Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

22.12.2014 року ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість на загальну суму 35 706,31 (доларів США), що станом на 08.10.2014 року становить 414 421,32 гривень та судові витрати в розмірі 3654,00 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 014/0030/74/45917 від 12.05.2008 року ВАТ «[PERSON] Аваль» надав [PERSON] на споживчі цілі кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 36000,00 (доларів США) строком до 12.05.2028 року зі сплатою 12,25% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог ст. 6.1 Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Крім того відповідач зобовязався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 12.05.2028 року. Також [PERSON] зобовязалась щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12.25% річних. ПАТ «[PERSON] Аваль» належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, а позичальник [PERSON] порушила умови кредитного договору і станом на 08.10.2014 року її заборгованість по кредиту становить 35 706,31 (доларів США), що станом на 08.10.2014 року становить 414 421,32 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобовязаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості, однак позичальником [PERSON] не виконуються умови, щодо сплати відсотків та станом на 08.10.2014 року заборгованість по сплаті відсотків становить 1898,50 (доларів США) або 24 585,96 гривень. Згідно ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 16.3 Кредитного договору у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 08.10.2014 року пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 1806,67 (доларів США) або (23396,75) гривень. Отже заборгованість [PERSON] до стягнення станом на 08.10.2014 року становить: заборгованість за кредитом - 32001,14 (доларів США) або 414421,32 гривень; заборгованість по сплаті відсотків - 1898,50 (доларів США) або 24585,96 гривень; пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 1806,67 (доларів США) або 23396,75 гривень. В забезпечення належного виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору було укладено договір поруки № 24689/0030/356464 від 12.05.2008 року, згідно якого [PERSON] виступив поручителем [PERSON] і взяв на себе зобов'язання перед банком ВАТ «[PERSON] Аваль» відповідати перед зобовязанням позичальника [PERSON] Тому підтримуючи вищевикладене, позивач просить стягнути на його користь з відповідачів [PERSON], [PERSON] достроково солідарно заборгованість на загальну суму 35 706,31 (доларів США), що станом на 08.10.2014 року становить 414421,32 гривень та судові витрати в розмірі 3654,00 гривень. 02.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 12 травня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір № 014/0030/74/45917, за яким банк надав їй грошові кошти у розмірі 36000,00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,25 % річних, строком до 12 травня 2028 року. У забезпечення цього договору був укладений іпотечний договір від 12.05.2008 року № 011/0030/24688, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. Також 12 травня 2008 року укладено договір поруки між банком та [PERSON] про солідарну відповідальність поручителя перед банком за кредитним договором. Вищевказані договори вважає недійсними, оскільки в укладеному нею кредитному договорі не визначено, що валютні ризики, пов'язані з підвищенням вартості валюти (долару США) зобов'язання, покладені тільки на позичальника, чим порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.5. Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Кредитодавець також не виконав вимог Постанови Національного-банку України №168 від 10 травня 2007 року, а саме приписів пункту 3.8. Правил, згідно з яким у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Вважає, що умови спірного кредитного договору є несправедливими, оскільки відповідно до договору несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору та надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.7, 9.1, 9.2, 10.5 кредитного договору). Зазначила, що в кредитному договорі неправильно були зафіксовані його істотні умови, що стосуються предмету договору. Вважає, що у даному договорі відсутня істотна умова договору - його реальна ціна. Вказана у п. 1.1.1 договору сума кредиту - 36 000 доларів США не відповідає його умовам, спростовується математичними розрахунками і вводить в оману позивача щодо вартості кредиту і його основних умов. У зв'язку з визнанням вищевказаних договорів недійсними, мають бути застосовані правові наслідки визнання правочину недійсним: зупинення ПАТ «[PERSON] Аваль» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № 014/0030/74/45917 від 12 травня 2008 року, укладений між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], з моменту останньої оплати за квитанціями; а також шляхом зобов'язання сторін повернути один одному у, натурі все, що вони отримали на виконання договору по надання споживчого кредиту № 014/0030/74/45917 від 12 травня 2008 року, та іпотечним договором. Просить суд, визнати недійсним кредитний договір № 014/0030/74/45917 від 12 травня 2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль», визнати недійсним іпотечний договір від 12.05.2008 р. № 011/0030/24688, укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль», визнати недійсним договір поруки № 24689/0030/356464 від 12 травня 2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль». 06.05.2015 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла заява від ПАТ «[PERSON] Аваль» про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить визнати додаткові вимоги позивача до відповідачів та стягнути достроково солідарно з відповідачів [PERSON], [INFO], зареєстрованої та проживаючої в [INFO], (ІПН [NUMBER]) та [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], (ІПН [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції (код ЄДРПОУ: 21418784, р/р.: 290904960, МФО: 356464, що розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 143), достроково солідарно заборгованість за Кредитним договором № 014/0030/74/45917 від 12.05.2008 року в розмірі 43 725,96 доларів США, що станом на 21.04.2015 року становить 973 094,44 (девятсот сімдесят три тисячі девяносто чотири) гривень 44 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 32001,14 доларів США (712165,75 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 558,40 доларів США (12426,85 грн.); заборгованість за відсотками 3992,80 доларів США (88 857,32 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3896,14 доларів США (86706,21 грн.); розрахована пеня 7732,02 доларів США (172071,37 грн.). Представник первісного позивача - відповідача [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Також надав суду відзив на заперечення [PERSON] проти позову, в якому просив в задоволенні вимог [PERSON] викладених у запереченні проти позову відмовити. Відповідач [PERSON], який також представляє інтереси відповідача [PERSON] та третьої особи - в судовому засіданні, позовні вимоги первісного позову не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, також підтримав заперечення [PERSON] Також надав суду заперечення в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі та задовольнити в повному обсязі зустрічні позовні вимоги. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що збільшені позовні вимоги за первісним позовом про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів [PERSON], [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0030/74/45917. Згідно вказаного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 36000,00 (доларів США) на термін до 12.05.2028 року (а.с.6-15). В забезпечення виконання зобовязань було укладено договір поруки № 24689/0030/356464 від 12.05.2008 року, згідно якого [PERSON] виступив поручителем [PERSON] і взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобовязанням [PERSON], що виникають за кредитним договором № 014/0030/74/45917 від 12.05.2008 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] несуть відповідальність як солідарні боржники (а.с.21-24). Також у забезпечення цього договору був укладений іпотечний договір від 12.05.2008 року № 011/0030/24688, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.11-13). Відповідно до ст. 204 ЦК України, презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено судом на даний момент кредитний договір не змінений та не відмінений не втратив своєї чинності та відповідає вимогам законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до вказаного кредитного договору, [PERSON] зобов'язується надати позичальникові кредит у межах суми, зазначеної в договорі на термін і на умовах, передбачених в даному договорі, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно вказаного договору. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не були виконані прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим їй нарахована банком заборгованість, загальна сума якої становить: 43 725,96 доларів США, що станом на 21.04.2015 року становить 973 094,44 (девятсот сімдесят три тисячі девяносто чотири) гривень 44 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 32001,14 доларів США (712165,75 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 558,40 доларів США (12426,85 грн.); заборгованість за відсотками 3992,80 доларів США (88 857,32 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3896,14 доларів США (86706,21 грн.); розрахована пеня 7732,02 доларів США (172071,37 грн.), що підтверджується довідкою розрахунком суми заборгованості за кредитом на підставі якої позивачем було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.86-87) та відповідно розрахунок заборгованості (а.с.88-91). Згідно ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору відповідач [PERSON] допустила заборгованість за кредитом і сплатою процентів. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до вищевикладеного, позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» вимагає від відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку достроково повернути йому всю суму заборгованості по кредиту. Таким чином з урахуванням вищевикладеного, суд вважає що збільшені позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» обгрунтовані, доведені в судовому засіданні та такі, що підлягають задоволенню. Отже, сума заборгованості до стягнення достроково в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON]А по виконанню кредитного договору № 014/0030/74/45917 від 12.05.2008 року станом на 08.10.2014 року становить 43 725,96 доларів США, що станом на 21.04.2015 року становить 973 094,44 гривень. Крім того в силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача слід стягнути в солідарному порядку судові витрати в розмірі 3654,00 гривень. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1, ч. 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 12 травня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір № 014/0030/74/45917, за яким банк надав їй грошові кошти у розмірі 36000,00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,25 % річних, строком до 12 травня 2028 року. У забезпечення цього договору був укладений іпотечний договір від 12.05.2008 року № 011/0030/24688, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. Також 12 травня 2008 року укладено договір поруки між банком та [PERSON] про солідарну відповідальність поручителя перед банком за кредитним договором (а.с. 9-18). Згідно п. 1.1.1 кредитного договору сума кредиту становить 36000 доларів США. Відповідно до п.1.1.2 договору кошти видаються на споживчі цілі, для придбання житла в розмірі 35700,14 доларів США та оплату комісії за надання кредиту в розмірі 299,86 доларів США. Процентна ставка відповідно до п. 1.2.1 становить 12,25 %. Відповідно до п. 15.5 кредитного договору Позичальника повідомлено, що в разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник. З підписанням цього договору Позичальник свідчить, що йому розтлумачено, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Також судом встановлено, що позичальнику до укладення кредитного договору 17.04.2008 року під розписку було надано повідомлення про умови кредитування (а.с. 101-102). Згідно даного повідомлення позичальника повідомлено про сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію про умови отримання та обслуговування кредиту. Інформація по кредитному договору в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим позивач в повній мірі погодилася, особисто підписавши кожну сторінку кредитного договору. Також, позивач до отримання кредиту була ознайомлена із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту, власноручно підписавши Додаток 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту та відсотків» із якого видно сукупну вартість належного до повернення кредиту разом з відсотками за його користування (а.с. 103). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009»). Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Однак як встановлено судом наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з підписанням Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину: сума кредиту, відсоткова ставка, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обов'язки сторін та інші умови, а також відповідачем були надані, а позивачем [PERSON] отримані кредитні кошти в розмірі 36000 доларів США. Судом не вбачається підстав для ствердження про невідповідність договорів вимогам законодавства. Також судом встановлено, що позивачем [PERSON] та її представником не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст. ст. 58-60 ЦПК України доказу на підтвердження того, що Кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства України та іншим актам цивільного законодавства. Позивач не довів, що спірний договір кредиту містить умови, які є несправедливими та такими, що містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», не надав доказів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору на момент його укладення були погоджені сторонами при їх укладенні. Із заявленим представником ПАТ «[PERSON] Аваль» а клопотанням про застосування строків позовної давності суд не погоджується з огляду на зміст статей про строки позовної давності, їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності, які можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Обєктивно, в даному конкретному випадку, суд вважає звернення зустрічного позивача [PERSON] до суду з предявленим позовом про визнання кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсним поза межами строку позовної давності, оскільки по суті будь - які ознаки протиправності або незаконності оспорюваного зустрічним позивачем договорів - відсутні, а доводи зустрічного позивача [PERSON] та її представника [PERSON], з якими вони повязують порушення прав та законних інтересів на принципах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства залишились не доведеними в судовому засіданні. Крім того, суд вважає, що докази, які б з достовірністю могли свідчити про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для визнання договорів недійсними в ході судового розгляду не представлені, а тому в задоволенні позовних вимог зустрічного позивача [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved