Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» (далі - КП «МСЕЗ» КМР») про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що їй неповнолітній доньці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яку вона прийняла у спадок після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Рішенням Курахівської міської ради від 14.11.2012 року вирішено проводити нарахування квартирної плати та комунальних послуг з моменту заселення наступних мешканців жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення відповідач припинив нарахування комунальних послуг за зазначеною адресою. У грудні 2018 року позивачу зателефонував комендант комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» Курахівської міської ради» та повідомив, що по особистому рахунку квартири [ADDRESS] є заборгованість по сплаті комунальних послуг. Повідомлення про початок нарахування плати за комунальні послуги та щомісячних квитанцій від відповідача позивач не отримувала. Позивач зверталась до відповідача з заявою в якій просила зняти та припинити нарахування квартирної плати та комунальних послуг. Відповідач надіслав на адресу позивача копії листів, які були адресовані Курахівській міській раді, в яких повідомив, що в квітні 2018 року КП «МСЕЗ» КМР» перейшло на обслуговування програмного продукту 1С: Підприємство 8, нарахування комунальних послуг було проведено помилково та КП «МСЕЗ» КМР» визнає факт помилки нарахувань за комунальні послуги. Позивач звертає увагу суду на те, що моментом заселення в житло є державна реєстрація місця проживання особи. В спірній квартирі зареєстровані особи відсутні. На підставі викладеного позивач просить визнати дії відповідача по нарахуванню заборгованості незаконними, зобов`язати відповідача припинити нарахування заборгованості по сплаті квартирної плати та комунальних послуг та зобов`язати списати нараховану заборгованість. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Мар`їнського районного суду Донецької про визнання права власності від 17.12.2012 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] . З копії рішення Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області від 14.11.2012 року № 11/43-35 «Про скасуванні рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради від 09.10.2012 № 339 «Про розгляд листа КМ «МСЕЗ» щодо списання заборгованості з квартирної плати та комунальних послуг» вбачається, що Курахівською міською радою було визначено списати з особового рахунку попередніх мешканців жилого приміщення, яке знаходиться у [ADDRESS] , заборгованості з квартирної плати комунальному підприємству «Міська служба єдиного замовника» на загальну суму 5857 гривень 08 копійок. Комунальному підприємству «Міська служба єдиного замовника» проводити нарахування квартирної плати та комунальних послуг з моменту заселення наступних мешканців жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії листа [PERSON] , отриманого КП «МСЕЗ» КМР», 03.01.2019 року, [PERSON] просила зняти та припинити нарахування квартирної плати та комунальних послуг по особовому рахунку квартири [ADDRESS] . Відповідно до листа КП «МСЕЗ» КМР» від 21.06.2019 року № 1093 КП «МСЕЗ» КМР» повідомило голову Курахівської міської ради, про те, що в квітні 2018 року КП «МСЕЗ» КМР» було здійснено перехід на абонентське обслуговування програмного продукту 1С: Підприємство 8. При налаштуванні програмного забезпечення була проведена ревізія по особовим рахункам житлового фонду та приватного сектору в м. Курахове, під час якої було виявлено , що за особовим рахунком № [NUMBER] відсутнє нарахування за житлово-комунальні послуги (послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, водовідведення та вивезення побутових відходів). Враховуючи рішення Курахівської міської ради від 14.11.2012 року № V/43-35, КП «МСЕЗ» КМР» визнає, що нарахування за комунальні послуги було проведено помилково. КП «МСЕЗ» КМР» було встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні, водночас при опитуванні сусідів було встановлено, що за вказаною адресою тривалий час мешкають орендарі у складі двох осіб з двома великими собаками. Як вбачається з листа КП «МСЕЗ» КМР» від 05.07.32019 року № 1158 під час обстеження помешкання за адресою [ADDRESS] комісією КП «МСЕЗ» КМР» було виявлено факт проживання сторонніх осіб без реєстрації протягом тривалого часу. При звірці з ТОВ «ДТЕК Курахівська ТЕС» встановлено факт нарахування та оплати за опалення з жовтня 2012 року по теперішній час за вказаною адресою. З січня 2018 року КП «МСЕЗ» КМР» проводить нарахування квартирної плати та комунальних послуг. З копій актів комісії від 26 березня 2019 року, 15 травня 2019 року та від 24 червня 2019 року в складі техніків-доглядачів КП «МСЕЗ» КМР» власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Станом на 26.03.2019 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. При опитуванні сусідів встановлено, що за даною адресою тривалий період мешкають орендарі (приблизно три роки), у складі двох осіб з двома великими собаками. Під час перевірки мешканка кв. [ADDRESS] знаходилась у помешканні, але від бесіди з техніками-доглядачами відмовилась, зачинив двері. Як вбачається з виписки з особового рахунку № [NUMBER] щодо квартири [ADDRESS] , відповідачем КП «МСЕЗ» КМР» здійснювалось нарахування позивачу вартості за надання наступних послуг: вивезення ТПВ, водовідведення, утримання будинків та прибудинкових територій. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) та на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків, послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Приписами п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`надано законодавче визначення поняттю індивідуального споживача, згідно якого індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно ст.ст. 7, 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов`язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг. Приписами ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 66 ЖК України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 162 ЖК Української РСР встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права власності, який находить свій подальший розвиток у галузевому законодавстві, зокрема в ЦК України, статтею 319 якого встановлено також те, що власність зобов`язує. Приписами ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частино 1 ст. 151 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 (в редакції постанови від 24.01.2006 № 45) саме власник та наймач (орендар) квартири, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отримуючи комунальні послуги, відповідачі зобов`язані вносити за них плату, яка відповідно до п. 20, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 вноситься відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання. Водночас, споживач житлово-комунальних послуг дійсно п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» наділений правом не здійснювати оплату вартості житлово-комунальних послуг, проте таке право виникає не абстрактно, а виключно за наявності чітко визначеної сукупності передумов. Так, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. З огляду на підпункт перший пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Проте, позивачем до суду не було надано жодних доказів на підтвердження виконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та п.п. 1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення. Таким чином, суд зазначає, що власник квартири, навіть якщо його місце проживання зареєстроване за іншою адресою не звільняється в даному конкретному випадку від обов`язку сплатити вартість наданих йому житлово-комунальних послуг та вартість квартирної плати, під якою слід розуміти вартість за надання послуг з утримання житла у належному стані, який необхідно підтримувати як за час проживання власника у належному йому приміщенні, так і за його відсутність. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Надання житлово-комунальних послуг відноситься до сфери договірного регулювання цивільних правовідносин, яким притаманний диспозитивний метод правового регулювання, згідно яким сторони правовідносин з надання/отримання житлово-комунальних послуг на власний розсуд за погодженням між собою встановлюють правила надання таких послуг, які, проте, не можуть суперечити діючому законодавству. Реалізуючи вищевказаний диспозитивний метод правового регулювання Курахівською міської радою 14 листопада 2012 року за № 11/43-35 було прийнято рішення, яким було списано з особового рахунку попередніх мешканців жилого приміщення в [ADDRESS] наявну заборгованість та визначено проводити нарахування квартирної плати та комунальних послуг з моменту заселення наступних мешканців жилого приміщення за вказаною адресо. Отже, вказаним рішенням органу місцевого самоврядування жодним чином не звільнено споживача житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] від сплати житлово-комунальних послуг та квартирної плати, а лише здійснено відступлення від загального правила та вказано, що нарахування та, відповідно, обов`язок зі сплати нарахованих житлово-комунальних послуг та квартирної плати у споживача за вищевказаною адресою виникне з моменту заселення мешканців. Відповідно до порядку оплати житлово-комунальних послуг, встановленого частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно здійснювалось нарахування позивачу квартирної плати та комунальних послуг до моменту заселення мешканців у жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , водночас, оскільки у вказане жиле приміщення заселились мешканців, що було встановлено актами працівників КП «МСЕЗ» КМР» від 26 березня 2019 року, 15 травня 2019 року, 24 червня 2019 року та підтверджується самим позивачем у судовому засіданні, правомірним є нарахування вартості за квартирною платою та вартості за фактично надані житлово-комунальні послуги з моменту такого заселення мешканців, яким слід визнати 26 березня 2019 року, тобто момент, коли відповідачем вперше було встановлено факт заселення відповідним актом. Стосовно позовної вимоги з зобов`язання відповідача списати нараховану заборгованість суд зазначає наступне. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої цивільні права та інтереси можуть бути захищені шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі, за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Отже, особистий рахунок за яким обліковується заборгованість за адресою: [ADDRESS] є документом внутрішнього обліку вчинених КП "МСЕЗ" господарських операцій у зв`язку з чим суд позбавлений права втручатись та вносити будь-які зміни до бухгалтерських документів суб`єкта господарювання. Суд зазначає, що такий засіб захисту порушеного права як зобов`зання списати виниклу заборгованість прямо не передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, в свою чергу позивачем жодним чином не обгрунтовано чому саме суд зобов`язаний застосувати такий засіб захисту порушеного права. Крім того, не містить такого способу захисту порушеного права й Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайного характеру суд приходить до висновку що дотриматися поза розумним сумнівом принципу пропорційності розподілу судових витрат в даному випадку неможливо, у зв`язку з чим судов витрати між сторонами розподіляються порівну, а відтак с відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial