Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

08 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 лютого 2003 року помер її батько [PERSON], а 14 лютого 1953 року матір [PERSON]. За час шлюбу батьки побудували житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: вул. Дольна, буд.12 м. Нововолинськ Волинської області, що являвся їх спільною сумісною власністю. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 23 травня 2011 року за нею визнано право власності на ? частину житлового будинку, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] 26 березня 2014 року право власності на вищезазначене домоволодіння зареєстроване у Державному реєстрі речових прав. Останні роки життя її батько [PERSON] проживав у [INFO] і там відкрилася спадщина на належне йому майно. Звернувшись до Борщівської державної нотаріальної контори Тернопільської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька вона прийняла спадщину, однак, державним нотаріусом було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Вказує, що спадкоємцем першої черги являється ще її брат [PERSON], однак з заявою про прийняття спадщини він не звертався, а тому вона єдина спадкує належне [PERSON] майно. Просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Дольна, буд.12 м. Нововолинськ Волинської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 09 лютого 2003 року. У судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримала просила його задоволити з підстав викладених у ньому. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити з підстав викладених у ньому. Вважає, що відповідач [PERSON] фактично не прийняв спадщину, оскільки не вступав в управління і володіння спадковим майном, не вчиняв жодних дій спрямованих на спадкування майна ні за законом ні за заповітом, а тому [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і саме вона спадкує належну йому частину нерухомого майна. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В запереченні, поданому до суду 09 листопада 2016 року [PERSON] просив у позові відмовити повністю. При вирішенні спору просив врахувати, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01 січня 2004 року, а тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР. У відповідності до ст.549 ЦК УРСР він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, був зареєстрованим та проживав за адресою: [INFO] та у його володінні перебували усі документи на вищевказане нерухоме майно: акт відведення земельної ділянки від 14 квітня 1959 року, генеральний план присадибної ділянки №12 з будовою, технічний паспорт на спірний житловий будинок від 16 липня 1987 року. За наявності заповіту [PERSON] складеного на його користь спадкування здійснюється за законом, а оскільки позивач не має права на обовязкову частку у спадщині, тому саме [PERSON] є єдиним спадкоємцем частини житлового будинку, що була належна [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Житловий будинок за адресою: вул. Дольна, буд.12, м. Нововолинськ Волинської області перебував у спільній сумісній власності подружжя батьків позивача: [PERSON], [PERSON], дана обставина встановлена рішенням Нововолинського міського суду від 23 травня 2011 року (а.с. 9-10). Крім того, за вищезазначеним судовим рішенням, [PERSON] набула право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул. Дольній, буд.12 в м. Нововолинську Волинської області, що належала її матері [PERSON], яка померла 17 лютого 2003 року. З огляду на вищевикладене, спадкодавцю [PERSON] належало 1/2 частина спірного нерухомого майна. Згідно свідоцтва про смерть, 09 лютого 2003 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.8). Родинні звязки між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження та копією паспорта [PERSON] (а.с.5, 7). Після смерті [PERSON], у встановлений законом строк вона звернулася до Борщівської ДНК Тернопільської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.12). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом їй відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б засвідчували, що за померлим [PERSON] зареєстровано право власності на частину житлового будинку (а.с.13). Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Нововолинської ДНК [PERSON] від 16 жовтня 1990 року спадкодавець [PERSON] заповів спірний житловий будинок своєму синові [PERSON] (а.с.89). Державний нотаріус Борщівської державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відмовив відповідачу (а.с.124). \~\~Статтею 60 ЦПК України\~встановлено, що\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.1\~Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7\~Спадкові відносини регулюються\~Цивільним кодексом України,\~законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР\~у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності\~\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно зі\~ст.524 ЦК України 1963 року\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі\~ст.525 ЦК України 1963 року\~часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим\~день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. \~Статтею 534 ЦК УРСР\~визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно зі\~ст. 549 ЦК України 1963 року\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)\~якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)\~якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] (56-74), відповідач [PERSON], будучи сином померлого у встановлений законом строк не звернувся до відповідної ДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, судом встановлено, що у відповідності до норм ст.549 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини) він фактично вступив у управління і володіння спадковим майно, так як на момент відкриття спадщини був зареєстрований за адресою [INFO] та проживав у даному будинку, має на руках оригінали документів на спірний будинок, а саме: технічний паспорт, будинкову книгу, акт відведення земельної ділянки (а.с.115-125), а тому в силу вищевказаної норми являється таким, що прийняв спадщину. Оскільки відповідач [PERSON] фактично вступив у володіння і розпорядження спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON], а позивач [PERSON] на момент відкриття спадщини не мала права на обовязкову частку у спадщині, була працездатною та не перебувала на утриманні [PERSON], відтак спадкування здійснюється за заповітом і тому суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] та визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: вул. Дольна, буд.12 в м. Нововолинську Волинської області, що належала спадкодавцю [PERSON]

Outcome: dismissed