Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

23.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду до Андріївської сільської ради, [PERSON] про визнання заповіту недійсним, протокольною ухвалою суду в якості співвідповідача судом залучено приватного нотаріуса Чемеровецького районного нотаріального округу [PERSON]. 18.05.2015 року [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на частку в колгоспному дворі. Ухвалою Чемеровецького районного суду від 09.06.2015 року зазначені вище цивільні позови відповідно до вимог ст.126 ЦПК України об»єднані в одне провадження. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримавши позовні вимоги, пояснив суду, що 02.03.2014 року померла мати позивача [PERSON]В, яка за за життя 23.12.2013 року склала заповіт на ім»я відповідача [PERSON], згідно якого усе своє майно заповідала останній. Вказаний заповіт складений в с. Андріївка Чемеровецького району та посвідчений секретарем виконкому Андріївської сільської ради Чемеровецького району [PERSON], при цьому вказує на те, що заповіт повинен складатись відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України та до порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 №3306/5, згідно яких заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця його складення. З тексту заповіту, як зазначає, в ньому відсутнє місце його посвідчення, що заповіт складено в с.Андріївка Чемеровецького району Хмельницької області тобто не вказано місце його посвідчення, як таке. Підтримує позовні вимоги [PERSON]П, [PERSON], [PERSON]. про визнання права власності на частку в колгоспному дворі. Позивачка [PERSON] вона ж представник позивача [PERSON], позивач [PERSON] підтримали в судовому засіданні свої позовні вимоги, вказуючи на те, що вони як члени колгоспного двору мають право власності кожен на 1/6 часку в колгоспному дворі, який знаходиться за адресою с.Кугаївці вул. Скопецького (Перемоги, 77) Чемеровецького району Хмельницької області, та просять визнати заповіт складений 23.12.2013 року від імені [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Андріївської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, частково недійсним та визнати частково недійсним свідоцтво на право на спадщину від 22.09.2014 року, видане на ім»я [PERSON]. Представник Андріївської сільської ради на розгляд справи не з»явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, щодо позовних вимог позивача покладається на погляд суду. Відповідач [PERSON]П та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просять відмовити у їх задоволенні, вказуючи на те, що складений заповіт 23.12.2013 року від імені [PERSON], посвідчений секретарем Андріївської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області [PERSON] з незначними порушеннями, які є формальними та не впливали на волевиявлення спадкодавця. Стосовно задоволення позовних вимог визначення частки в майні в колгоспному дворі за позивачами [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] не заперечують, в задоволенні решти позовних вимог просять відмовити. Залучений співвідповідач приватний нотаріус Чемеровецького районного нотаріального округу [PERSON] на розгляд справи не з»явився, однак до суду від нього надходили неодноразові заяви про розгляд справи у його відсутності, в яких зазначив, що відповідно до п.4 ст.1 та ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах де немає нотаріусів нотаріальні дії вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування, ст. 49 Закону «Про нотаріат» визначено, що посадові особи які вчиняють нотаріальні дії забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Спадщина на майно [PERSON] оформлена на її дочку [PERSON], яка своєчасно прийняла спадщину, інші спадкоємці своїх прав на спадкування у строк передбачений ст. 1270 ЦК України не заявляли, стосовно визначення часток членами колгоспного двору, що знаходиться в с. Кугаївці вул. Скопецького (Перемоги, 77) Чемеровецького району Хмельницької області вказує на те, що незаперечуватиме, що вказані частки будуть визначені судом. Представник відповідача [PERSON] сільської ради на розгляд справи не з»явився, однак в матеріалах справи є заява, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідно до рішення виконавчого комітету Андріївської сільської ради від 30.11.2012 року за № 4 її призначено відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій, і саме вона 23.12.2013 року від імені [PERSON] складала та посвідчувала заповіт на ім»я [PERSON], вказала на те, що заповіт нею було складено та посвідчено в Андріївській сільській раді, однак не знала, що в заповіті потрібно вказувати місце його посвідчення, зазначаючи, що місце посвідчення не вказувала ніколи, оскільки їй про це ніхто не говорив, не вбачає своєї вини в цьому та підстав визнання такого заповіту недійсним, зазначає, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало її волі. Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, суд вважає за необхідне в позовних вимогах [PERSON] до Андріївської сільської ради, [PERSON], приватного нотаріуса Чемеровецького районного нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовити, а в позовних вимогах [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] до [PERSON] сільської ради, [PERSON]П, про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору задоволити частково, при цьому суд виходить з наступного. У відповідності до ст.ст. 1216, 1217, 1233, 1234, 1247, 1257 ЦК України - "спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто, вчинення заповіту через представника не допускається; заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі." Пунктом 4 ст.1 та ст. 37 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у населених пунктах де немає нотаріусів нотаріальні дії вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 №3306/5 зокрема п.п. 1.4, 1.5, глави 1, п.21. глави 2 та п.1.1, 1.4, глави 3, - посадові особи органів місцевого самоврядування при вчиненні нотаріальних дій зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю, довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у справах органу місцевого самоврядування, видаються в порядку, передбаченому статтею 8 Закону України "Про нотаріат" ( 3425-12 ); посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язані сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування, в окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в азначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням, якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування; посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють отаріальні дії, посвідчують заповіти; при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 02.03.2014 року, склала 23.12.2013 року заповіт на користь відповідачки [PERSON], який посвідчений секретарем виконкому Андріївської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області [PERSON]. З витребуваної судом спадкової справи та оглянутого в судовому засіданні самого заповіту вбачається, що дійсно в ньому не вказано місця його посвідчення, на що звертає увагу позивач у позовній заяві та представник позивача, даючи пояснення у судовому засіданні, і що це є підставою визнати його недійсним. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування - «відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача було вільним.» В судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним, і що заповіт складався та посвідчувався в межах нотаріального округу, зокрема в приміщенні Андріївської сільської ради про що стверджує допитаний в судовому засіданні свідок секретар сільської ради [PERSON], та не заперечують сторони та їх представники. Допущене порушення секретарем сільської ради при посвідченні заповіту в частині не зазначення місця вчинення даної нотаріальної дії, не може свідчити про недійсність заповіту, оскільки судом визнається не суттєвим і не впливає на волевиявлення померлого, вказане порушення свідчить про недобросовісне виконанням секретарем сільської ради своїх обов»язків щодо вчинення нотаріальних дій, а не про нікчемність посвідчення нею заповіту. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Заповіт також є одним із видів правочину. У суда не виникає сумнівів щодо волевиявлення померлої по складанню нею заповіту на ім»я її дочки [PERSON]. Як передбачено ст. 1257 ЦК України заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Померла була дієздатною і особу її було встановлено секретарем Андріївської сільської ради Чемеровецького району, що свідчить про дійсність складеного нею заповіту від 23.12.2013 року. Стосовно часткового задоволення позовних вимог [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку в колгоспному дворі та в зв»зку з цим визнання заповіту, складеного 23.12.2013 року від імені [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Андріївської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області частково недійсним та визнання частково недійсним свідоцтва на право на спадщину від 22.09.2014 року виданого на ім»я [PERSON], то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що в житловому будинку за адресою с.Кугаївці вул. Скопецького (Перемоги, 77) Чемеровецького району Хмельницької області станом на 19.04.1991 року, тобто на день набрання чинності Закону України «Про власність» були зареєстровані: чоловік [PERSON] [INFO], дружина [PERSON] [INFO], син [PERSON]П [INFO], невістка [PERSON] [INFO], онук [PERSON] [INFO] та онук [PERSON] [INFO], зазначений будинок відносився до суспільної групи «Колгоспний двір», ці обставини підтверджуються відповідними довідками, виданими виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Чемеровецького району, відповідно датовані 01.10.2015 року вих. № № 1200,1240, які ніким не оспорені і відомості, що вони містять не спростовані. [PERSON] помер 08.08.2014 року, [PERSON] померла 02.03.2014 року, що стверджується наявними у матеріалах справи відповідними свідоцтвами про смерть. П.6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Після 15 квітня 1991 року майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилось, тому співвласниками двору в рівних частках є особи, які були членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року. Доказів того, що спірний житловий будинок було на 15.04.1991р. переведено до іншої соціальної групи сторони суду не надали, не встановлені такі і судом. Членами колгоспного двору станом на 15.04.1991р. були: [PERSON] [INFO]. [PERSON] [INFO], [PERSON]П [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а тому виходячи з цього позивачам [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] належить по 1/6 частині, як частку в майні колгоспному двору, що розташовано в с.Кугаївці вул. Скопецького (Перемоги, 77) Чемеровецького району Хмельницької області. Суд позбавлений можливості частку в майні в колгоспному дворі виділити позивачу [PERSON], оскільки позовних вимог таких до суду він не ставив, більш того, судом було звернуто увагу представнику позивачу [PERSON] - [PERSON], що він відповідно до вимог ЦПК України може збільшити розмір позовних вимог щодо виділення частки в майні колгоспного двору [PERSON], однак останній не бажав цього робити, а суд позбавлений можливості з власної ініціативи виділити [PERSON] частку в майні в колгоспному дворі. Відмовляючи в позовних вимогах [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору та про визнання заповіту, складеного 23.12.2013 року від імені [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Андріївської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області частково недійсним та визнання частково недійсним свідоцтва на право на спадщину від 22.09.2014 року видане на ім»я [PERSON] то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на день смерті являвся головою двору та власником домоволодіння, яке знаходиться в с.Кугаївці вул.Скопецького (Перемоги, 77) Чемеровецького району Хмельницької області, що стверджується виданим на його ім»я свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Чемеровецької районної ради народних депутатів від 20.02.1991 року. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на зазначене у зв»язку з тим, що відсутній предмет спору щодо спільної сумісної власності позивачів, і що на спірний житловий будинок правовстановлюючі документи не втрачені, а тому суд рахує за необхідне недоречним визнавати право власності на частку в майні колгоспного двору за його членами, оскільки воно може бути вирішене у позасудовому порядку. Відмовляючи в позовних вимогах позивачам [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту, складеного 23.12.2013 року від імені [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Андріївської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області частково недійсним та визнання частково недійсним свідоцтва на право на спадщину від 22.09.2014 року, виданого на ім»я [PERSON], суд бере до уваги те, що дані вимоги є похідними від вимог про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору, які суд задовільняє частково, як вище зазначалось, то суд не вбачає підстав до їх задоволення, більш того позивачами ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні взагалі не наведено підстав визнання вказаних вимог частково недійсними. Поряд з цим, не можуть бути предметом розгляду збільшені позовні вимоги [PERSON], подані ним до суду 17.09.2015 року, 12.10.2015 року, оскільки відповідно до ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Як вбачається з матеріалів справи розгляд даної цивільної справи по суті розпочався 12.08.2015 року. Подавши до суду заяви про збільшення позовних вимог, позивач змінив предмет та підставу позову, фактично подавши до суду, як нові позовні заяви.

Outcome: dismissed