Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

13.12.2016 року [PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з цивільним позовом до Широкогребельської сільської ради (відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2), [PERSON] (відповідач 3) про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], який у відповідності до заповіту від 19.06.2015 року заповів все належне йому майно позивачу - [PERSON]. Після відкриття спадщини, позивач вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтва про право власності на спадкове майно не представляється можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Інші спадкоємці спадщини не приймали та не претендують на неї. За таких обставин позивач просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], а також на земельні ділянки, що у відповідності до державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] належали [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явились, однак надали заяви, у відповідності до яких просять розглянути справу за їх відсутності та зазначили, що визнають позовні вимоги. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6) підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] в с.Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області. Відповідно до заповіту від 19 червня 2015 року, посвідченого секретарем Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, [PERSON] заповів все належне йому майно - [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №19. Заповіт не змінено та не скасовано. (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, серед якого житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], земельна ділянка площею 0.2500 га., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS], вартістю 49831,70 грн.(а.с. 13), земельна ділянка площею 0.1916 га., для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], вартістю 6658,80 грн.(а.с. 3, 15), земельна ділянка площею 0.2257 га., для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області, вартістю 7843,90 грн.(а.с. 3, 15), земельна ділянка площею 1,6175 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, вартістю 56214,07 грн.(а.с. 3, 17). Факт належності вищевказаного майна [PERSON] підтверджується довідкою Широкогребельської сільської ради №481 від 13.05.2016 року (а.с. 20), витягом з погосподарської книги Широкогребельської сільської ради №10 від 06.02.2017 року (а.с. 73-74), копіями державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 12, 14, 16, 17), а також листом Управління Держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області №33-28-99.2-2142/2-16 від 28.11.2016 року (а.с. 19). Технічні характеристики житлового будинку наведені в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданий АПНВП "ВІЗИТ" від 09.06.2016 року (а.с.9-11). При цьому суд враховує, що у технічному паспорті відсутні відмітки що про те, що дане нерухоме майно є самочинно побудованим, наявний запис про відсутність правовстановлюючих документів. Як вбачається з технічного паспорта житловий будинок та господарські споруди були збудовані 1956, 1960, 1970 роках. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Отже, судом встановлено, а також доведено належними та допустимими доказами факт належності вищевказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] Здобуті докази свідчать про те, що за життя він володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинковолодінням, яке перебувало у його власності, відповідно до вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З копії матеріалів спадкової справи №31/2016 (а.с.42-60), заведеної приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Демянюк Л.А., встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], заведено спадкову справу №31/2016. З заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась - [PERSON]. Дружина померлого - [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці з заявами про прийняття або про відмову від спадщини не звертались. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. За таких обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи, дослідженими судом, доведено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, яка у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, подала заяву про прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] Відповідачі визнають позов, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, а тому перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved