Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Городницької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Галицька, буд. 28 с. Городниця Городенківського району Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом та на земельну ділянку, площею 0,8291 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23.08.2002 року серії ІІ-ІФ № 038230. Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно Договору купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості від 25.10.1958 та довідки Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 15.02.2016 № 184, [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Галицька, буд. 28, с. Городниця, Городенківський район, Івано-Франківська область. Також, у приватній власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,8291 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Право власності [PERSON] належало на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Однак, оригінал вказаного державного акту втрачено. Копію Державного акту отримано у Відділі Держгеокадастру у Городенківському районі Івано-Франківської області. [PERSON] померла 07.11.2000. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Галицька, буд. 28, с. Городниця, Городенківський район, Івано-Франківська область, та земельна ділянка площею 0,8291 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає, оскільки вони втрачені. На випадок своєї смерті, [PERSON] залишила заповіт, згідно із яким, належне їй майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,8291 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла [PERSON]. Своїх дітей та інших близьких родичів у [PERSON] не було. На час смерті [PERSON] був чинним ЦК УРСР 1963 р. Згідно актів складених Городницькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, позивач - [PERSON], доглядала за [PERSON] протягом останніх років її життя, провела її поховання. Після смерті, саме позивач встановила пам'ятних на могилі, та доглядала за житловим будинком померлої [PERSON]. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], в порядку спадкування за заповітом. Після смерті [PERSON], позивач звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявою про прийняття спадщини. Проте, згідно постанови державного нотаріуса позивачу було відмовлено у виданні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання сторони та їх представники не зявилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримує, позовні вимоги просить задовільнити. Городницька сільська рада позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Як слідує з договору купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості Івано-Франківської області від 25.10.1958 року, посвідченого виконкомом Городницької сільської ради депутатів трудящих Івано-Франківської області, [PERSON] продала гр. [PERSON] будинок з усіма господарчими будівлями, що до нього прилягають і які знаходяться в селі Городниця. Довідкою № 184 від 15.02.2016 року, виданою виконкомом Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що житловий будинок, що в с.Городниця, 28 належить [PERSON], 1911 р. (померла 07.11.2000 р.); згідно запису погосподарської книги № 3, за 1996-2000 р.р. вул. Леніна перейменовано на вул. Галицька в 1990 р. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Городниця по вул. Галицька, 28 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1950 р., загальною площею 22,1 кв.м., житловою площею 7,2 кв.м., погрібу, огорожі, хвіртки. Інвентаризаційна вартість становить 20656 грн. З копії Державного акту на право приватної власності на землю від 23.08.2002 року серії ІІ-ІФ № 038230, вбачається, що власником земельної ділянки, площею 0,8291 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області є [PERSON], яка проживає в с. Городниця. Згідно повідомлення Відділу Держгеокадастру у Городенківському районі Івано-Франківської області № 29-28-0,9-229/2-16 від 14.03.2016 року, станом на 2016 рік - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 0,8291 га становить 49760,68 грн. За заповітом від 31.08.2000 р., посвідченим секретарем Городницької сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 16, [PERSON] на випадок своєї смерті усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, на що вона за законом матиме право після смерті, заповіла у власність житловий будинок і господарські споруди, що знаходяться по вул. Галицькій - [PERSON], що проживає в м. Городенка та сертифікати на право приватної власності ІФ-04 № 06-1-00335. [PERSON] померла 07.11.2000 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 062268. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст. 534 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 31.08.2000 р. є [PERSON] (позивач). Позивач прийняла та придбала спадщину після смерті [PERSON], оскільки на момент її смерті проживала разом із нею, вели спільне господарство, що в с. Городниця по вул. Галицька, 28 і проводила похорон за власні кошти, про що свідчить акт Городницької сільської ради Вих. № 57/02-24 від 18.02.2016 р. Довідкою вих. № 158/02-24 від 20.04.2016 р., виданою Городницькою сільською радою встановлено, що [PERSON] являється спадкоємцем майна [PERSON], [INFO] (померла 07.11.2000 р.), яке до смерті їй належало по Заповіту, посвідченого в виконкомі Городницької сільської ради за № 16; після смерті [PERSON] в управління її майном вступила [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 732/02-31 від 10.06.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право власності на житловий будинок та земельну ділянку, на підставі відсутності у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа щодо житлового будинку та земельної ділянки. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 185 від 15.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Городницької сільської ради слідує, що згідно запису погосподарської книги № 3 за 1996-2000 р.р. за господарством [PERSON] була закріплена земельна ділянка: 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; 0,54 га під ріллею. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Галицька, буд. 28 с. Городниця Городенківського району Івано-Франківської області та земельну ділянку, площею 0,8291 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через втрату правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 131\~\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з\~\~п. «а» ч. 3 ст. 152\~\~ЗК України\~\~ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом\~\~визнання прав. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. С. Стрільців (раніше Гагаріна), 15 в с.Рашків Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 392, 1216, 1222, 1233 ЦК України, ст.ст. 131,152 ЗК України,

Outcome: approved