Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про захист прав споживача, та повернення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наприкінці 2017 року, з метою придбання легкового автомобіля, знайомився з відповідними оголошеннями у ЗМІ та інтернетресурсах. На одному із рекламних сайтів інтернетресурсу ознайомився з оголошенням відповідача, щодо продажу автомобілів. 24 жовтня 2017 року приїхав до офісу відповідача щодо обговорення варіанту придбання автомобіля. Серед запропонованих варіантів зупинився на автомобілі ВАЗ 2110, обєм двигуна 1600 м3, 2015 року випуску , вартістю 3085,98 дол США. Привабливу ціну відповідач аргументував тим, що авто не було реалізоване протягом 3 років значно втрачає свою привабливість для покупців в звязку з тим ціна на даний час відповідає трирічному автомобілю даної моделі. Після усних перемов з представником відповідача та позивача авто, яке зацікавило, представником відповідача було сформовано опитовий лист інформацію, щодо обраного товару та виписано у специфікацію побажання щодо вимог до автомобілю та виписано рахунок для оплати на суму - 82550,00грн (еквівалент 3085,98 доларам США), що в свою чергу складало повну вартість обраного автомобіля. Представник відповідача запевнив його, що протягом часу поки [PERSON] через банківську установу перерахує вартість авто, представник відповідача підготує договір на придбання обраного авто, а у другій половині дня авто пригонять до офісу відповідача. При цьому при позивачу здійснювалися дзвінки представником відповідача, з яких він чув як уточнювалася наявність обраного авто та можливість скорішої доставки його до офісу. Після цих розмов позивач впевнений у своїй вдачі пішов до банку, де добровільно було оплачено 82550,00 грн, відповідно до рахунку виданого представником відповідача, на рахунок ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНИ» р/р № 26007532869, банк отримувача «[PERSON] Аваль», призначення платежу: аванс сплата за ДОГ ФІН ЛІЗ 3983 от 24.10.17, після чого з квитанцією № 8 від 24.10.2017 року (про сплату коштів) знов вернувся до офісу відповідача для продовження укладання відповідної угоди. Представник відповідача дійсно надав на підпис угоди, які він почав підписувати спочатку, не читаючи, і тут позивач звернув увагу, що предметом договору є не ВАЗ 2110 обраний мною, а ГАЗ 33098, модифікація 837 обєм двигуна 4430 та вартістю не 82550,00 грн, а 29447,76 дол США. І сам договір чомусь не купівлі- продажу, а фінансового лізінгу. На питання, відповідей у представника відповідача не знайшлося. Позивач забрав екземпляр договору, що підписав як доказ, а другий екземпляр відмовився підписувати в звязку з відмовою від укладання цього договору. Представником відповідача було запевнено, що в звязку з не укладенням договору, перераховані мною кошти будуть повернуті протягом місяця на рахунок [PERSON], як такі що зараховані помилково. В подальшому було заявлено представником відповідача, що договір укладений, а перераховані ним кошти - це оплата за їх послуги. На початку листопада 2017 року з метою досудового врегулювання виниклої ситуації, позивачем на адресу відповідача було направлено лист з вимогою повернення сплачених коштів та надані банківські реквізити для зарахування на рахунок. Не отримавши відповіді протягом місяця, додзвонився до офісу відповідача, де повідомили, що мій лист знаходиться у юридичному відділі фірми і головний бухгалтер чекає вказівки від юристів на повернення коштів, тому кошти будуть повернуті з дня на день. Розуміючи, що навряд чи повернуть кошти добровільно позивач почав наводити інформацію щодо відповідача і дізнався, що відносно нього відкрито багато виконавчих проваджень, а у реєстрі судових рішень багато рішень по запиту «ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНИ»» щодо стягнення коштів. [PERSON] вважає, що його ввели в оману і змусили внести кошти на банківський рахунок ТОВ «Єврокар Україна». ТОВ «Єврокар України» сплачених коштів не повернув. Просив стягнути з ТОВ "ЄВРОКАР УКРАЇНА" на його користь кошти у сумі 82550,00 гривень грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмові заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав. Відповідач у судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року між сторонами по справі було укладено Договір фінансового лізингу № 3983, відповідно до умов якого, ТОВ «Єврокар Україна», як лізингодавець, зобов'язувався придбати у власність предмет лізингу - автомобіль «ГАЗ 33098» та передати його на строк та на умовах, передбачених цим Договором, у користування позивача, як лізингоодержувача, а останній зобовязувався прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням, та сплатити передбачені даним Договором платежі (а.с.6-13). Відповідно до п.11.3 Договору набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати позивачем, як лізингоодержувачем, всіх платежів, передбачених даним Договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати відповідач, як лізингодавець, у звязку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що лізингодавець передає предмет лізингу у користування лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію Договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору (у разі зміни вартості предмета лізингу), з урахуванням умов, викладених у п.1.7 ст.1 даного Договору. Згідно п.п.8.1, 8.2 Договору лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватись в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Вказаним договором визначено термін «комісія за організацію Договору», це першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що повязані з укладенням договору, в тому числі витрати, повязані з пошуком предмету лізингу. Розмір комісії відображається у даному Договорі та Додатку №1 до Договору і становить 10 % вартості предмета лізингу. Відповідно до п.9.1 Договору комісія за організацію договору це погоджений сторонами відсоток вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії договору. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку №1 до даного договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обовязкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Відповідно до п.п.3.3.1 Договору позивач зобовязувався до отримання предмету лізингу на умовах та у порядку, передбаченим договором, сплатити передбачені Договором, платежі. Згідно визначених у Договорі термінів, лізингові платежі всі види платежів, передбачених даним Договором. З огляду на викладені положення, ст.10 Договору передбачено також сплату лізингоодержувачем лізингових періодичних платежів. Виходячи зі змісту п.п.10.1, 10.3 лізинговий періодичний платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток №3 до Договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 20 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісію за супроводження договору в розмірі 6%. На момент укладення даного договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу становить 152,09 доларів США, що відповідно становить 4076,01 грн. На виконання умов договору позивачем було сплачено на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» кошти за організацію Договору в розмірі 82550,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 24.10.2017 року (а.с.16). Відповідно до п. 12.4. Договору «Максимальний строк повернення грошових коштів згідно з п. п. 12,1. ст. 12 даного Договору становить 30 (тридцять) банківських днів, з моменту отримання Лізингодавцем заяви Лізингоодержувача про розірвання даного Договору із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти». Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу, який укладений між сторонами містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч.2 ст.799 ЦК України він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Матеріалами справи підтверджено, що спірний правочин в порушення зазначених вимог закону укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановленого чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 20 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору. Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі включають в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Комісія за організацію договору не є в розумінні ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» лізинговим платежем, оскільки не відноситься до витрат лізингодавця, які безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу та фактично полягає лише у виготовленні типової форми договору. Більш того, відповідачем не обґрунтовано співмірність розміру комісії за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги. За змістом укладеного правочину, розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Крім того, укладаючи правочин сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками до договору, які до нього не долучені. Таким чином, суд приходить до висновку щодо застосування наслідків недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, та стягнення із відповідача сплачених позивачем на виконання умов договору коштів в розмірі 82550,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved