Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

27 березня 2018 року позивач [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 16 липня 2017 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №22 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Сонячна в с. Степне Волноваського району Донецької області. Вона як спадкоємиця за заповітом своєчасно звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа, який вона не має можливості відновити, оскільки архіви документів, виданий до 1992 року передано до державного архіву в м. Донецьк і витребувати їх не має можливості. Тому просила визнати за нею право власності на житловий будинок №22 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Сонячна в с. Степне Волноваського району Донецької області після смерті її батька [PERSON], померлого 16.07.2017 року в порядку спадкування за заповітом. У судове засіданні позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] сільська рада Волноваського району Донецької області в судове засідання надала заяву про розгляд справи у відсутність представника та вказала, що рада визнає позов повністю. Згідно зі ст.ст.200, 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, 16 липня 2017 року помер [PERSON] (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №22 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Сонячна в с. Степне Волноваського району Донецької області, яку він, згідно заповіту від 20 жовтня 2016 року заповідав [PERSON] (а.с.17). Заповіт посвідчений секретарем Петрівської сільської ради Волноваського району [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №28. 14 грудня 2017 року [PERSON] як спадкоємиця за заповітом звернулась до приватного нотаріуса Волноваського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а.с.16), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа. (а.с.27) Згідно з копією свідоцтва про право власності на будівлю від 08.01.1988р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Волноваської районної ради №233 від 19.08.1987р., копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданого бюро технічної інвентаризації м. Волноваха 03.12.1987 року власником будинку №22, який розташований по вул. Сонячна (колишня назва вулиці «Щорса») в с. Степне Волноваського району Донецької області є [PERSON] (а.с.8-10, 28), що підтверджено також копією акту приймання-передачі житлового будинку від 14.11.1975 року, в якому вказано, що [PERSON] передано в користування житловий будинок в с. Степне, який збудовано в 1975 року (а.с.11), копією довідки Птахородгоспрому «Маріуполський» №35 від 17.10.1992 року про сплату [PERSON] 2300 рублів за будинок та передачу його у власність останнього (а.с.13). Згідно повідомлення архівного відділу Волноваської районної державної адміністрації Донецької області від 02.02.2018 р. №15/07-07 документи, видані до 1992 року зберігаються в державному архіві Донецької області, у м. Донецьк, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією, у звязку з чим надати архівну довідку на будинок не має можливості (а.с.12). З довідки №116 від 15.03.2018 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області встановлено, що [PERSON] зареєстрований в будинку №22, який розташований по вул. Сонячна (колишня назва вулиці «Щорса») в с. Степне Волноваського району Донецької області з 14.04.1981 року (а.с.15). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності на будинок у порядку спадкування, оскільки судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], якому належить будинок, але через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу оформити спадщину у нотаріуса неможливо. Тому суд дійшов висновку про можливість визнання права власності у судовому порядку.

Outcome: approved