Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21.10.2013 року за позовом [PERSON] у нього без позбавлення батьківських прав було відібрано його дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться під опікою у [PERSON]. Після відібрання дітей він змінив свою поведінку, має постійну роботу, придбав житло, у червні 2015 року опікун [PERSON] привезла до нього дітей на оздоровлення на час літніх канікул і він, розуміючи, що дуже їх любить, вирішив залишити їх жити з собою, створивши належні умови для їх проживання, займається вихованням дітей, дбає та опікується ними забезпечує їх навчання та розвиток, тобто усунув причини, які перешкоджали йому належно виконувати батьківські обов'язки, та вказуючи, що він позбавлений у повній мірі реалізувати свої батьківські права, оскільки діти юридично до цього часу знаходяться під опікою бабусі, просить повернути йому дітей. В судовому засіданні сторони присутніми не були, позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач їх визнала . Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації також надала заяву про розгляд справи без її участі, якою позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та надала висновок про доцільність повернення малолітніх дітей батьку. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Копіями свідоцтв про народження дітей підтверджується, що позивач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21.10.2013 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено, відібрано у [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які знаходяться під опікою у [PERSON]. Підставою для відібрання малолітніх дітей від позивача стало відсутність у [PERSON] постійної роботи та місця проживання. Відповідно до ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення дитини. Оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1ст. 60 ЦПК). На підтвердження факту відсутності обставин, які перешкоджали належному вихованню синів, позивачем надано довідку про роботу з Адміністрації муніципальної освіти Привольненської сільради Красногвардійського району Ставропільського краю, з якої йдеться що [PERSON] працює на посаді робочого з благоустрою території та отримує заробітну плату у розмірі 7500 рублів, витяги з єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та угод з ним, що посвідчує державну реєстрацію прав, з яких йдеться, що [PERSON] 20.09.2016р. придбав у власність житлову будівлю загальною площею 49,8 кв. м., та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 3000 кв. м., свідоцтво про реєстрацію за місцем проживання, акт матеріально - побутового обстеження, яким підтверджується задовільний стан побутових умов у домогосподарстві, побутові характеристики та висновок відділу освіти адміністрації Красногвардійського муніципального району про доцільність і можливість проживання дітей разом з батьком, оскільки ним створені всі необхідні умови для проживання та виховання дітей. Висновком Органу опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації також підтверджується доцільність повернення малолітніх дітей батьку. Відповідно до ст.ст. 11, 12, 14 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Також згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі "Савіни проти України" зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи вищезазначене, оскільки після винесення рішення Біловодським районним судом Луганської області від 21 жовтня 2013 року про відібрання дітей, позивач фактично усунув причини, які перешкоджали забезпеченню належних умов для проживання разом з ним синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідач позовні вимоги визнала, а Органом опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації було надано висновок про можливість повернення синів в сім'ю батька [PERSON] суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved