Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

19 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2019 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, відносини між сторонами поступово погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними. На теперішній час, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач не бачить сенсу в подальшому збереженні шлюбу та просить його розірвати, оскільки між нею та відповідачем не залишилось почуття любові та поваги один до одного. Крім цього, [PERSON] також просила визначити місце проживання малолітнього сина разом з нею. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що вона, будучи матір`ю та усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створить для неї належні соціально-побутові умови проживання, забезпечить збереження психічного та фізичного здоров`я, духовний та розумовий розвиток. Крім цього, проживання дитини разом з матір`ю буде більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині. В свою чергу відповідач не має постійної роботи та заробітку, має схильність до агресії, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю, він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ. Відтак, визначення місця проживання спільного сина разом з позивачем, на думку останньої, буде відповідати інтересам самої дитини. Ухвалою суду від 10.09.2021р. до участі в справі залучено орган опіки та піклування (службу у справах дітей) Голопристанської міської ради Херсонської області. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі на підставах зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу з позивачем визнав повністю та не заперечував проти їхнього задоволення, оскільки також не бажає підтримувати шлюбні відносини з дружиною. Щодо визначення місця проживання сина разом з матір`ю заперечив, оскільки вважав, що позивач не має належних умов проживання для дитини. Вказав, що стаття 141 СК України передбачає рівність прав батьків відносно дітей, а тому вважає, що дитини повинна проживати порівну часу з кожним з батьків - тиждень з матір`ю, тиждень з батьком. Представник орану опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради Кучеренко Н.М. в судовому засіданні підтримала поданий ними висновок та вказала на доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 червня 2019 року, актовий запис №48. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки вони не бажають підтримувати шлюбні відносини між собою та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу змінювати своє прізвище на дошлюбне, суд залишає його без змін. Щодо вимог про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд зазначає наступне. На підставі долучених позивачем до матеріалів справи документів було встановлено, що згідно довідки Долматівської сільської ради №633 від 04.03.2021р. до складу сім`ї [PERSON] входить син [PERSON] , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] . Дитина жива, здорова, знаходиться біля матері. Згідно характеристики, виданої Долматівською сільською радою, [PERSON] проживає разом зі своїм сином в с. Нововолодимирівка з середини серпня 2020р. За період проживання громадський порядок не порушувала, зауважень від жителів села не надходило, спокійна, врівноважена. Добросовісно відноситься до своїх батьківських обов`язків. Відповідно до відомостей зазначених в талоні-повідомленні єдиного обліку №8796, 14.09.220р. о 10:11 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 14.09.2020р. в с. Нововолодимирівка чоловік доньки заявниці [PERSON] , який не мешкає з донькою вже тиждень, поблизу магазину самовільно без дозволу дружини забрав восьмимісячного сина та пішов у невідомому напрямку. Дитину донька заявниці залишила під наглядом батька біля магазину на кілька хвилин, але забирати сина не дозволяла. Відповідачем в судовому засіданні були долучено до матеріалів справи характеристику з місця проживання [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що останній характеризується позитивно. Спиртними напоями не зловживає. Працює за рахунок тимчасових заробітків. Участі в громадському житті села не приймає. Скарг на його поведінку та порушення громадського порядку від сусідів та односельчан не надходило. За висновком про стан здоров`я [PERSON] здоровий, за обліками МВС до кримінальної відповідальності не притягувався. Згідно довідки виконавчого комітету Бехтерської сільської ради, відповідач зареєстрований в [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить мати, батько та старший брат. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, в житловому будинку за місцем проживання [PERSON] створені всі умови для життя дитини. Наявне дитяче ліжечко, ванночка колиска. Батько намагається в повній мірі забезпечити дитину всім необхідним. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зі змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради вбачається, що з червня 2020 року родина [PERSON] не проживає разом. Дитина залишилась проживати разом з матір`ю. На теперішній час [PERSON] проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] . Відповідно до характеристики, виданої Новозбур`ївським старостинським округом Голопристанської міської ради Херсонської області за місцем проживання, [PERSON] проживає на території с. Нова Збур`ївка із січня 2020 року. Закінчила Нововолодимирівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів у 2017 році. У 2019 році взяла шлюб із [PERSON] , [INFO] . У 2020 році народила сина [PERSON] . Зараз не працює, проживає із співмешканцем з яким разом займаються домашнім господарством, вирощують та реалізують сільськогосподарську продукцію. [PERSON] добросовісна, стримана, дбайлива мати. Нарікань та скарг з боку сусідів стосовно [PERSON] не надходило. Відповідно до характеристики, виданої Долматівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області за місцем реєстрації [PERSON] характеризується позитивно, зарекомендувала себе як порядна людина, має багато друзів, ввічлива зі старшими. У місцях відпочинку веде себе пристойно, громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає. Молода мама, яка дбає про свою дитину. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей та соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 12 жовтня 2021 року, [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] , який складається з двох жилих кімнат, у третій кімнаті триває ремонт. У будинку тепло, затишно, прибрано. Дитина забезпечена їжею, одягом та взуттям відповідно сезону. Для виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови. Відповідно до довідки медичної установи "здорова". Відповідно до довідки відділу Інформаційних технологій при УМВС України в Херсонській області засудженою не значиться. Відповідно до характеристики, виданої Бехтерською сільською радою Скадовського району Херсонською області, [PERSON] , [INFO] , проживає: [ADDRESS] . За місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає. Працює за рахунок тимчасових заробітків. Участі у громадському житті села не приймає. До пункту охорони громадського правопорядку та сільської ради скарги від сусідів та односельчан на [PERSON] щодо порушення громадського порядку не надходило. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Бехтерської сільської ради, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Будинок належить батьку малолітньої дитини. Житлове приміщення складається з двох спальних кімнат, кухні, кладової кімнати, веранди та коридору. Для дитини створені всі необхідні умови для виховання, навчання та розвитку. Відповідно до довідки медичної установи "здоровий". Відповідно до довідки відділу Інформаційних технологій при УМВС України в Херсонській області засудженим не значиться. З урахуванням цих обставин, а також виходячи з того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] . У наданому в судовому засіданні відповідачем висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бехтерської сільської ради також зазначено про доцільність визначення місця проживання малодітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . В свою чергу батькові, [PERSON] слід призначити дні в які він може брати до себе додому синеа на спілкування - з 16:00 год. п`ятниці до 16:00 год. неділі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Отже, судом в даній справі встановлено, що батько і мати кожен окремо створили належні умови для виховання та розвитку дитини, обоє приділяють їй увагу, підтримують та люблять свого сина. При цьому, заперечуючи проти визначення місця проживання сина з позивачем, відповідач власних зустрічних вимог не заявляв, визначити місце проживання дитини разом з ним не просив. Таким чином, виходячи із найкращих інтересів дитини, враховуючи вік малолітнього [PERSON] та беручи до уваги висновки органів опіки та піклування, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання спільного сина сторін разом з матір`ю за адресою її фактичного проживання, оскільки порушення позитивних взаємовідносин хлопчика з матір`ю може мати негативний вплив на подальший його розвиток. При цьому суд зазначає, що батько дитини має право та обов`язок піклуватися про здоров`я свого сина, стан його розвитку, незалежно від того, з ким він буде проживати, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved