Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона проживала з [PERSON] в незареєстрованому шлюбі в м.Дніпро в період з січня 2012 року по січень 2014 року. [INFO] у них народився син [PERSON]. Після народження дитини, [PERSON] залишив їх з сином. Пізніше [PERSON] виявив бажання, щоб їх син мав його прізвище та визнав таким чином, що він є батьком дитини згідно їх спільної письмової заяви, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 09 січня 2013 року. Спільне сімейне життя в них з відповідачем не склалося і вона була вимушена разом з сином переїхати до її матері в м.Покровськ Донецької області, де і проживає до цього часу. [PERSON] з часу їх від'їзду і по теперішній час жодного разу не зустрічався з сином, не надавав матеріальної допомоги, не цікавився його вихованням, здоров'ям та розвитком, тобто не виконував жодного покладеного на нього законом батьківського обов'язку по утриманню своїх дітей. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.07.2014 року з [PERSON] на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Проте, ні в добровільному порядку, ні в примусовму порядку [PERSON] ухиляється від сплати аліментів та на даний час заборгованість з аліментів за період з 01.04.2014 року по травень 2018 року складає - 59413,03 грн. При цьому, дитини потребує постійного лікарського нагляду у зв'язку з вадою серця та перебуває на обліку у дитячого кардіолога, часто хворіє та потребує щорічного інтенсивного лікування та санаторно-курортного лікування. Отже, вона самостійно вимушена займатися, вихованням, лікуванням та розвитком її неповнолітнього сина. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає дитина. Перевіркою встановлено, що нею для сина створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Вважає, що [PERSON] самоусунувся від виховання свого сина, не виявляє турботи, не цікавиться його життям і здоров'ям, ніякої матеріальної допомоги не надає, не займається вихованням сина та взагалі з ним не спілкується. Враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON], виходячи з вищевикладеного, посилаючись на норми ст.ст.150, 155, 164, 165, 166, 167 СК України, прохає позбавити батьківських прав гр.[PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Оскільки відповідач був належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує). Представник третьої особи органу опіки та піклування - Покровська міська рада Донецької області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника та надіслали висновок органу опіки та піклування, згідно якого вважають, що є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні мілолітньої дитини [PERSON] Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, позивач [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] у незареєстрованому шлюбі протягом 2012-2014 років. За час спільного життя [INFO] у них народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 09 січня 2013 року). Спільне життя у сторін по справі не склалося і з 2014 року позивач з малолітнім сином [PERSON] була вимушена виїхати на проживання до своєї матері в м.Покровськ Донецької області, де проживає і на даний час. Відповідач [PERSON] з 2014 року дитиною не цікавить, не спілкується, вихованням, розвитком та лікуванням хлопчика не займається взагалі. Дитина повністю перебуває на утриманні матері, позивача в даній справі. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.07.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх наповнолітньої дитини [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.10). При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, [PERSON] за період з 01.04.2014 року по травень 2018 року має заборгованість по аліметах в сумі 59413,03 грн. (а.с.11). Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу №42 "Золотий півник" Покровської міської ради Донецької області вихованням дитини [PERSON] займається лише мати, дитина охайна , доглянута та батько дитини [PERSON] вихованням дитини не займається, в садку не був жодного разу (а.с.21). Позивач [PERSON] за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Позивач працює старшим контролером-касиром в Філії-Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (а.с.13-20). Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] від 15.05.2018 року його матір'ю [PERSON] створені всі належні умови для проживання та виховання сина, у дитини є окреме спальне місце та місце для ігор і відпочинку, а також в наявності одяг, іграшки згідно з віком дитини (а.с.12). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли один із батьків не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16). З урахування вищенаведеного, суд вважає, що позивачем надано докази ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків: батько дитини не цікавиться життям та здоров'ям хлопчика, його духовним та фізичним розвитком; не приймає участь у забезпеченні дитини харчуванням, одягом, предметами необхідними для його розвитку, медичним доглядом, зовсім не спілкується з дитиною та не виявляє бажання до спілкування; не сприяє доступу дитини до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу хлопчика - тобто не виконує жодного з батьківських обов'язків щодо виховання дитини, що свідчить про його байдуже ставлення до інтересів дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам хлопчика. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради від 01.10.2018 року №05/26-1299 [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому є підстави позбавити його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.63, 64, 67, 68). Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], [INFO], не проявляє батьківської турботи про нього. Оскільки, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не приймає участі у його вихованні, тому його необхідно позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], задовольнивши таким чином позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved