Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, який в подальшому уточнила до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вимоги в основному мотивує тим, що 14.06.1986 р. між нею та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Городоцького районного суду Львівської області розірвано 07.11.2013р., за час перебування в шлюбі вони проживали в будинку відповідача по [ADDRESS], в утриманні якого вона своєю працею та коштами брала участь, вели спільне господарство та ними придбано спільне майно на суму 31300 грн., а саме, кахельну плитку для личкування 5 пічок, вартістю 7500 грн., металеві труби для газифікації, вартістю 2000 грн., холодильник «Самсунг», вартістю 1500грн, корову, вартістю 5000грн., коня, вартістю 5000грн., килим на стіну, вартістю 800 грн., килим на підлогу вартістю 700 грн., четверо вікон та троє дверей, вартістю 8800грн. Шюбний договір між сторонами не укладався, а тому покликаючись на ст.70 СК України, щодо рівності часток в майні подружжя, просить позов задоволити, поділити спільне майно, виділити [PERSON] холодильник тм. "Самсунг", четверо вікон та троє дверей, встановлених в житловому будинку по [ADDRESS], настінний килим, килим на підлогу та стягнути з нього 10000 грн. як компенсацію рівності часток майна подружжя. В суді позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнений позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, просять його задоволити. [PERSON] в суді позов [PERSON] по суті не заперечив, крім того пояснив, що вони з позивачкою зареєстрували шлюб 14.06.1986 року та проживали однією сім'єю до серпня 2012 року, в їх спільній сумісній власності, крім зазначеного в позові майна, перебуває незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS], який вони з позивачкою домовились продати та вилучені кошти поділити порівну, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] покладається на розсуд суду. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимогами ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. З пояснень сторін в суді, оглянутої цивільної справи №2/441/519/2013р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вбачається що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.06.1986 р у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького РУЮ у Львівській області, про що зроблено актовий запис №59, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (2/441/519/2013 а.с.11), від такого мають повнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської від 07.11.2013 року (2/441/519/2013 а.с. - 22). Відповідно до п. п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 та ст.. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі, сторони придбали кахельну плитку для личкування 5 пічок, вартістю 7500 грн., металеві труби для газифікації, вартістю 2000 грн., холодильник «Самсунг», вартістю 1500грн, корову, вартістю 5000грн., коня, вартістю 5000грн., килим на стіну, вартістю 800 грн., килим на підлогу вартістю 700 грн. четверо вікон та троє дверей, які встановлені в житловому будинку по [ADDRESS]. Вартість майна сторонами не оспорюється, доказів про іншу їх вартість не надано. Крім того, з пояснень позивачки в судовому засіданні, що також не заперечив відповідач, [PERSON] без згоди позивачки продав кахельну плитку для личкування 5 пічок, вартістю 7500 грн., металеві труби для газифікації, вартістю 2000 грн., корову, вартістю 5000грн., коня, вартістю 5000грн. Доказів на підтвердження того, що кошти, отримані від продажу вищевказаного майна [PERSON] використав на потреби інтересів сім»ї, а не розпорядився ними на власний розсуд, відповідач не надав, а тому в суду не виникає сумнівів, щодо того, що кошти відповідач витратив на особисті потреби. За наведеного, суд приходить переконання, що при поділі майна сторонам слід виділити його у власність, з урахуванням вартості та доцільності використання сторонами, та враховуючи той факт, що перелічене в позовній заяві майно та четверо вікон та троє дверей, встановлені в житловому будинку по [ADDRESS], де проживає відповідач [PERSON], виділити йому холодильник тм "Самсунг", четверо вікон та троє дверей, встановлених в житловому будинку по [ADDRESS], настінний килим, килим на підлогу, та для додержання рівності часток у майні подружжя із [PERSON] слід стягнути компенсацію 10000 грн. на користь [PERSON].

Outcome: approved