Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

10.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки і піклування Воловецької районної державної адміністрації про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи його тим, що 04 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]. було укладено шлюб під час перебування в якому - [INFO] року в них народилась донька [PERSON]. 27 жовтня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітню дитину залишено проживати з матірю [PERSON] В звязку з ухиленням відповідача від утримання дитини позивачка стягнула в судовому порядку з [PERSON]. аліменти на [PERSON]. у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважаючи, що стягуваний розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини просила збільшити їх розмір. Покликаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків просила позбавити його батьківських прав. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені в позові, наполягала на його задоволенні. Пояснила, що її дочка [PERSON] має вади зору, недоліки у розвитку нижніх кінцівок, у зв"язку з чим потребує систематичного огляду у лікарів, відповідного профілактичного лікування та оздоровлення, ортопедичне взуття, тренажери та інші медичні засоби для усунення недоліків розвитку стопи. Розмір присуджених раніше аліментів, які відповідач і так не сплачує, недостатній для забезпечення дитини відповідно її потребам. Відповідач відзив проти позову не подав, участі в судовому розгляді не прийняв. Про час і місце судового розгляду був повідомлений, відповідно до статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Представник органу опіки і піклування Воловецької районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази кожен окремо та в сукупності і надавши їм оцінку, допитавши свідків суд встановив наступні фактичні обставини. 04 вересня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано у виконкомі Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 4. Від даного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], що доводиться свідоцтвом про народження (а.с. 5). 27 жовтня 2015 року рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області по цивільній справі № 300/732/15-ц (а.с. 4) шлюб між сторонами було розірвано, дитину залишено проживати з матірю. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року по цивільній справі № 300/354/16 з [PERSON]. стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON]. в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 22 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON]. постійно проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою виконкому Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 14 травня 2018 року № 699 (а.с. 9), актом обстеження матеріально-побутових умов від 16 травня 2018 року (а.с.11). Судом встановлено, що відповідач участі у вихованні дитини та її утриманні не бере з 2015 року. За вказаний період [PERSON]. не бачився з дитиною та не цікавився її життям. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконкому Верхньоворітської сільради від 11 травня 2018 року № 696 (а.с. 12), довідкою Верхньоворітського дошкільного навчального закладу Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області (далі за текстом Верхньоворітський ДНЗ) від 04 травня 2018 року № 10-02/01 (а.с. 14), розрахунками заборгованості по аліментах Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області (далі за текстом Ужгородський МВ ДВС) від 01 березня 2018 року № 10-53316595/18 (а.с. 6) та від 09 серпня 2018 року № 10-53316595/18 (а.с. 31), висновком органу опіки і піклування Воловецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2018 року № 1580/02-26 (а.с. 47,48), довідкою Верхньоворітського ЗЗСО І-ІІІ ступенів від 24 жовтня 2018 року № 01-20/93 (а.с. 71). Свідок [PERSON] ствердила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] та репетитором її старшого сина, у зв"язку з чим двічі на тиждень буває по місцю їх проживання у [ADDRESS]. [PERSON] не відвідує дочку [PERSON] вже кілька років, щоб він приходив до будинку та цікавився дитиною свідок не бачила. При вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За частиною першою даної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів суд враховує стан здоровя дитини, підтверджений довідкою Комунального закладу «Воловецький центр первинної медико-санітарної допомоги Воловецької районної ради від 07 вересня 2018 року № 132 (а.с. 30), згідно якої з липня 2017 року вона перебуває на "Д" спостереженні у окуліста, та ортопеда, потребує постійного динамічного огляду, відповідного лікування, спеціального взуття та засобів для усунення деформації ступнів, на час розгляду даної справи судом дитина розпочала навчання в закладі загальної середньої освіти (а.с.71), і дані обставини обумовлюють збільшення витрат на її утримання. У звязку з викладеним суд робить висновок, що позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів є доведеними та підлягають до задоволення. Стосовно позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З висновку органу опіки і піклування Воловецької РДА від 24.09.2018 року (а.с. 47,48) слідує, що орган опіки і піклування вважає за недоцільне позбавлення [PERSON]. батьківських прав щодо [PERSON]. Проте, органом опіки і піклування в ході формування вказаного висновку встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її життям та успіхами, не відвідує її, не бачиться та не спілкується з нею, не дбає про стан здоровя дочки. [PERSON]. жодного разу не звертався до органу опіки і піклування щодо усунення перешкод в спілкуванні та побаченні з дитиною. Дослідивши вказаний висновок окремо та в сукупності з іншими доказами по справі суд вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам. дитини. В звязку з цим, відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування. Суд критично оцінює лист служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24 травня 2018 року № 234/34-28 в якому викладено інформацію про любляче ставлення відповідача до його дочки [PERSON]., позаяк така жодним чином не підтверджується та спростовується сукупністю доказів по справі. Згідно розяснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом враховано положення статті 12 Конвенції про права дитини частини другої статті 171 СК України, щодо заслуховування дитини, яка може висловити свою думку. Зважаючи на вік та стан здоровя дитини, заслухавши думку її матері [PERSON], суд робить висновок про недоцільність заслуховування думки [PERSON]. Суд констатує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить базову складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому можуть вважатись втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України») В даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції, є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним та не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Оскільки втручання здійснюється згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 164 СК України, то воно вважається законним. В даній справі відповідач жодного разу не звертався до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді він також таких дій не вчинив. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). Поведінку відповідача щодо дитини суд розцінює як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищенаведене, позов є обгрунтованим, підтвердженим належними, достатніми та допустимими доказами та підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved