Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування домоволодіння. Ухвалою суду від 22 жовтня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. У позовній заяві зазначено, що позивач зареєстрований та постійно проживає у домоволодінні №8 по вул.Шевська в с.Путятинці Рогатинського району Івано-Франківської області. Із вимоги [PERSON] від 21.11.2014 року про виселення його з будинку та доданого до вимоги договору дарування дізнався про відчуження домоволодіння [PERSON] Вважає договір дарування домоволодіння №8 по вул.Шевська в с.Путятинці, сторонами якого були [PERSON] і [PERSON], недійсним з тих підстав, що право власності на домоволодіння по вул.Шевській, №8 за [PERSON] було оформлено неправильно з порушенням його права на приватизацію, як особи, яка постійно проживала в домоволодінні. Крім того, він безстроково визнаний інвалідом ІІ групи, має право на проживання у домоволодінні. Цю обставину було приховано дарувальником при укладенні договору дарування. [PERSON] має намір виселити його з сім'єю із домоволодіння. Крім того, у домоволодінні зареєстрована його дочка [PERSON], яка перебувала у стані вагітності, на день звернення до суду із позовом народила дочку. Цю обставину теж було приховано [PERSON] при укладенні договору дарування. Позивачем та членами його сімї вкладалися значні кошти у покращення домоволодіння. З цих підстав просив позовні вимоги задовольнити та визнати договір дарування домоволодіння №8 по вул.Шевська в с.Путятинці Рогатинського району недійсним. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснили, що позивач з часу народження і по даний час проживає у домоволодінні. Усе життя вкладав кошти у покращення стану садиби реконструкцію житлового будинку, ремонт будинку, добудову господарських приміщень. Брат [PERSON] проживав окремо від батьків і тільки зрідка навідувався в гості, приїжджав по великих святах. Вважають вчинений правочин удаваним, таким, що вчинений для приховання іншого правочину, а саме договору довічного утримання. Просили позовні вимоги задовольнити. Визнати договір дарування недійсним. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав зовсім. Пояснив, що він був власником домоволодіння №8 по вул.Шевській в с.Путятинці Рогатинського району. Право власності оформив в 2010 році, після того, як його невістка [PERSON] дружина позивача [PERSON] викрала його паспорт та звернулася у сільську раду щодо оформлення права власності. З цього часу стосунки між ними стали погіршуватися. Позивач та його дружина створюють неможливі умови для спільного проживання в одному домоволодінні. Вчиняють щодо нього та його дружини неправомірні дії. Така поведінка [PERSON] спонукала його укласти договір дарування із старшим сином [PERSON] У нотаріальній конторі йому було розяснено правові наслідки укладення договору дарування, зміст договору було прочитано вголос нотаріусом. Крім того, нотаріус просив не спішити, дав йому час подумати перед підписанням договору. Роз'яснив можливість укласти договір довічного утримання. Але він був впевнений у своїх намірах і підписав договір дарування. [PERSON] проживає в м.Івано-Франківську, однак кожен день телефонує, цікавиться станом здоровя його та [PERSON], його дружини. підтримує їх морально, кожен тиждень приїжджає. Таким чином, опікується ними. Він та його дружина хочуть спокійно доживати віку разом з сином [PERSON] [PERSON] добре відомо, що у домоволодінні проживає його молодший брат з сім'єю, про те, що [PERSON] визнаний інвалідом ІІ групи. Ці обставини він не приховував і не міг приховати від обдарованого. При оформленні права власності на домоволодіння не було порушено права позивача, оскільки житловий та господарські споруди були ним збудовані самостійно у 1958 році. В 1993 році було проведено реконструкцію господарського будинку. Реконструкція проводилася за його кошти та з домопогою сина [PERSON] Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав зовсім. Пояснив, що між його батьками та братом склалися неприязні стосунки, які тривають з 2012 року. Між ними постійно виникають сварки, які переростають у бійки. Такі ситуації провокує його брат з дружиною. Батькам потрібен спокій. А брат з дружиною цього не розуміють. Він ніколи не претендував на домоволодіння батька. Однак після того, як стосунки між батьками та сімєю брата загострилися, батько висловив бажання подарувати йому домоволодіння. Він бачив, що іншого виходу у батьків немає, а тому погодився прийняти дарунок. Батьки зібрали необхідні для укладення правочину документи, після чого у нотаріуса було укладено та підписано договір дарування домоволодіння. Відповідно до умов договору батько передав йому ключ від будинку. На даний час він не проживає в с.Путятинці, оскільки йому незручно добиратися на роботу в Івано-Франківськ, однак найближчим часом він переїде до батьків. Будівництво домоволодіння батьками здійснювалося самостійно. Під час реконструкції господарського будинку він працював водієм на КРАЗі, постійно довозив будівельні матеріали, зокрема піщано-гравійну суміш. Брата на будові не було. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши доводи сторін, представників сторін по справі, дослідивши і перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар домоволодіння за номером 8, що розташовані по вул.Шевській в с.Путятинці Рогатинського району. Договір вчинено у письмовій формі, посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу [PERSON] Домоволодіння, що є предметом договору дарування, належать обдарованому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке було видане 27.10.2010 року Путятинською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету №38 від 10.09.2010 року та зареєстроване 27.10.2010 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації. Відповідно до статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно із частинами першою, другою та четвертою статті 182 Цивільного кодексу України, який набрав чинності 1 січня 2004 року право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. За ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року №1952-ІУ державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Державна реєстрація прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав. Договір дарування вчинено з письмової згоди дружини дарувальника [PERSON] - [PERSON], що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою від 04 липня 2014 року. В документах, які стали підставою для укладення договору дарування, є довідка №401 від 02.06.2014 року, видана виконавчим комітетом Путятинської сільської ради із зазначенням осіб, які зареєстровані у домоволодінні по вул.Шевській №8 та довідка №425, видана виконавчим комітетом Путятинської сільської ради 12.06.2014 року відповідно до якої домоволдіння №8 по вул.Шевська в с.Путятинці належало до категорії робітничих дворів. Відповідно до ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. За ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст.719 ЦК України). Нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, відповідно до ст.54 Закону України «Про нотаріат», посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. За ст.55 вищезазначеного закону угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, [PERSON] Крим, територіальна громада. Якщо дарувальникові відомо про недоліки речі, що є дарунком, або її особливі властивості, які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна обдаровуваного або інших осіб, він зобов'язаний повідомити про них обдаровуваного. За ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору або символів речі (ключів, макетів тощо), є прийняттям дарунка. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно розяснень, даних у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Укладення удаваного правочину само по собі не спричиняє недійсності правочину, оскільки згідно з ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У судовому засіданні не встановлено порушення права позивача при укладенні [PERSON] договору дарування на користь [PERSON] Крім того, [PERSON] у судовому засіданні підтвердив намір укласти саме договір дарування домоволодіння, а не договір довічного утримання. Передав обдарованому ключі від домоволодіння, [PERSON] прийняв дарунок. Та обставина, що дарувальник та його дружина за згодою обдарованого продовжують проживати у відчужуваному домоволодінні, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним. на підставі наведеного у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування домоволодіння №8 по вул.Шевській в с.Путятинці Рогатинського району Івано-Франківської області сторонами якого були [PERSON] та [PERSON], який посвідчений 04 липня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed