Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27.08.2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 28.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач протягом тривалого часу присуджені аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на 08.11.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 5093, 23 грн. Вироком Золочівського районного суду Харківської області від 24.03.2016 року відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. З урахуванням уточненого позову, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами у розмір 5095 грн. 23 коп. та пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 2411 грн. 38 коп. Позивач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій уточнену позову заяву підтримала в повному обсязі, просила розглядати без її участі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що сума заборгованості за аліментами станом на 22.03.2017 року становить 4856 грн. 38 коп.. Крім того, просили застосувати позовну давність, передбачену ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (пені) та наполягали на тому, що відповідно до положень ст. 534 ЦК України пеня відповідачем сплачена. Представник третьої особи - Золочівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 04.09.2009 року народився [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2). Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27.08.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 28.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.50). Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 04.09.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] [PERSON] (а.с.51). Відповідно до довідки, виданої Золочівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, розмір заборгованості по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] станом на 21.03.2017 року складає 4856, 38 грн. В квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні 2015 року, січні, лютому, квітні, травні, серпні 2016 року [PERSON] аліменти не були сплачені (а.с.57). Вироком Золочівського районного суду Харківської області від 24.03.2016 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за ухилення від сплати аліментів на користь [PERSON] в період з 01.04.2014 року по 15 жовтня 2015 року та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.4-6). Відповідно до ч.3 ст.10, ст.11, ч.2 ст.59, ч.1, ч.4 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розяснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобовязання це періодичні платежі, які боржник зобовязаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобовязання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України №6-94цс15 від 01.07.2015 року, №6-2589цс15 від 16.03.2016 року, №6-1554цс16 від 02.11.2016 року. Суд, визначаючи розмір неустойки (пені) за аліментами, виходить із наступних розрахунків: -за квітень 2015 року 585, 75 грн. х 1% х 30 = 175, 73 грн.; -за травень 2015 року 585, 75 грн. х 1% х 31 = 181, 58 грн.; -за червень 2015 року 585, 75 грн. х 1% х 30 = 175, 73 грн.; -за липень 2015 року - 585, 75 грн. х 1% х 31 = 181, 58 грн.; -за серпень 2015 року - 585, 75 грн. х 1% х 31 = 181, 58 грн.; -за вересень 2015 року 585, 75 грн. х 1% х 30 = 175, 73 грн.; -за жовтень 2015 року - 585, 75 грн. х 1% х 31 = 181, 58 грн.; -за січень 2016 року - 695, 50 грн. х 1% х 31 = 215, 61 грн.; -за лютий 2016 року - 695, 50 грн. х 1% х 29 = 201, 70 грн.; -за квітень 2016 року 786, 75 грн. х 1% х 30 = 236, 03 грн.; -за травень 2016 року 786, 75 грн. х 1% х 31 = 243, 89 грн.; -за серпень 2016 року 786, 75 грн. х 1% х 31 = 243, 89 грн.. Всього неустойка (пеня), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 175, 73 грн. + 181, 58 грн. + 175, 73 грн. + 181, 58 грн. + 181, 58 грн. + 175, 73 грн. + 181, 58 грн. + 215, 61 грн. + 201, 70 грн. + 236, 03 грн. + 243, 89 грн. + 243, 89 грн. = 2394 грн. 63 коп. Отже, враховуючи, що відповідачем не доведено відсутністьвини у виникненні заборгованості за аліментами, підстав для зменшення його розміру не вбачається, суд стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за весь час прострочення сплати аліментів у розмірі 2394 грн. 63 коп., частково задовольняючи позов в цій частині. При цьому, визначаючи розмір неустойки (пені) за аліментами, суд виходить із розрахунків, проведених на підставі наданої відповідачем довідки про розмір заборгованості за аліментами від 21.03.2017 року, згідно якої в листопаді 2016 року така заборгованість відсутня. Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відмови у стягненні пені з підстав застосування спеціальної позовної давності, оскільки до вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі ст. 196 СК України позовна давність не застосовується, що випливає з норми ст. 20 СК України, відповідно до ч. 1 якої до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти стягнення пені з підстав погашення ним неустойки (пені) відповідно до приписів ст. 534 ЦК України, згідно яких у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу, оскільки неустойка (пеня) з відповідача раніше стягнута не була та зазначене не підтверджується розрахунком заборгованості, відповідно до якого вся сплачена відповідачем сума спрямовувалася на погашення заборгованості за аліментами. Стосовно позовної вимоги про стягнення заборгованості за аліментами, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.1, 2 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Ухвалою суду від 22.02.2017 року за клопотанням позивача відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд стягує на користь держави з відповідача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 320, 00 грн., а з позивача пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, - у розмірі 320, 00 грн..

Outcome: partial