Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

11 серпня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по наданих послугах з утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] в сумі 12 034,24 грн., інфляційні нарахування в сумі 416,18 грн. та 3% річних в розмірі 157,60 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та гаражного боксу [ADDRESS]. Позивач є балансоутримувачем будинку та надає відповідні послуги. Як зазначає позивач, відповідач зобов'язана вносити плату за утримання будинку та прибудинкової території, проте внаслідок несплати за послуги заборгованість за період з 01.12.2015 року по 31.07.2016 року складає 10 313,24 грн., в тому числі і опалення в сумі 5 269,64 грн., заборгованість по платі за обслуговування гаражу становить 1 721,00 грн. Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто три відсотки річних та інфляційну складову в розмірі 157,60 грн. та 416,18 грн. відповідно. Представник позивача в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Також суду пояснила, що послуги надаються в повному обсязі. В судовому засіданні, яке відбулось 21.06.2018 відповідач відмовилась надавати пояснення по суті заявлених вимог, виявляла неповагу до суду та не давала можливість здійснити розгляд справи. До суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. З врахуванням зазначеного та тієї обставини, що відповідач навмисно ухиляється від надання пояснень, затягуючи розгляд справи, суд продовжив розгляд справи за відсутності пояснень сторони відповідача, якій неодноразово пропонувалось їх надати. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Статтею 13 Конституції України встановлене положення про те, що «власність зобов'язує». Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Вимогами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлюють обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Як встановлено в судовому засіданні, будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ТСББ «Комфорт». Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 12.04.2002 року. Крім того, гаражний бокс [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності від 22.05.2002 року. Як зазначив позивач, відповідач не сплачувала плату за утримання будинку, прибудинкової території та гараж, оплату консьєржів, цільові внески на формування резервного фонду та опалення внаслідок чого за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2016 року (включно) утворилась заборгованість в розмірі 10 313,24 грн., що складається з: витрати на утримання будинку та прибудинкової території - 3 340,70 грн., витрати на оплату консьєржів - 1 244,24 грн., цільові внески на формування загального ремонтного резервного фонду, що становить 458,48 грн., опалення 5 269,82 грн. За утримання гаражного боксу за період з 01.12.2015 року по 31.07.2016 року існує заборгованість в розмірі 1 721,00 грн. Як було встановлено в судовому засіданні, договір між сторонами про утримання будинку та надання житлово-комунальних послуг укладено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. В судовому засіданні відповідач не надала суду доказів, що послуги не надаються чи надаються неякісно. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. А тому враховуючи, що відповідач не сплачує за утримання будинку та прибудинкової території, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 12 034 гривни 24 копійки, втрати від інфляції в сумі 416,18 грн., 3% річних в сумі 157,60 грн. Крім того на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved