Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

19.07.2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача в користь держави судовий збір. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 21.11.2005 року було розірвано. Від даного шлюбу у них є донька - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу та смерті іншої бабці [PERSON] залишилась проживати разом з нею. Батько, [PERSON], зловживає алкоголем, не піклується про стан здоров'я, життя та розвиток дитини, не допомагає дочці. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17.04.2015 року матір [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по виховання дитини, що виражається у тому, що він не приїжджає до доньки, не спілкується із нею, не цікавиться шкільним життям, не вітає із днями народженнями, іменинами, не забезпечує матеріально. Враховуючи наведене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої - [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи в судовому засіданні не заперечував проти позбавлення його батьківських прав та пояснив, що він хоч і не проживає з донькою, однак відносини з донькою в нього нормальні, офіційного не працевлаштований та немає постійного доходу, але коли має змогу фінансово допомагає доньці. Представник 3-ї особи - [PERSON]., який діє на підставі довіреності від 02.06.2017 року /а.с.39/ у судовому засідання підтримав висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], не заперечував щодо задоволення позову. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відносини з батьком у неї нормальні, знає де він проживає, деколи допомагає їй фінансово на даний час вона навчається та проживає у гуртожитку греко-католицької установи Дім Надії, а додому прихлодить на вихідні. На даний час проживає з бабцею, з батьком спілкується у т.ч і телефоном, який йому подарував. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника органу опіки, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та ([PERSON] перебували у шлюбі, який 21.11.2005 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.10/. Від даного шлюбу у них народилась донька - [PERSON] [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.6/. Малолітня донька проживає разом з бабцею у [ADDRESS], що підтверджується долученими до матеріалів справи довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки ЛКП «Тополя-406» від 26.06.2017 року №4318 та актом ЛКП «Тополя 406» від 29.06.2017р. /а.с.11,15/. Згідно характеристики загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20 /а.с.14/ бабця постійно цікавиться навчанням онуки, відвідує батьківські збори. Дівчинка приходять до школи завжди акуратно одягнена та доглянута. Згідно долученого до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 36-2966 від 13.06.2017 року з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] /а.с.24/. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьків- ських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 14 названого Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Наведене вище в нормативних актах у судовому засіданні під час розгляду справи не встановлено ні з поданих сторонами документів, ні з конкретних пояснень позивача. З пояснень батька [PERSON] та доньки [PERSON] Вбачається, що батько цікавиться розвитком дитини, знає де вона навчається, періодично зустрічається та надає допомогу. Відносини між ними є доброзичливі. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При цьому факт офіційного не працевлаштування та роздільного проживання батька та дитини також суд не вважає тою обставиною, яка може слугувати про забезпечення позову та позбавлення батьківських прав. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що неспроможність відповідача забезпечити дитині кращі умови, пояснюється лише тим, що він сам опинився у складних життєвих обставинах, при яких неможливо було забезпечити повноцінний догляд дитини. Відсутні також будь-які докази того, що на виконання вимог ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН «Про права дитини» державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім'ї, а саме батькові для догляду за дитиною. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як встановлено в судовому засіданні відповідач бажає забезпечити доньці кращі умови, заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, що свідчить про бажання та намагання брати участь у її вихованні. Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачами позовної заяви про позбавлення батьківських прав щодо дітей може свідчити про їх інтерес до них. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від виховання своєї дитини та її утримання. Інших доказів, які б свідчили про свідоме, тривале чи постійне, безпідставне невиконання відповідачем батьківських обов'язків, нехтування такими обов'язками, а відтак, давали б підставу для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав позивачкою суду не надано. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відсут- ність достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських права, а тому у задоволені позову слід відмовити. В силу статті 88 ЦПК України слід стягнути з позивача судові витрати в користь держави

Outcome: approved