Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Адвокат Князєв В. О. в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк» про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави у порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України. В обґрунтовані позову вказав, що 11.09.2007 між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк» було укладено кредитний договір № 2093, який згідно п. 9.1. названого договору діє до повного виконання сторонами взятого на себе зобов`язання. 11.09.2007року між позивачем по цьому позову [PERSON] та відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк» було укладено договір поруки № 2093/1, згідно якого [PERSON] бере на себе прямі зобов`язання відповідати перед відповідачем по зобов`язаннях [PERSON] за кредитним договором № 2093 від 11.09.2007 року. Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надавався Позивачу [PERSON] для придбання автомобіля. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України в особі - Харківське обласне правління АТ «Ощадбанк» задоволено і стягнуть солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2093 від 11.09.2007 у розмірі 120 943 грн. 42 коп. Додатковим рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 липня 2018 року стягнуть солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АТ «Ощадбанк» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №2093 від 11.09.2007р. у розмірі 15172 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят два) долари США 93 центи, що відповідно до курсу НБУ, станом на 26.07.2011р. (а саме 1 долар США = 7 гривень 9710 коп.) становить 120943 (сто двадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 42 коп. В позовний заяві просить визнати факт набуття відповідачем за рахунок позивача [PERSON] 2706,59 доларів і за рахунок відповідача [PERSON] 6885,37 доларів США без достатньої правової підстави; зобов`язати відповідача повернути позивачам вказані суми що були набуті відповідачем за рахунок позивачів без достатньої правової підстави, судові витрати позивача [PERSON] в розмірі 8000 грн., та судові витрати [PERSON] в сумі 20000 грн. стягнути з відповідача на користь позивачів, оскільки кредитний договір було укладено з порушенням діючого законодавства, оскільки надання позивачам кредиту у іноземній валюті, а не у гривнях суперечить нормам законодавства, що є порушенням прав позивачів і дає підстави застосувати до відповідачів приписи ст. 1212,1213 ЦК України. Відповідач ПАТ «Державний ощадний банк» подали відзив. Проти задоволення позову заперечували та вказали, що 11 вересня 2007 року, між Публічним акціонерним товариством „Державний ощадний банк України в особі філії - Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 2093, за яким [PERSON] отримав грошові кошти (кредит) у сумі 15 861 долар США на строк 84 місяці, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10 вересня 2014р., із сплатою 12,75 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 2093/1 за яким він зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі Зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього (п.2.1.). Право на позов у позивачів виникло 11.09.2007 коли сторони уклали Договір кредиту та Поруки, а відтак трирічний строк для позивача закінчився 11.09.2010 р. У зв`язку з чим просять застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. Крім того позичальник так і майновий поручитель знали про те, що кредитні договори укладалися саме в іноземній валюті, були обізнані, що повертати кредит треба буде у тій валюті, в якій кредит надавався. Оскільки самі позивачі при укладенні договорів погодилися на те, що кредит надається в доларах США і в цій валюті вони будуть його погашати, погодилися також з графіком погашення кредиту і відповідно до ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Також у відповідача є банківські ліцензії, видані Національним банком України на здійснення операцій, визначених ч. 1 та п.5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність". Крім того, згідно ч.2 ст. 192 ЦК України - іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідач вважає, що правовідносини між сторонами у цивільній справі 2024-1934/11 є валютними в розумінні ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч, 3 ст. 533 ЦК України, оскільки всі розрахунки між сторонами здійснювались виключно в іноземній валюті (доларах США), а відтак правові підстави для конвертування зобов`язань із іноземної валюти у національну валюту України (гривню) відсутні. Враховуючи те, що в регулятивній частині рішення суду зазначено суму стягнення у іноземній валюті (доларах США) з одночасним зазначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення, то стягнення в порядку примусового виконання підлягають кошти саме в іноземній валюті (доларах США), а не їх гривневий еквівалент на час ухвалення рішення. Тому рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28.11.2011 виконано частково, оскільки на рахунок стягувача було перераховано 9591 (сім тисяч вісімсот сорок дев`ять) доларів США 96 центів. Залишок непогашеної суми заборгованості складає 13582,44 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят два) долари США 44 центи. Така ж правова позиція викладена у правових висновках Верховного Суду України, а саме у постановах від 01.11.2017 року у справі № 6-1063цс17, від 12.07.2017 року у справі № 6-708цс17, від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15. Відповідач просить відмовити позивачам в позові оскільки позивачами подано позовну заяву з пропуском трирічного строку звернення до суду, надання позивачам кредиту у іноземній валюті, а не у гривнях не суперечить нормам чинного законодавства і судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами. Справа розглядалась в порядку спрощенного провадження, без виклику сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 11 вересня 2007 року, між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 2093, за яким [PERSON] отримав грошові кошти (кредит) у сумі 15 861 долар США на строк 84 місяці, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10 вересня 2014р., із сплатою 12,75 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 2093/1 за яким він зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі Зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України в особі - Харківське обласне правління АТ «Ощадбанк» задоволено і стягнуть солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2093 від 11.09.2007 у розмірі 120 943 грн. 421 коп. Додатковим рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 липня 2018 року стягнуть солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АТ «Ощадбанк» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №2093 від 11.09.2007р. у розмірі 15172 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят два) долари США 93 центи, що відповідно до курсу НБУ, станом на 26.07.2011р. (а саме 1 долар США = 7 гривень 9710 коп.) становить 120943 (сто двадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 42 коп. Вказані рішення набули чинності. Позивачі звернулися з позивом про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави в порядку ст. 1212 УК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл.83 ЦК. У ст.1212 ЦК регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст.11 ЦК). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, ч ч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3.06.2015 у справі №6-100цс15. Як убачається з матеріалів справи між сторонами був укладений кредитний договір. Кредитний договір не оспорювався позивачами і позивачі безпідставно виходили з наявності правових підстав для застосування ст.1212 ЦК у спірних правовідносинах. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Суд вважає, що позивачами вибраний неналежний спосіб захисту прав і позовні вимоги задоволенню не підлягають. В зв`язку з відмовою задоволенні позову, не підлягають стягненню і судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed