Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 4,34 га та на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 4,34 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. За життя 15.02.2017 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого вона вказану земельну ділянку заповіла позивачу. Окрім цього до складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач позбавлена можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На даний час позивач виявила намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті матері [PERSON], в зв'язку з чим за захистом та визнанням своїх законних прав та інтересів звернулася до суду з позовом та прохає: визнати за нею право приватної власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом та право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та прохали їх задовольнити. Представник відповідача - Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та проти позову [PERSON] не заперечував. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Також 20.03.2018 в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав та прохав їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,34 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яка знаходиться на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, оригінал якого був втрачений, про що свідчить оголошення в газеті «Промінь». Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Згідно заповіту, посвідченого 15.02.2017 року секретарем виконавчого комітету Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, зареєстрованого у реєстрі за № 206, [PERSON] земельну ділянку площею 4,34 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] заповіла [PERSON]. На день смерті заповідача заповіт не скасовувався і не змінювався, про що свідчить довідка Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області №29 від 05.01.2018 та відмітка в заповіті. Позивач після смерті матері [PERSON] з приводу оформлення спадщини на земельну ділянку звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку та в Краснокутській державній нотаріальній конторі була вручена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.02.2018р. за №157/02-31. Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS], про що свідчить довідка виконавчого комітету Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 04.09.2017 року №1812. Даний житловий будинок з господарськими будівлями числиться за [PERSON], про що свідчить довідка Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 05.09. 2017 року №1831. З довідки КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» від 29.03.2018 року №213 вбачається, що станом на 31.12.2012 року на зазначений об'єкт нерухомого майна право власності не зареєстроване. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. Факт, що позивач являється донькою спадкодавці [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу, копії яких маються в матеріалах справи. Відповідно до ст. 25 та 346 ЦК України право власності на нерухоме майно не може бути зареєстровано за особою, яка померла, оскільки зі смертю особи її право та дієздатність припиняється. Відповідно до роз'яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право [PERSON] на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її матері є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом та заповітом після померлої матері позивачки [PERSON]. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачка надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивачка [PERSON], як спадкоємець після смерті спадкодавця своєї матері - [PERSON], має законне право на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом та на земельну ділянку площею 4,34 га в порядку спадкування за заповітом. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved