Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

20 листопада 2020 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 15 листопада 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Згурівським районим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від шлюбу спільних дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на життя та обов`язки подружжя, внаслідок чого виникали сімейні сварки. Вони втратили почуття кохання, припинили сімейно-шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з вересня 2019 року, проживають окремо. Майнового спору не мають, через органи драцсу відповідач відмовляється розлучатися, тому просить шлюб між сторонами розірвати, при розірванні шлюбу іменувати її прізвищем « [PERSON] » та стягунути із відповідача понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив, копію позовної заяви з додатками отримав, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. У судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, уточнила, що шлюб був зареєстрований Виконавчим комітетом Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області, актовий запис № 20. Спільне життя із відповідачем не склалося, оскільки він бив її. Вона створила нову сім`ю з іншим чоловіком, з яким проживає понад рік. Після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 листопада 2014 року, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області, актовий запис № 20, від якого дітей не мають. Прізвище відповідача до укладення шлюбу « [PERSON] ». Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства та бюджету з вересня 2019 року. Понад рік тому позивач створила іншу сім`юз іншим чоловіком. Примирення між сторонами не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Позивач після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недіcйним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява № 44647/98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами припинено, натепер сім`я фактично не існує, вони проживають нарізно та мають різні бюджети, на що посилається позивач та не заперечив відповідач. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. Понесені позивачем судові витрати стягнути із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved