Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Улянівської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок А-1: коридор площею 13,8 кв.м., кухня 26,9 кв.м., житлова кімната 14,6 кв.м., житлова кімната 14,2 кв.м., вбиральня 1,9 кв.м., ванна 5,6 кв.м., котельня 1,7 кв.м., загальною площею 78,7 кв.м., житловою 28,8 кв.м., та Б-1 навіс, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 13 листопада 2013 року №4 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. 26 грудня 2013 року Вознесенське МБТІ виготовило технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]. На зазначеній ділянці вона самочинно збудувала житловий будинок А-1: коридор площею 13,8 кв.м., кухня 26,9 кв.м., житлова кімната 14,6 кв.м., житлова кімната 14,2 кв.м., вбиральня 1,9 кв.м., ванна 5,6 кв.м., котельня 1,7 кв.м., загальною площею 78,7 кв.м., житловою 28,8 кв.м., та Б-1 навіс. Під час проведення будівельних робіт були дотриманні архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, та спочатку самого будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Однак, МБТІ та реєстраційною службою позивачці було відмовлено в реєстрації даних об»єктів, оскільки не підтверджено право власності на самочинне будівництво. Вона звернулася до Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області про оформлення документації про підтвердження права власності на житловий будинок, однак їй було відмовлено, оскільки будинок на той час вже був побудований. До початку судового засідання позивачка звернулася з заявою, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд розглянути справу в її відсутність. Голова Улянівської сільської ради до початку судового засідання звернувся із усною заявою, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив справу слухати в відсутність представника селищної ради. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 13 листопада 2013 року №4 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. 26 грудня 2013 року Вознесенське МБТІ виготовило технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]. На зазначеній ділянці вона самочинно збудувала житловий будинок А-1: коридор площею 13,8 кв.м., кухня 26,9 кв.м., житлова кімната 14,6 кв.м., житлова кімната 14,2 кв.м., вбиральня 1,9 кв.м., ванна 5,6 кв.м., котельня 1,7 кв.м., загальною площею 78,7 кв.м., житловою 28,8 кв.м., та Б-1 навіс. Під час проведення будівельних робіт були дотриманні архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, та спочатку самого будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Однак, МБТІ та реєстраційною службою позивачці було відмовлено в реєстрації даних об»єктів, оскільки не підтверджено право власності на самочинне будівництво. Вона звернулася до Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області про оформлення документації про підтвердження права власності на житловий будинок, однак їй було відмовлено, оскільки будинок на той час вже був побудований. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На даний час позивачка має намір оформити нерухоме майно та зареєструвати право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, зокрема, за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 3, ч. 5 ст. 376 ЦК України). Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Згідно Постанови №6 Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Так, як будинок [PERSON] збудований на приватизованій земельній ділянці, без належного дозволу та належно затвердженого проекту, а тому таке будівництво у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним і саме з цих підстав нормами ст. 376 ЦК України визначено його правовий режим. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також встановлюються способи захисту цих прав. Позивачка виимушена звернутися до суду з позовною заявою, оскільки відсутні інші шляхи захисту її права та законних інтересів, які на підставі ст.55 Конституції України - захищаються судом. Згідно ст.124 ЦКУ юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту її прав судом є визнання права. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право приватної власності на житловий будинок А-1: коридор площею 13,8 кв.м., кухня 26,9 кв.м., житлова кімната 14,6 кв.м., житлова кімната 14,2 кв.м., вбиральня 1,9 кв.м., ванна 5,6 кв.м., котельня 1,7 кв.м., загальною площею 78,7 кв.м., житловою 28,8 кв.м., та Б-1 навіс, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS], так як вона здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка перебуває в її користуванні, будівництво здійснене без порушень та права інших осіб не порушуються. На підставі викладеного і

Outcome: approved