Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Лохвицької РДА Полтавської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачкою по справі [PERSON] він зареєстрував шлюб 23 січня 2014 року у Пісківській сільській раді Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 01. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час фактично проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] у домоволодінні її матері та баби у селі Нижня Будаківка Лохвицького району Полтавської області. Угоди про місце проживання дітей між ними не досягнуто та існує спір. Відповідач без його згоди та дозволу в перших числах лютого 2020 року забрала спільних малолітніх дітей із належного їм домоволодіння у с. Яремівщина, нічим не мотивуючи, перебралася для проживання разом з дітьми у село Нижня Будаківка, Лохвицького району, Полтавської області. Відразу після того, як відповідач позбавила його права спілкування з дітьми та безпідставно змінила місце свого проживання разом з дітьми, він звернувся в Орган опіки а піклування Лохвицької РДА Полтавської області з метою забезпечити право на вільне спілкування з дітьми та забезпечення їм належних умов для проживання та виховання. Вважає, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки, має постійне місце роботи, прихильне ставлення до нього усіх дітей, кращі житлово-побутові умови та рівні з відповідачем права щодо своїх дітей. Вважає, що діти мають проживати разом з ним у [ADDRESS] . Відповідач перешкоджає йому віддати старших доньок для виховання до дитячого садочка. Майнових спорів на даний час не мають. Подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим із-за несумісності характерів. Шлюбні відносини припинені. Тому позивач просить суд розірвати шлюб та визначити місцем проживання усіх трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з ним, їхнім батьком позивачем по справі [PERSON] , у [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначив, що відповідач не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, мати не цікавиться життям дітей, не знає, що з дітьми, бабуся молодого віку, має педагогічну освіту, допомагає сину у вихованні дітей, мати отримує державну допомогу, але не купляє дітям нічого. Дітям забезпечені належні умови проживання, зважаючи на висновок органу опіки та піклування, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, відповідач пояснила, що діти повинні проживати з нею, батько проживає навпроти них, може приходити в любий час, вона не перешкоджає йому. Представник відповідача пояснила, що обставин на відібрання дітей не встановлено. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, не є обов`язковий. Щодо свідка, суд повинен критично ставиться, оскільки це родич позивача і покази надані виключно для того, щоб відповідача показати асоціальною особою, докази не обгрунтовані, не має жодних підстав, які на сьогоднішній день вказують на проживання дітей з батьком, тому в частині розірвання шлюбу просили позов задовольнити, щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей просили відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Лохвицької РДА Полтавської області в судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Лохвицькій районній державній адміністрації були присутні сторони, [PERSON] та [PERSON] відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, не вживають спиртні напої та наркотичні засоби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають умови та можливості для виховання дітей, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини була присутня [PERSON] , яка висловила бажання жити з матір`ю та з батьком, та сказала, що «мама гарна, я її теж люблю». При попередньому спілкуванні з батьком, він неодноразово виявляв зневажливе ставлення до своєї дружини, між батьками непорозуміння, конфлікт між дорослими, при цьому страждають діти. Але при визначенні місця проживання дітей врахували, що батько проживає з батьками, бабуся має педагогічну освіту, [PERSON] говорила, що займається з нею бабуся, у бабусі багато книг, їй цікаво. Пояснила, що на засіданні вона утрималась, не голосувала. Щодо позовної вимоги в частині визначення місця проживання дітей просила суд визначити місце проживання дітей з батьком згідно висновку органу опіки та піклування, в частині розірвання шлюбу покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 22 січня 2014 року, про що Пісківською сільською радою Лохвицького району Полтавської області, зроблено актовий запис № 01 ( а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.5-7). Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач у судовому засіданні просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище отримане у шлюбі, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків є неможливим. Таким чином, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дітям, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. Згідно довідки від 18.02.2020 року встановлено, що діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ЗДО « Чебурашка » не відвідують (а.с.8). Згідно довідки Пісківської АЗПСМ від 28.02.2020 року виданої [PERSON] вбачається, що його дружина [PERSON] , [INFO] , за медичною допомогою в Пісківську АЗПСМ з 01.01.2019 року по теперішній час не зверталась. Щодо догляду за дітьми претензій до [PERSON] в медпрацівників Пісківської АЗПСМ не має (а.с.9). Як вбачається з Довідки-характеристики на [PERSON] , [INFO] , виданої сільським головою Пісківської сільської ради від 18.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за даною адресою зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Працює трактористом ТОВ АФ «ЧБГ». Одружений, на утриманні має малолітніх дітей. Громадянин характеризується з позитивної сторони, не байдужий до громадського життя громадян. Знаходиться в доброзичливих відносинах з сусідами, рідними, друзями. Сільська рада претензій до даного громадянина не має (а.с.10). Згідно довідки № 152 від 10.02.2020 року виданої виконкомом Пісківської сільської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Має склад сім`ї: дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно довідок від 30.03.2020 року Яремівщинського фельдшерсько-акушерського пункту, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дійсно зверталися за меддопомогою 13.03.2020 року в Яремівщинський ФП, встановлені діагнози: функціональне порушення переварювання їжі, педикульоз (а.с.32,33). Згідно висновку органу опіки та піклування Лохвицької райдержадміністрації про визначення місця проживання дітей № 01-28/1740 від 26.06.2020 року, встановлено, що 18.05.2020 року службою у справах дітей спільно з районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді обстежено умови проживання дітей. На час перевірки мати [PERSON] з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] . В будинку є необхідні меблі, побутова техніка. Батько, [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , проживав зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . У квартирі є необхідні меблі, побутова техніка. На даний час діти проживають з батьком. [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. [PERSON] працює трактористом у ТОВ АФ «ЧБГ». За місцем проживання [PERSON] та [PERSON] характеризуються позитивно. [PERSON] та [PERSON] відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, не вживають спиртні напої та наркотичні засоби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають умови та можливості для виховання дітей, позитивні людські якості, наміри виховувати дітей в доброті та в дусі поваги і любові. 18.05.2020 під час обстеження умов проживання, дітям [PERSON] та [PERSON] було задано питання з ким би вони хотіли проживати. Діти висловили бажання проживати з матір`ю та з батьком. 25.06.2020 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] висловила також бажання жити з матір`ю та з батьком. Враховуючи вищесказане, орган опіки та піклування Лохвицької райдержадміністрації вважає доцільним визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Остаточне вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей залишити за судом (а.с.54-55). Згідно довідок від 03.08.2020 року Яремівщинського фельдшерсько-акушерського пункту, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , обстежені 03.08.2020 року. Скарг не має, при обстеженні контактно-інфекційних хвороб не виявлено, апетит у дітей збережений, сон спокійний. Маса тіла і зріст збільшилися, порівняно з попереднім обстеженням. Нервово-психічний розвиток відповідає віку (а.с.64-66). Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Лохвицької РДА Полтавської області від 13.10.2020 року № 1870 виданої [PERSON] вбачається, що його заява щодо призначення допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей багатодітним сім`ям станом на 13.10.2020 року знаходиться на розгляді. Рішення про призначення (відмову) державної соціальної допомоги буде прийнято після надання рішення суду по визначенню місця проживання дітей (а.с.67). Згідно довідки про склад сім`ї від 02.09.2020 року № 739, встановлено, що [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] , до складу сім`ї зареєстрованих входять: син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з батьком окремо з березня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на його утриманні. Для ведення особистого підсобного господарства (городництво): 3,2900 га (належить 2,00 га [PERSON] , 1,2900 га належить [PERSON] ). Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель: 0,2036 га належить [PERSON] (а.с.68). Позивач надав товарні чеки на підтвердження придбання речей для дітей ( а.с. 69-70). Згідно Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Лохвицькій районній державній адміністрації від 25.06.2020 року № 7, встановлено, рекомендувати органу опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації надати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.72). Допитана судом в якості свідка, [PERSON] , яка є матір`ю позивача, повідомила, що мати дітей не зустрічається з ними, на день народження дочки не була, на перше вересня не з`явилась, до школи не зверталась, не цікавилась в якому стані дочка пішла до школи. У вересні мати приходила до дітей 2 рази, ніхто їй не перешкоджає. Вдома вона не ночує. До того часу, коли приїжджала комісія, вони насильно відводили до неї дітей, діти плакали не хотіли іти. Після того, як приїхала комісія їм пояснили, що нікуди насильно водити дітей не потрібно. Вони не водили, а мати дітей і не брала. Старшу доньку брала в червні і на початку липня, середня донька ночувала в неї один раз, дитина на ранок пришла сама додому. Чи вживає спиртні напої відповідач вона не знає. В них вдома [PERSON] запитувала середню дівчинку з ким хоче проживати, вона відповіла, що не хоче проживати з мамою, бо вона її ображає. Вона є власником житла, в будинку є всі умови для проживання. Мати на утримання дітей не давала коштів. Дітьми займаються всі: вона, дідусь і батько дітей. Батько іде на роботу о 07.30 годині, повертається по різному о 16 годині, о 20 годині, працює трактористом. Діти в цей час з нею та дідусем. Уроки дівчинка вчить з нею, перевіряє батько. Невістка весь час виявляла до неї претензії, вона не ходила до них, як вони проживали разом, щоб у них не було сварок. Був випадок, коли невістка вдарила її, викликали поліцію. Середня дівчинка мала проблеми, вона боїться матір. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми, однак керівним у вирішенні спорів з даного питання визначено найвищий інтерес самої дитини. Так, Сімейний кодекс України закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України). Згідно положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Положеннями принципу статті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). З наведеного випливає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц та Верховним Судом у постановах від 20 березня 2019 року в справі № 363/3907/16-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 400/829/17. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Лохвицької райдержадміністрації про визначення місця проживання дітей № 01-28/1740 від 26.06.2020 року, оскільки такий висновок носить не обов`язковий, а рекомендаційний характер при прийнятті рішення щодо визначення місця проживання дітей, так як зазначено, що остаточне вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей залишити за судом, Позивач вважає, що він спроможний надати дітям належний рівень виховання, постійно піклується про їх розвиток, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови, та вважає, що діти повинні проживати з ним. Зазначений факт, також підтвердила свідок в судовому засіданні. Судом встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом з батьком та висловлюють свою прихильність до обох батьків. З матеріалів справи вбачається, що і батько, і матір дітей мають позитивні характеристики, належним чином виконують свої батьківські обов`язки, позитивно характеризуються, мають належні умови для проживання дітей, не зловживають спиртними напоями або наркотичними речовинами, не поводяться аморально. Фактів аморальної поведінки з боку відповідача, якою вона могла б зашкодити розвитку дітей, фактів зловживання нею спиртними напоями або наркотичними засобами, судом не встановлено. Посилання позивача на негативну поведінку матері, належними доказами не підтвердились в судовому засіданні, оскільки суду не надано доказів будь-яких заходів впливу на відповідача в зв`язку з її негативною поведінкою та неналежним вихованням дітей. Перевага лише в тому, що батько має постійне місце роботи та заробіток не може бути підставою для визначення місця проживання дітей з ним. Суд критично ставиться до показів позивача щодо самоусунення відповідача від виконання батьківських обов"язків, так як в судовому засіданні встановлено, що після проведення засідання комісії позивач був з дітьми і не давав відповідачу з дітьми поспілкуватись, що позивач не заперечував в судовому засіданні. Твердження позивача про самоусунення матері дітей від виховання дітей на думку суду не є доведеним. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дітей, що стало підставою для подачі позову до суду. Заслухавши позицію кожної із сторін, позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дітей з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи здоров`я дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, відповідальне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків матір"ю, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, відсутність доказів аморального життя відповідача станом на день розгляду справи, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітніх дітей, які наразі фактично виховуються бабусею та батьком, у той час як дівчаткам необхідно закладати також і статтеве виховання, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову. Суд, відмовляючи у позові, виходить виключно з інтересів малолітніх дітей, враховуючи особливі потреби дітей пов`язані з їх віком та те, що дітям більш необхідна материнська турбота і піклування. При цьому суд, відмовляючи в задоволенні позову, не зазначає місця проживання дітей, оскільки предметом спору є визначення конкретного місця проживання дітей з батьком. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей з позивачем не доведені, а тому в задоволенні такого позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial