Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, визнання права власності на 1/2 частку гаража, визнання права власності на 1/2 частку квартири, мотивуючи вимоги тим , що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.1997р. по 07.02.2017р.. За час шлюбу сторонами було придбано жилий будинок з будівлями і спорудами у с. Боровеньки Кремінського району Луганської області, земельні ділянки, гараж та квартиру у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу зазначеного майна, ьл [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та госпбудівель, площею 0,1155 за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3408га за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку гаражу за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на позивача та відповідача в рівних частках. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов до суду не надходило. У зв'язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивач [PERSON] в наданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 23.03.2018р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого 26.08.1997р. Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №611, [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження - [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 07.02.2017р. Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №8, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано. Після державної реєстрації розірвання шлюбу їй присвоюється прізвище [PERSON]. Відповідно до копії договору купівлі-продажу серія [NUMBER], посвідченого 22.08.2008р. приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Карпенком І.В., реєстр №476, [PERSON] купила житловий будинок з будівлями і спорудами із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2500га (0,1155га кадастрова ний номер [NUMBER]) та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,2063га (0,3808га кадастрова ний номер [NUMBER]), які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Зазначене право власності зареєстровано у Державному реєстрі правочинів, що підтверджується Витягом №6412016 від 22.08.2008р. та Державними актами на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 13.04.2010р. та серія [NUMBER] від 13.04.2010р.. Відповідно до копії інформаційної довідки №97472544 від 15.09.2017р., сформованої державним реєстратором Набатовою В.В. Сєвєродонецькою міською радою Луганської області, гараж [NUMBER] (літер «Г,г») [ADDRESS], загальною площею 22,1кв.м., належить [PERSON] на праві приватної власності частка 1/1 на підставі свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 14.07.2006р.. Відповідно до копії інформаційної довідки №51738340 від 18.01.2016р., сформованої [PERSON] Сєвєродонецьке міське управління юстиції Луганської області, квартира [ADDRESS], загальною площею 38,6кв.м., житловою площею 23,2кв.м., належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці на підставі дублікату договору дарування, виданого 16.12.2015р. приватним нотаріусом Сердюк Н.І.. Отже, судом встановлено, що спірні жилий будинок з будівлями і спорудами, земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку та госпбудівель, для ведення особистого селянського господарства, а також квартира була придбана сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст. 60 СК України має вважатися спільним сумісним майном подружжя. З огляду на зазначене, враховуючи, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не має, суд, приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, визнання права власності на 1/2 частку гаража , визнання права власності на 1/2 частку квартири, підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує, те, що позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у загальному розмірі 4364,48грн., що документально підтверджено матеріалами справи, при цьому суд також враховує прохання позивача [PERSON] про покладення судових витрат на сторони в рівних частках, а отже з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 2182,24грн..

Outcome: approved