Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

31 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) майнову шкоду у розмірі 85 780 гривень 79 коп. та моральну шкоду у розмірі 80 000 гривень (всього разом 165 780 гривень 79 коп.), які заподіянні внаслідок скоєння злочину. В обґрунтування свого позову посилаються на те, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2019 року у кримінальній справі № 520/19019/18 відповідача [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 статті 191 КК України. У даному кримінальному провадженні позивач визнаний потерпілим . Стверджує, що вчиненням злочину йому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 85 780, 79 гривень, яку він просить стягнути з відповідача. Окрім того, позивач свердлує що йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у сумі 80 000 гривень. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 05.06.2019 року прийняла справу до свого провадження, призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2019 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 191 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу розміром п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 гривень в дохід держави. Вироком встановлено, що в період часу з 08.09.2013 року по 12.04.2014 року [PERSON] , який обіймав посаду продавця будівельних товарів у торгівельному павільйоні [NUMBER], розташованого на території будівельного ринку «Таїровський» за адресою: м Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89А, з метою привласнення грошових коштів, виручених за реалізацію будівельних матеріалів, які перебували у його віданні та належали ФОП [PERSON] , будучи матеріально-відповідальною особою за передані йому для подальшої реалізації товарно - матеріальні цінності (будівельні матеріали), діючи умисно, відповідно до первинних накладних за період з 08.09.2013 року по 12.04.2014 року, реалізовував належні ФОП [PERSON] товарно-матеріальні цінності, однак отримані за їх реалізацію грошові кошти, у повному обсязі не здавав ФОП [PERSON] , привласнивши за зазначений період часу грошові кошти на суму 85 780 гривень 79 коп., тим самим спричинив ФОП [PERSON] майнову шкоду на зазначену суму. В ході розгляду кримінальної справи відповідач у скоєнні злочину розкаявся та підтвердив факт привласнення грошей ФОП [PERSON] на загальну суму 85 780 гривень 79 коп. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У відповідності до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З пояснень позивача в судовому засіданні та письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінальної справи він не зверталася із відповідним цивільним позовом. Звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки йому була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача. Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння позивачу відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено в судовому засіданні повністю та підтверджується вироком суду, який набрав законної сили, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 85 780, 79 гривень підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Сторона позивача в судовому засіданні обґрунтувала вимоги позову в цій частині тим, що нормальні життєві і ділові зв`язки позивача порушені у результаті значного психічного впливу обставин, пов`язаних з вчиненим відповідачем злочином. Зокрема, з приниженням ділової репутації позивача (у продовж квітня 2014 - жовтня 2018 років відповідач хизувався перед контрагентами позивача, що останній не може забезпечити належний контроль за підприємницькою діяльністю, схоронність товару та належного йому майна, оскільки він (відповідач) реалізує цей товар на власний розсуд та привласнює гроші від його реалізації без будь-якої відповідальності). У позивача виникла необхідність виправдовуватися перед своїми діловими партнерами, поновлювати існуючи ділові стосунки. У зв`язку з цим позивач позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань. У нього підвищена дратівливість, яка обумовлена великим психологічним навантаженням, призвела до значного звуження кола спілкування. Всі ці обставини в сукупності негативно позначилися на стані здоров`я позивача. Йому доводиться докладати додаткові зусилля, як фізичні, так і матеріальні для підтримки свого здоров`я. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв`язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода та, взагалі, не надано будь-яких доказів її спричинення. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial