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Харків) - Купінець Ольги Сергіївни, про повернення виконавчого документу стягувачу від 18.09.2020 року у виконавчому провадженні, по виконанню рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року (справа №№240/895/15-ц). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини по факту визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, щодо невиконання судового рішення повторному доказуванню не підлягають. Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року N 5-рп/2013); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012). У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У відповідності до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі за № 613/814/16-ц. При розгляді справи та ухваленні рішення суд врахував правові позиції, які були встановлені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №613/814/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 397/1745/14-ц, від 12 серпня 2020 року№ 761/7165/17. Оскільки, ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 30.11.2020 року, встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення, щодо повернення суми боргу, суд вважає, що наявні всі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позову [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідач та третя особа не надали суду належні та допустимі докази на спростування позовних вимог. Станом на день розгляду справи, рішення суду від 13.01.2016\~року залишається невиконаним. Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, який впродовж тривалого часу намагається захистити власні права та законні інтереси, шляхом звернення з відповідними позовами та заявами (скаргами), як до судових органів України, так і до органів ДВС, щодо виконання рішення суду, глибину душевних страждань, яких зазнав позивач [PERSON] , внаслідок неналежного примусового виконання судового рішення від 13 січня 2016 року, та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000,00 гривень. Визначений судом\~розмір моральної\~шкоди відповідає\~засадам розумності\~та справедливості,\~з урахуванням\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань позивача,\~ступеня вини\~посадових осіб\~державної виконавчої\~служби у\~завданні моральної\~шкоди,\~а також\~тих обставин,\~що наведеним\~вище судовим\~рішеннями,\~про визнання\~бездіяльностідержавного виконавця порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом, для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Покладаючи відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі. Враховуючи викладене та

Outcome: partial