Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

10 січня 1998 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС Перемишлянського РУЮ Львівської області, актовий запис №2 (свідоцтво про укладення шлюбу І-СГ №299754). Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], 17.08.1998 народження та [PERSON], 14.01.2011р. народження . Як стверджує позивачка одруження з відповідачем виявилося невдалим. Зі слів позивачки, відповідач виявляє до неї неповагу, вчиняє сварки, скандали, не підтримує сім"ю матеріально, хоча перебуває на заробітках. З початку 2013р. сторони не підтримують жодних відносин, відповідач періодично виїзджає на заробітки в Російську Федерацію. На її прохання змінити своє відношення до неї та дітей відповідач не реагує. На думку позивачки, примирення з відповідачем є неможливим, оскільки вона втратила до нього будь-які почуття, сім"я фактично розпалась і перспектив на поновлення немає. Категорично настоює на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на утримання дітей.Позивачки ніде не працює, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не дає. Позивачка в судове засідання не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлений позов підтримує повністю, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. До суду надійшла заява від відповідача, в якій зазначено, що він позов визнає, згідний на розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав: Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 цього ж Кодексу -суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, суд вважає за можливе розірвати шлюб подружжя. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 СК України судом встановлено, що відповідач інших дітей не має, про хронічні захворювання дитини чи відповідача суду не відомо. Суд також врахував положення ч.2 ст.181 СК України, відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. № 719-VII встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком 6-18 років у розмірі 1286 грн.00 коп. (з 01.01.2014 р.), для дітей віком до 6 років 1032грн. 00коп. (з 01.01.2014 р.) . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved