Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, третя особа - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та зобов'язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є законним представником 15-річної дочки [PERSON] в позовній справі про встановлення права власності на земельну ділянку в спадковій справі № 56390545 від 06.08.14р. спадкодавця [PERSON], який помер [NUMBER] року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 04.03.14р.) Земельна ділянка площею 0,0162 га розташована в [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Експертна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки, виконана ПП «Експерт-Центр» 23 січня 2015 року і становить 71 090,00 грн. (Сімдесят одна тисяча дев'яносто гривень 00 коп.). Згідно договору міни від 09 листопада 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Семенець О.А. за № 1559, право власно на земельну ділянку переходить до [PERSON], про що зроблено відповідний запис за № 1557 та відмічено на державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], що був виданий [PERSON] [PERSON] зазначила, що всі необхідні документи для оформлення права власності були подані до Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області. Однак з 01 січня 2013 року порядок отримання правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомості, у тому числі на земельні ділянки, було змінено та повноваження передано реєстраційній службі. Документи для реєстрації залишалися в Управлінні Держземагенства неоформлені. 13 серпня 2014 року на запит нотаріуса Управлянням Держземагенства було надано Витяг № НВ-3203158942014 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якому вказується, що власником земельної ділянки є [PERSON], що свідчить про те, що в Державному земельному кадастрі не було внесено зміну власника земельної ділянки. Позивачка наголосила, що [PERSON] фактично набув право власності на земельну ділянку, однак не встиг його зареєструвати до дня своєї смерті. Тому, позивачка просила суд: - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS], площею 0,0162 га, кадастровий номер [NUMBER]. - зобов'язати реєстраційну службу Києво-Святошинського Управління юстиції Київської області провести державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , яка знаходиться в [ADDRESS], площею 0,0162 га, кадастровий номер [NUMBER]. - зобов'язати реєстраційну службу Києво-Святошинського Управління юстиції Київської області видати на ім'я [PERSON] свідоцтво права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , яка знаходиться в [ADDRESS], площею 0,0162 га, кадастровий номер [NUMBER]. Згодом, позивачкою до початку розгляду справи по суті було подано уточнюючу позовну заяву, відповідно до якої [PERSON] виступила по даній справі як законний представник неповнолітньої позивачки [PERSON]. Позивачка та її законний представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. До суду законним представником позивачки було подано заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки в судове засідання суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [NUMBER] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], актовий запис № 203 від 04.03.2014 року, місце реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Померлий, [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], був батьком позивачки [PERSON], в інтересах якої по даній справі виступає законний представник [PERSON]. До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зоріною Світланою Миколаївною було заведено спадкову справу № 8/2014. До складу спадкового майна померлого увійшли: - квартира [ADDRESS]; - земельна ділянка, площею 0,0162 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Спадщину, яка складається квартири [ADDRESS], було прийнято позивачкою, [PERSON], яка є донькою померлого, на що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зоріною Світланою Миколаївною було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 41. З копії спадкової справи також вбачається, що спадкоємцем за законом є мати померлого - [PERSON], яка згідно копії заяви від 06.08.2014 року відмовилася від прийняття спадщини після смерті сина [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зоріною Світланою Миколаївною від 03.03.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0162 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] після смерті [PERSON], який помер [NUMBER] року. З матеріалів справи вбачається, що за життя померлий [PERSON] уклав договір міни з [PERSON] від 09.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А., та який зареєстрований в реєстрі за № 1557. Згідно п. 1 вказаного договору міни [PERSON] зобов'язався передати [PERSON] у власність належну йому земельну ділянку, площею 8,475 га, а [PERSON] взамін також зобов'язався передати [PERSON] у власність належну йому земельну ділянку, площею 0,0162 га Згідно п. 1.1 договору міни у власність [PERSON] переходить земельна ділянка, площею 0,0162 га, яка розташована в [ADDRESS], за кадастровим номером [NUMBER], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області 15.03.2012 року на ім'я [PERSON] на якому приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А від 09.11.2012 року зроблено відмітку про перехід права власності до [PERSON] на підставі договору міни. Однак на вказаному державному акті на право власності відсутня відмітка про реєстрацію прав на земельну ділянку, яку проставляє орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку встановленому законом. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка увійшла до складу спадщини від 13.08.2014 року, власником земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS], за кадастровим номером [NUMBER], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, зазначено [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ст.1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] фактично набув право власності на земельну ділянку, однак не встиг його за життя вчасно зареєструвати, а тому позовні вимоги в частині визнання право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS], площею 0,0162 га, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [NUMBER] року [PERSON], підлягають до задоволення. Щодо вимог позову в частині зобов'язання реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області провести державну реєстрацію земельної ділянки та видати на ім'я [PERSON] свідоцтво права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , яка знаходиться в [ADDRESS], площею 0,0162 га, кадастровий номер [NUMBER], суд відмовляє, оскільки такі вимоги є передчасними, та не обґрунтовуються в силу ст. 60 ЦПК України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивачки. З огляду на вищенаведене та

Outcome: partial