overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб із [PERSON] В підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 07 червня 2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою в виконавчому комітеті Іванчуківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За період спільного подружнього життя міцної, дружної сім'ї не створили через різні погляди на життя, втратили почуття взаєморозуміння, між ними склалися неприязні стосунки. Примирення та збереження сім"ї неможливе, сім"я носить формальний характер. В судове засідання сторони не з"явилися. Позивач надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без нього, не заперечує проти винесенння заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з*явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки від відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату судового засідання не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, врахувавши думку позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 07 червня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Іванчуківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 1 ( а.с. 4). Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 7). Як вбачається із пояснень позивача, викладених у позовній заяві, подружнє життя не склалося, вони не створили дружньої, міцної сім"ї, втратили почуття поваги і взаєморозуміння. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін. В матеріалах справи не міститься інформації щодо наміру відповідачки змінити прізвище після розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області шлюбі з 05.08.1989 року, про що зроблений відповідний запис. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], які досягли повноліття і весь час проживають з позивачем. За час спільного життя відносини в сім"ї склались таким чином, що жити разом стало не можливо. З 2012 року сторони не підтримують подружніх відносин, відповідач залишила сім"ю і проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, вважає, що примирення між ними недоцільне, а тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмовою заявою підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, письмовою заявою позовні вимоги визнала і не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Згідно із ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі доводиться наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб від 02 лютого 2017 року, відповідно до якого сторони зареєстрували шлюб 05.08.1989 року, про що було складено актовий запис №135. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Із позовної заяви встановлено, що подружжя остаточно вирішило шлюб розірвати, посилаючись на відсутність бажання до примирення, перебування відповідача у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Згідно із ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, вважає, що між сторонами подружні відносини не склалися, сім"я існує формально, так як сторони не підтримують подружніх стосунків, зберегти сім"ю не бажають з огляду на позицію як позивача, так і відповідача щодо необхідності розірвання шлюбу суд вважає надання строку на примирення недоцільним, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області шлюбі з 26.11.2015 року, про що був зроблений відповідний запис. Від шлюбу дітей не мають. Вказує, що подружнє життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Проживають окремо один від одного, примирення вважає, між ними недоцільне , а тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, письмовою заявою підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Із свідоцтва про шлюб серія І-ГЮ №124142 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому виконавчим комітетом Тиннеської сільської ради Сарненського району Рівненської області шлюбі з 26.11.2015 року, актовий запис №25. Згідно довідки від 09.06.2017 року виданої Князівською сільською радою Путивльського району Сумської області [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO] в складі сім'ї : батько, мати та сестра. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, дослідивши позовну заяву та письмові докази, вважає, що між сторонами склались неприязні відносини, сім"я існує формально, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, який не з"явився в судове засідання та не подав письмові заперечення, не аргументує можливості збереження сім`ї, в зв"язку з чим суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому наявні правові підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому у виконавчому комітеті Коростської сільської ради шлюбі з 17.06.2014року, про що був зроблений відповідний запис. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. В 2015 році [PERSON] залишила сім'ю та проживала в невідомому місці. З 2015 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони мають різні погляди на шлюб, сім'ю, дружина постійно нехтує сімейними цінностями, а також материнським обов'язками, оскільки не бачила сина більше півтора року, не цікавилася його життям, розвитком, матеріальним забезпеченням. З телефонної розмови з відповідачем позивачу стало відомо, що остання проживає з іншим чоловіком та не заперечує щодо розрвання шлюбу та визначення місця проживання сина разом з позивачем. На даний момент ведення спільного господарства та спільне проживання між сторонами остаточно припинено. В зв'язку з чим, просить суд зареєстрований шлюб розірвати та визначити місце проживання сина з позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмовою заявою підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Із свідоцтва про одруження серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому виконавчим комітетом Коростської сільської ради Сарненського району Рівненської області шлюбі з 17.06.2014 року, актовий запис №18. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши позовну заяву та письмові докази, вважає, що між сторонами склались неприязні відносини, сім"я існує формально, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, який не з"явився в судове засідання та не подав письмові заперечення, не аргументує можливості збереження сім`ї, в зв"язку з чим суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та неповнолітньої дитини, а тому наявні правові підстави для розірвання шлюбу та для визначення місця проживання сина [PERSON] з позивачем. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Кіровоградського МУЮ Кіровського ВДВС про визнання права власності та виключення майна з під арешту. Просить визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Виключити з арешту, накладеного Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції постановою б/н від 08.11.2011 року, 1/3 частки квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2015 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] закрито. В судове засіданні сторони не з'явилися, повідомлені належним чином, сторонами подано заяви про розгляд позову без їх участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції від 08.11.2011 року накладено арешт на 1/3 частину [ADDRESS], що належить [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1996 р. за № 18475 виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів, квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам сім»ї [PERSON] та [PERSON], загальна площа квартири 51,64 кв.м. (а.с.13). Однак, арешт квартири є чинним на даний час, про що свідчить витяг з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна архівний номер 5050211. Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення суду. Згідно відповіді начальника Кіровського ВДВС № 8165 від 17.02.2015 року, що у відділі на примусовому виконанні знаходилась постанова ВА 212671 від 27.09.2010 року ДАІ про стягнення на користь держави 510 грн., постанова ВА 1102372 від 07.08.2011 року ДАІ про стягнення на користь держави 510 грн. та постанова ВА 108128 від 06.09.2011 року ДАІ про стягнення на користь держави 510 грн. Державним виконавцем на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанови про закінчення виконавчого провадження. Самі виконавчі провадження знищено у зв»язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 9). Відтак, враховуючи той факт, що рішення суду виконано в повному обсязі, подальше збереження арешту, буде порушувати права боржника, тому арешт має бути знято. На підставі ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ "Промсервіс" про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 7176 грн. та стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 27917,4 грн. В обгрунтування позову вказував, що 29.12.2012 року він був звільнений з посади начальника виробничого цеху, однак при звільненні ТОВ "Промсервіс" не виплатило належні йому від підприємства суми. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 29.08.2002 року на підставі наказу №40-к позивач був прийнятий на роботу на посаду головного механіка виробничої ділянки ТОВ «Промсервіс». Наказом №13-к від 01.03.2012 року позивача було переведено на роботу на посаду начальника виробничого цеху до ТОВ «Промсервіс». Як зазначає в позовній заяві позивач, його заробітна плата складала 1500 грн. на місяць. Наказом №50/к від 29.12.2012 року позивача було звільнено з вищевказаної посади з 31.12.2012 року на підставі ст.36 п.2 КЗпП. При цьому підприємство не провело виплату належної позивачу при звільненні суми в розмірі 7176 грн. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що з ТОВ «Промсервіс» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 7176 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки за період з 30.12.2012 по 24.01.2014 року в розмірі 27917,4 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно за законом. Позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) в КСГП "Відродження" с.Ярославичі Зборівського району, згідно сертифікату серії ТР №0153592. Він, вступивши в управління спадковим майном, спадщину прийняв. Оскільки державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, змушений звернутися до суду для захисту свого права. Представник позивача позовні вимоги підтримав, про що подав відповідну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.549 ЦК України (редакції 1963р) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) в КСГП "Відродження" с.Ярославичі Зборівського району, згідно сертифікату серії ТР №0153592. [PERSON] вступивши в управління спадковим майном, спадщину прийняв. Враховуючи, що позивач спадщину прийняв, а також, що державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що за ним слід визнати право власності на спадкове майно в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно за законом. Позивач посилається на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розмірами: 2,40 га. та 0,29 га. із загальною площею 2,69 га., згідно Державного акта на землю серії [NUMBER], які розташовані на території Вірлівської сільської ради; та грошових вкладів у ТВБВ №10019/023 філії Тернопільське облуправління АТ "Ощадбанк" на рахунках [NUMBER], [NUMBER]. Він, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, спадщину прийняв. Оскільки державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, змушений звернутися до суду для захисту свого права. Позивач позовні вимоги підтримав, про що подав відповідну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 1216, 1217, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розмірами: 2,40 га. та 0,29 га. із загальною площею 2,69 га., згідно Державного акта на землю серії [NUMBER], які розташовані на території Вірлівської сільської ради; та грошових вкладів у ТВБВ №10019/023 філії Тернопільське облуправління АТ "Ощадбанк" на рахунках [NUMBER], [NUMBER]. [PERSON] постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, спадщину прийняв. Враховуючи, що позивач спадщину прийняв, а також, що державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що за ним слід визнати право власності на спадкове майно в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про зняття арешту з з 8/25 частини будинку [ADDRESS], накладений згідно Постанови Державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 22 серпня 2007 року ае 290067, зареєстрований 10.09.2007 р. за № 5631480 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, реєстраційний номер обтяження 5631480. В судове засіданні сторони не з'явилися, повідомлені належним чином, сторонами подано заяви про розгляд позову без їх участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції від 22.08.2007 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]( а.с.6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] належить 8/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.8) Однак, арешт домоволодіння є чинним на даний час, про що свідчить витяг з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна архівний номер 5631480. Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення суду. Згідно відповіді начальника Кіровського ВДВС № 62548 від 16.12.2014 року, що на примусовому виконанні знаходилась постанова № 3-2823 від 07.03.2006 року Кіровського районного суду про стягнення штрафу з [PERSON] в сумі 255 грн. на користь держави. 03.09.20007 року державним виконавцем на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, а виконавче провадження знищено у зв»язку з закінченням терміну зберігання. Враховуючи наведене, подальше збереження арешту буде порушувати права боржника, тому арешт має бути знято. На підставі ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про те, що [INFO] помер його батько [PERSON], на день смерті котрого залишилося спадкове майно - квартира [ADDRESS]. Він не має змоги оформити спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документа на нерухомість, яка належала покійному. В зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця просить визнати за ним право власності на квартиру в ЖБК. [PERSON] позов підтримав. Представник ЖБК Балабан О.П. позов визнав і пояснив, що покійний [PERSON] був членом ЖБК і повністю вніс пайовий внесок. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що [PERSON], котрий помер [INFO] згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] належала квартира [ADDRESS] в ЖБК "Дружба" згідно довідки голови ЖБК "Дружба" без № від 23.12.2013 р.. Згідно копії довідки Волочиського КП БТІ без № від 16.12.2013 р. на дану квартиру не видавалося свідоцтво про право власності. В зв'язку з цим позивач не має змоги оформити спадщину за заповітом, так як нотаріус 16.01.2014 р. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з цієї причини. Після смерті [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 54625284 за заявами [PERSON], [PERSON], якою підтверджується факт прийняття позивачем спадщини. Родинні відносини позивача із спадкодавцем підтверджується копією повторного свідоцтва про народження [PERSON]. Згідно роз'яснення Мінюсту України № 19/32-319 від 21.02.2005 р. у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в судовому порядку. В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що дана квартира належала покійному [PERSON], тому позовні вимоги необхідно задоволити, визнавши за позивачем право власності на неї згідно заповіту від 01.10.2003 р..

Outcome: approved