Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ Держгеокадастру у Братському районі Миколаївської області, про визнання договору оренди землі недійсним. В своєму позові позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 8,78 га. між ним та відповідачем 12 грудня 2008 року було укладено договір оренди землі, строк дії договору становить 49 років. Проте даний договір він не підписував, отже даний договір є недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, зазначив, що оскільки договір оренди землі не підписаний орендодавцем він є недійсним. Представник позивача у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з поганими погодними умовами. проте дане клопотання не було задоволене судом з огляду п.3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. оскільки у справі приймав участь особисто позивач. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги вважала такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до проведених експертиз, встановлено, що договір оренди землі був підписаний власником, отже було його вільне волевиявлення не укладення договору, що також підтверджується розпискою, написаною власноруч позивачем. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,78 га, що розташована в межах території Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області. 12 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки термін дії якого становить 49 років. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі є Закон України Про оренду землі. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з нормами ЗУ Про оренду землі договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 15 ЗУ Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про суд практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з висновків експерта № 103 від 22.03.2017 року за результатами почеркознавчої експертизи проведеної за ухвалою суду від 10.02.2017 року та № 26617-25619/17-32/3627-3630/18-32 від 16.02.2018 року проведеної на підставі ухвали суду від 06.12.2017 року, підписи в графі "Орендодавець" від імені [PERSON] в наданому на дослідженні договорі оренди землі від 12.12.2008 року, виконані [PERSON]. Отже, зважаючи на те, що висновками експертів підтверджено справжність підпису позивача у договорі оренди землі, суд приходить до висновку про те, що на момент укладення договору договір відповідав волі орендодавця. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. За таких обставин, під час судового розгляду позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовної вимог щодо недійсності договору оренди землі, тому суд дійшов висновку проте те, що підстави для задоволення позову відсутні. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати, пов'язані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 11160,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір за подання позову слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed