Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. від 06.09.2019 року, який зареєстрований в реєстрі під №3578, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» 21 553 грн. 93 коп. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 р., зокрема, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги, оскільки невірно розрахована заборгованість, розмір якої не погоджувалася з боржником; стягнуто суми, які не підлягали стягненню, а саме за супутні послуги надані банком. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і розгляд справи повідомлялися, причини неявки не повідомили. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Нотаріусом на виконання ухвали суду надіслані матеріали на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис. Розгляд справи здійснюється в порядку ч.4 223, 280 ЦПК України, на підставі матеріалів справи. Судом встановлено, що 30.08.2019р. АТ «Банк Форвард» звернулося із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № 200013798 від 11.05.2017 року про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості у сумі 21 553 грн. 93 коп. Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С вчинено виконавчий напис №3578 від 06.09.2019 року за яким стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» заборгованість за кредитним договором № 200013798 від 11.05.2017 року за період з 13.10.2018р. по 11.01.2019р. у сумі 20703,93 грн. з яких: 19653,45 грн. заборгованість за сумою кредиту, 0,48 грн. заборгованість за процентами, 1050грн. плата за пропуск мінімальних платежів, та одночасно стягнуто 850 грн. за вчинення виконавчого напису., а всього грошових коштів у сумі 21 553,93 грн. Одночасно, судом встановлено, що 11.05.2017 року позивач звернувся до АТ «Банк Форвард» з метою отримання банківських послуг, підписав оферту № 200013798, згідно якої отримав кредит у розмірі 29 998 грн.20 коп., строком на 1097 днів, тобто строк дії договору 11.05.2020р. Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист цивільних прав та інтересів передбачений Главою 3 ЦК України. Так, відповідно до ст. 18 зазначеного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п.1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису регламентується главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено строк, за який має проводитися стягнення (підпункт 2.1 глави 16 вказаного Порядку). Пунктом 3 глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Як встановлено судом, згідно додатку до Договору № 200013798 від 11.05.2017 року, позивачем підписано Розпис сукупної вартості кредиту, який містить розпис сукупної вартості кредиту, та визначає, дату кожного щомісячного платежу по 1 454 грн., яка включає в себе платежі на погашення основної суми кредиту по 833,77 грн., процентів за користування кредитом по 0,26 грн., платежі за супутні послуги (щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування по 599,70 грн. та плата за надання виписок по рахунку у вигляді смс 20 грн.), а загальна сума платежів складає 52 321 грн. 91 коп. за весь період. Згідно з положеннями ч.5 ст.11, ч.ч.1,2,5,7 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» ( у редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни у будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення має бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з ч.4 ст.11 даного Закону споживач не зобов`язаний сплачувати кредитору будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до положень п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, банки не мали права встановлювати платежі, які споживач мав сплачувати на користь банку за дії, які банк здійснював на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснював на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняв банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Отже, виходячи із принципів справедливості та добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071 ці16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання їх недійсними. Аналогічний висновок також міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц. Таким чином, стягнення на підставі виконавчого напису кредитної заборгованості в яку включені сплати за супутні послуги банку, сплату яких заборонено законодавством на час укладення кредитного договору, свідчить, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено всупереч принципу безспірності заборгованості позивача перед кредитором. \~ \~ \~ \~Крім того, розрахунок заборгованості за кредитом, який АТ «Банк Форвард» було представлено приватному нотаріусу при зверненні з заявою про вчинення оспорюваного виконавчого напису не містить щомісячного розрахунку боргу з врахуванням здійснених виплат, не враховує розпис сукупної вартості кредиту, який містить розпис сукупної вартості кредиту, та визначає, дату кожного щомісячного платежу на погашення, у зв`язку з чим включає суми, по яким перевищено загальний строк позовної давності, та фактично включає платежі за супутні послуги, сплату яких заборонено законодавством на час укладення кредитного договору. \~ \~ \~ \~Крім того, документи надані банком приватному нотаріусу не містять вимогу банку до боржника щодо повернення кредитної заборгованості за кредитним договором № 200013798 від 11.05.2017 року. Оскільки умовами заявки на отримання кредиту, додатком до Договору № 200013798 від 11.05.2017 року ( Розпис сукупної вартості кредиту) передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, звертаючи стягнення кредитної заборгованості нотаріусом не враховано обов`язок боржника повернути весь борг частинами, розрахунок боргу, підготовлений представником банку щодо наявності грошового зобов`язання є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача без зазначення їх детального розпису з врахуванням черговості платежів згідно додатку до вищевказаного кредитного договору, та включення виплат за надані супутні послуги, сплату яких заборонено законодавством на час укладення кредитного договору, дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, в зв`язку з чим, заборгованість не має ознак безспірності. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У зв`язку з наведеним, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а встановлює наявність або відсутність у боржника на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису безспірної заборгованості перед стягувачем, чи не було невирішених по суті спорів щодо стягнення заборгованості. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено всупереч принципу безспірності заборгованості позивача перед кредитором і відсутності даних про те, що боржник був належним чином повідомлений про наявну заборгованість, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved