Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Михайлов С.В., звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересовані особи: Ізюмський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, посилаючись на те, що у 1969 році між нею та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб. При цьому після отримання паспортів громадян України у чоловіка прізвище з російської мови перекладено на українську як « [PERSON] », а у дружини « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер в м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області. На підтвердження факту смерті [PERSON] медичною установою м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області видана довідка про причину смерті. У зв`язку\~з розбіжностями\~в написанні\~прізвища заявник\~не має\~можливості підтвердити\~факт того,\~що вона\~є дружиною\~ [PERSON] ,\~що є\~необхідним для\~отримання свідоцтва\~про смертьу визначеній законодавством формі та отримання допомоги на поховання у Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, а також для отримання можливості призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. При зверненні представником заявника до Ізюмського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у визначеній законодавством формі, було отримано відмову у зв`язку з тим, що наданий документ свідоцтво про смерть [PERSON] не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. На підставі викладеного заявник вимушена звернутися до суду з цією заявою, в якій просить суд встановити факт того, що [PERSON] дійсно є дружиною [PERSON] , а також встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , який помер [INFO] в м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області. Представник заявника адвокат Михайлов С.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, в наданій заяві просив розглянути справу за його відсутності (а.с.30). Представник заінтересованої особи Ізюмського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Васкевич С. у судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також повідомила, що при перевірці актових записів про смерть на гр. [PERSON] , [INFO] , не виявлено (перевірка проведена по первинним актовим записам за період з 2014 року по 2017 рік, по поновленим, а також за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, архівний фонд за вказаний період зберігся повністю). Представник заінтересованої\~особи -\~Старобільського об`єднаного\~управління Пенсійного\~фонду України\~Луганської області у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом\~встановлено,\~що у прізвищі заявника [PERSON] та прізвищі померлого [PERSON] містяться розбіжності, у зв`язку з чим заявник не має можливості в позасудовому порядку підтвердити факт того, що вона є дружиною [PERSON] , що є необхідним для отримання свідоцтва про смерть у визначеній законодавством формі та отримання допомоги на поховання у Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, а також для отримання можливості призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт того,\~що заявник\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~дійсно є\~дружиною [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~підтверджується \~копією свідоцтва\~про одруження\~серії [NUMBER] ,\~виданого 31.05.1969\~року Бюро\~записів актів\~громадянського стану\~м.\~Красний Луч\~Краснолуцької міської\~ради Луганської\~області,\~заповненого російською\~мовою,\~з якого\~вбачається,\~що [INFO] \~« [PERSON] »,\~який народився\~у 1950\~р.\~в м.\~Красний Луч\~Луганської області,\~та « [PERSON] »,\~яка народилась\~у 1949\~р.\~в м.\~Красний Луч\~Луганської області,\~зареєстрували шлюб,\~після реєстрації\~шлюбу чоловікові\~присвоєне прізвище\~ « [PERSON] »,\~дружині \~« [PERSON] » (мовою\~оригіналу)\~(а.с.8);\~відміткою про\~реєстрацію шлюбу\~в паспорті\~ [PERSON] \~(а.с.\~9\~-\~зворотна сторона)\~та відміткою\~про реєстрацію\~шлюбу в\~паспорті заявника\~ [PERSON] \~(а.с.\~6\~-\~зворотна сторона);\~співпадінням зареєстрованого\~місця проживання\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~згідно копій\~паспортів,\~а саме\~-\~ [ADDRESS] \~(а.с.\~6,\~9);\~співпадінням фактичного\~місця проживання\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~згідно копій\~довідок про\~взяття на\~облік внутрішньо\~переміщених осіб\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~а саме\~-\~ [ADDRESS] \~(а.с.7,\~10);\~а також\~даними паспортів\~ [PERSON] \~та [PERSON] (а.с. 6, 9). Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З пояснень представника заявника вбачається, що звернення до суду викликане з мотивів встановлення юридичного факту, що в подальшому тягне юридичні наслідки, тобто судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник [PERSON] , породжує юридичні наслідки для неї, а відтак підлягає встановленню у порядку визначеному ст. 315 ЦПК України. Щодо вимоги про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , який помер [INFO] в м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, суд виходить з наступного. Заявником на підтвердження заявлених вимог надано суду довідку про причину смерті, яка видана 09.11.2020 року медичною установою м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області «Краснолуцька центральна міська багатопрофільна лікарня «Княгиненська», з якої вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 70 років, причина смерті хронічна серцева недостатність (а.с.33); а також копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.11.2020 року, виданого органом, що знаходиться на території м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області (а.с.12). Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті Ізюмського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 395/22.7-71/21 від 01.04.2021 року вбачається, що наданий заявником документ - свідоцтво про смерть [PERSON] не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024 (а.с.13). Встановлення факту смерті чоловіка заявнику необхідне для отримання свідоцтва про смерть зразка встановленого законодавством України, іншим чином встановити даний факт можливості немає. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно положень ч.2 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану. Відповідно до положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до п. 18\~\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення\~\~ у\~\~ судовому\~\~ порядку\~\~ факту\~\~ реєстрації\~\~\~ акту громадянського\~ стану\~ орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Суд враховує положення ч.3 ст.2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", відповідно до якого діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de\~facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Приймаючи до уваги викладені представником заявника обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту смерті підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved