Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

14.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Державний ощадний банк", третя особа [PERSON], про поновлення строку для звернення до суду, визнання наказу про звільнення протиправним та скасування його, про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 10.09.2011р. наказом №899-к від 10.09.2011р. він був прийнятий на роботу на посаду інкасатора-водія ділянки перевезення валютних цінностей та інкасації коштів ТВБВ №210004/080 філії - Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». В подальшому неодноразово переводився на інші посади, останній раз - 02.02.2015р. наказом №30-к від 02.02.2015р. - на посаду водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського, обслуговування філії - Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». 17 липня 2015 року начальник філії - Донецького обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України [PERSON] видав наказ за №209-к про звільнення його із займаної посади з 17 липня 2015р. за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Підставою для зазначеного звільнення стала заява, складена 17.07.2015р. начебто від його імені, з проханням звільнити його за погодженням сторін. Фактично зазначену заяву він не писав і не підписував, до начальника філії [PERSON] не звертався. 17 липня 2015 року, близько о 12 годині, в смт.Мангуш Першотравневого району, Донецької області від заступника начальника відділу інкасації філії - Донецького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON]Б він отримав грошові кошти для перевезення та передачі їх касиру [PERSON] акціонерного товариства «Шахта ім. Засядько», розташованої в м. Донецьку, що входило в його посадові обовязки. Цього ж дня - 17.07.2015р., близько о 16 год. 30 хв., при виконанні службового обовязку щодо перевезення грошових коштів та їх передачі у вищевказаному порядку він був затриманий на КПВВ «Бугас» м.Волновахи, Волноваського району, Донецької області, а кошти у нього вилучені. В подальшому 21 липня 2015р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя стосовно нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Донецькій області строком на 60 діб до 16.30 год. 15 вересня 2015р. включно. З огляду на викладені обставини він фізично не міг надати керівнику філії - Донецького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] заяву про звільнення його з роботи та не міг бути звільнений при виконанні службових обовязків. Згідно із ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. У звязку з цим і угода про припинення трудового договору згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, яким є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Оскільки він не надавав згоди на припинення трудового договору, позивач вважає, що наказ від 17.07.2015р. за №209-к про його звільнення за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а його слід поновити на попередньому місці роботи. Крім того, внаслідок незаконного звільнення його з роботи він зазнав сильних душевних та моральних страждань, втратив спокій, сон. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього Додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач вважає, що протиправними діями Відповідача щодо звільнення його за угодою сторін йому завдано моральної шкоди, яку він, виходячи з принципів розумності та справедливості, оцінює в 10000 гривень. У відповідності до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За приписами ст.234 КЗпП України у разу пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський - чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Про видачу наказу про його звільнення йому стало відомо від захисників [PERSON] та [PERSON] при зустрічі з ними в умовах слідчого ізолятора 14.08.2015р. після того, як вони, в порядку ст.221 КПК України ознайомилися з матеріалами досудового розслідування за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №22015050000000316 від 18.07.2015р. Копія наказу про звільнення йому не видавалась, як і не видавалась в звязку із звільненням трудова книжка. При викладених обставинах позивач вважає, що строк звернення до суду з даним позовом він пропустив з поважних причин, в звязку з чим і просить суд про його поновити. Крім того, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ №209-к від 17.07.2015р., виданий начальником філії - Донецьке обласне управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про його звільнення з посади водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування 17 липня 2015 року за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України; поновити його на посаді водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Донецьке обласне управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»; стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на його користь моральну шкоду у сумі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» Черв»яковський О.М. в судовому засіданні від 04.01.2016 року заперечував проти позову, мотивуючи тим, що звільнення позивача відбулося на підставі КЗпП України, а тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивача, його поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди з ПАТ «Державний ощадний банк України». Третя особа - [PERSON] до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином( а.с.45,46) Суд, заслухавши пояснення позивача та його представників, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України, звільнений з роботи наказом по товариству №209-к від 17.07.2015року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно цього ж наказу йому нараховано до виплати грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у кількості 28 календарних днів за період роботи з 10 вересня 2013 року по 17 липня 2015 року. Підстава заява [PERSON] Табельний номер 10013.(а.с.5, 6). Згідно вирокуПавлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 256, ч. 2, ч.4 ст. 358, ч. 1 ст.70, ч.3 ст.72 КК України до 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на три роки. На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян виконувати самостійно.(а.с.106-119). Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що 17 липня 2015 року, близько 12 години, в смт Мангуш Першотравневого району, Донецької області від заступника начальника відділу інкасації філії - Донецького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON]Б він отримав грошові кошти для перевезення та передачі їх касиру [PERSON] акціонерного товариства «Шахта ім. Засядьмо», розташованої в м. Донецьку, що входило в його посадові обовязки. Цього ж дня - 17.07.2015р., близько о 16 год. 30 хв., при виконанні службового обовязку щодо перевезення грошових коштів та їх передачі у вищевказаному порядку він був затриманий на КПВВ «Бугас» м.Волновахи, Волноваського району, Донецької області, а кошти у нього вилучені. В подальшому 21 липня 2015р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя стосовно нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Донецькій області строком на 60 діб до 16.30 год. 15 вересня 2015р. включно.(а.с.61,62,63-64, 72-91). Згодом запобіжний захід було продовжено, звільнений з під варти згідно вироку суду - 06 листопада 2015 року. Згідно копії висновку почеркознавчої експертизи №346 від 18. 09.2015 року, що проводилась в кримінальному провадженні щодо [PERSON], підпис від імені [PERSON], що міститься в заяві на звільнення за згодою сторін від 17.07.2015 року виконаний не [PERSON], а іншою особою(а.с.93-96, 137-140). Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний в місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17.07.2015 року по 08.11.2015 року знаходився в слідчому ізоляторі, про звільнення з роботи дізнався з матеріалів кримінального провадження в серпні 2015 року, до суду звернувся 14 вересня 2015 року, тобто за сплином місячного строку після звільнення, суд вважає, що причина пропуску строку звернення до суду є поважною і його слід поновити. Статтею 36 КЗпП України передбачені підстави припинення трудового договору, зокрема підставами припинення трудового договору є п.1) угода сторін. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами та доповненнями),працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не писав заяву про звільнення за згодою сторін і підпис на заяві від його імені виконано не ним, а іншою особою, а тому суд вважає, що наказ №209-к від 17.07.2015р., виданий начальником філії - Донецьке обласне управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про звільнення [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування 17 липня 2015 року за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Позивача [PERSON] слід поновити на посаді водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Донецьке обласне управління [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» . Крім того статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так як звільнення позивача [PERSON] визнано судом протиправним, що призвело до моральних страждань позивача, суд вважає, що з врахуванням принципу розумності та справедливості з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду у сумі 3000( три тисячі) гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог[PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства "Державний ощадний банк" відмовити як необґрунтованих.

Outcome: partial