Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

1 квітня 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 7 вересня 2019 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Згурівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 25, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя сторін не склалось, вони перестали розуміти одне одного, ведуть різні бюджети, шлюбні відносини не підтримують та разом не проживають після реєстрації шлюбу, оскільки відповідач відмовився проживати у смт Згурівка. Останній раз вона його бачила 2 січня 2021 року. Після чого в телефонному режимі зв`язок не підтримує, до дитини не приїздить, не цікавиться його розвитком та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. За підготовку позову вона понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн, тому просить шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON] », понесені судові витрати стягнути із відповідача. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року подружжю було призначено строк для примирення до 12 липня 2021 року. У судове засідання сторони не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач про причини неявки суду не повідомив, копію позовної заяви з додатками отримав, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відтак суд вбачає за можливе ухвалити судове рішення. При цьому суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Пономарьов проти України» від 03.04.2008). Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 7 вересня 2019 року, який був зареєстрований Згурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 25, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Прізвище позивача до укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с.8, 9, 10-12- свідоцтво про шлюб, копія свідоцтва про народження, будинкової книги). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з вересня 2019 року, примирення між ними не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача, оскільки наданий судом сторонам строк на примирення позитивних результатів не дав, позивач наполягає на розлученні. Після розірвання шлюбу позивача іменувати прізвищем« [PERSON] ». Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява № 44647/98). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, в т.ч. питання як розподілити між сторонами судові витрати. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн підтверджується наданими позивачем документами, а саме, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Договору про надання правової допомоги № 41-2021 від 31 березня 2021 року та додатковою угодою до зазначеного Договору від 31 березня 2021 року № 1, в яких визначені обсяг та умови надання правової допомоги в цій цивільній справі, розмір гонорару та порядок його оплати, Актом виконаних робіт від 31 березня 2021 року,відповідно до якого значиться, що адвокат Черних В.О. були виконані наступні дії: підготовка позову до суду про розірвання шлюбу вартістю 1000,00 грн та поточні консультації щодо характеру спірних правовідносин вартістю 500,00 грн та відповідним розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордера від 31 березня 2021 року № 89, відповідно до якої [PERSON] сплатила Черних В.О. 1500 грн (а.с.14-18). Суд також враховує, що витрати на правничу допомогу визначені у фіксованому розмірі. Такий порядок обчислення гонорару (фіксований розмір) передбачений ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах відповідача, дійшов висновку, що в цій конкретній справі витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн є реальними та підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності більш детального опису робіт, то розмір гонорару адвоката, визначений у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником відповідача, а отже є визначеним. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. При поданні позовної заяви позивач сплатила також судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с.19 - квитанція). Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. Понесені позивачем судові витрати стягнути із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved