Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», яким просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 40 130, 03 грн. Позов обґрунтовує наступним. 15.01.2007 року згідно наказу №143-к від 15.01.2007 року позивач був прийнятий на роботу в Токмацький район електричних мереж Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», перейменованого в Публічне акцюнерне товариство «Запоріжжяобленерго» згідно наказу № 420-од від 27.07.2016 року електромонтером оперативно-виїзної бригади 4 кваліфікацшної групи. На підставі наказу №446-к від 09.02.2018 року звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з 09.02.2018 року. Дані обставини підтверджує записами у трудовій книжці серія [NUMBER] від 12.07.1994 року, яка згідно ст. 48 КЗпП України є основним документом про трудову діяльність працівника. Дану обставину підтверджує довідкою про заборгованість із заробітної плати ПАТ «Запоріжжіяобленерго» від 18.04.2018 року №470 у сумі 40 130,03 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить суд в позові відмовити, надав відзив наступного змісту. Внаслідок встановлення НКРЕКП для відповідача в липні 2017 - січні 2018 року нульового алгоритму перерахування коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання та сум додаткових щодобових утримань коштів з поточних рахунків ПРТ, що перешкоджає виконанню підприємством свого обов'язку із виплати заробітної плати, визнав розмір заборгованості із заробітної плати у сумі 40 130.03 грн. Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 15.01.2007 року згідно наказу №143-к від 15.01.2007 року позивач був прийнятий на роботу в Токмацький район електричних мереж Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», перейменованого в Публічне акцюнерне товариство «Запоріжжяобленерго» згідно наказу № 420-од від 27.07.2016 року електромонтером оперативно-виїзної бригади 4 кваліфікацшної групи. На підставі наказу №446-к від 09.02.2018 року звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з 09.02.2018 року. Дані обставини підтверджує записами у трудовій книжці серія [NUMBER] від 12.07.1994 року, яка згідно ст. 48 КЗпП України є основним документом про трудову діяльність працівника. Дану обставину підтверджує довідкою про заборгованість із заробітної плати ПАТ «Запоріжжіяобленерго» від 18.04.2018 року №470 у сумі 40 130,03 грн. Відповідно до ст.ст.47, 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство не провело остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу, чим порушено його трудові права. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.21, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від політики НКРЕКП щодо встановлення відсотків відрахувань на поточні рахунки відповідача та сум додаткових щодобових утримань коштів з цих рахунків, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 40 130,03 грн. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved