Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

[PERSON] , з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, звернувся в суд з позовом до [PERSON] , Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна казначейська служба України про захист честі, гідності, спростування недостовірних відомостей та відшкодування моральної шкоди, в якому просив: визнати недостовірними відомостями і наклепом, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та принижує репутацію його, поширені (розповсюджені) начальником Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано- Франківській області [PERSON] в довідці вих.№2926 від 04.05.2017, а є саме «…..Зібраними матеріалами встановлено, що [PERSON] , 22.03.2017 року …..з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до працівників управління та відвідувачів, став словесно ображати останніх, погрожувати їм, що призвело до припинення роботи управління на одну годину часу та грубого порушення громадського порядку»; зобов`язати начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] , зразу з дня набрання рішенням суду законної сили, публічно вибачитись перед ним за поширення недостовірних відомостей і наклеп, які були ним вказані в довідці вих.№2926 від 04.05.2017, та зобов`язати начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] направити відповідні листи спростування поширених недостовірних відомостей і наклепу до Долинської РДА Івано-Франківської області та до департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в листах вказати « Вказана в довідці вих.№2926 від 04.05.2017 року інформація є недостовірною, так як [PERSON] немає жодного відношення до кримінального провадження №12017090160000169 за ч. 1 ст.296 КК України і його ні в чому не звинувачують. Зібраними матеріалами встановлено, що [PERSON] , 22.03.2017 року близько 08.20 год. прийшов в Управління соціального захисту населення Долинської РДА , що в м. Долина по вул. Грушевського, 18, узнати прізвища і посади двох працівників управління, поводив себе гарно та культурно і жодних хуліганських мотивів не мав і жодного правопорушення не вчиняв, не порушував громадський порядок, робота управління не припинялась»; зобов`язати юридичну особу Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області зразу з дня набрання рішенням суду законної сили, публічно вибачитись переді ним за поширення недостовірних відомостей і наклеп, які були вказані в довідці вих.№2926 від 04.05.2017 року, та зобов`язати юридичну особу Головне управління Національної поліції в Івано- Франківській області направити відповідні листи спростування поширених недостовірних відомостей і наклепу до Долинської РДА Івано-Франківської області та до департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації в листах вказати « Вказана в довідці вих.№2926 від 04.05.2017 року інформація є недостовірною, так як [PERSON] немає жодного відношення до кримінального провадження №12017090160000169 за ч. 1 ст.296 КК України і його ні в чому не звинувачують. Зібраними матеріалами встановлено, що [PERSON] 22.03.2017 року близько 08.20 год. прийшов в Управління соціального захисту населення Долинської РДА, що в м. Долина по вул. Грушевського, 18, узнати прізвища і посади двох працівників управління, поводив себе гарно та культурно і жодних хуліганських мотивів не мав і жодного правопорушення не вчиняв, не порушував громадський порядок, робота управління не припинялась»; зобов`язати Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] , відразу з дня набрання рішенням суду законної сили, опублікувати негайно в громадсько-політичному тижневику «Добра Справа», редакція якого розміщена за адресою [ADDRESS] , інформацію такого змісту «Вибачте будь ласка, [PERSON] за поширення мною начальником Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області [PERSON] про Вас недостовірних відомостей і неправди в моїй довідці внх.№2926 від 04.05.2017 року, так як Ви, [PERSON] , перебуваючи 22.03.2017 року в приміщенні управління соціального захисту населення Долинської РДА не вчиняли жодного правопорушення і не вчиняли жодного злочину, Ви не порушували громадський порядок, робота управління не припинялась». Опублікування в громадсько-політичному тижневику «Добра Справа» вищевказаного оголошення зумовлено тим, що недостовірні відомості, викладені в довідці вих.№2926 від 04.05.2017 року були поширені великому колу людей в Долинській районній державній адміністрації; зобов`язати юридичну особу Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області відразу з дня набрання рішенням суду законної сили, опублікувати негайно в громадсько-політичному тижневику «Добра Справа», редакція якого розміщена за адресою [ADDRESS] , інформацію такого змісту «Вибачте будь ласка, [PERSON] за поширення нашим працівником начальником Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції головного управління національної поліції Івано-Франківській області [PERSON] про Вас недостовірних відомостей і неправди в довідці внх.№2926 від 04.05.2017 року, так як Ви [PERSON] , перебуваючи 22.03.2017 року в приміщенні управління соціального захисту населення Долинської РДА не вчиняли жодного правопорушення і не вчиняли жодного злочину, Ви не порушували громадський порядок, робота управління не припинялась»; зобов`язати начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON], відразу з дня набрання рішенням суду законної сили, опублікувати негайно в газеті «Свіча», редакція якого розміщена за адресою [ADDRESS] , інформацію такого змісту «Вибачте будь ласка, [PERSON] за поширення мною начальником Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області [PERSON] про Вас недостовірних відомостей і неправди в моїй довідці №2926 від 04.05.2017 року, так як Ви [PERSON] , перебуваючи 22.03.2017 року в приміщенні Управління соціального захисту населення Долинської РДА не вчиняли жодного правопорушення і не вчиняли жодного злочину, Ви не порушували громадський порядок, робота управління не припинялась»; зобов`язати юридичну особу Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області відразу з дня набрання рішенням суду законної сили, опублікувати негайно в газеті «Свіча», редакція якого розміщена за адресою [ADDRESS] , інформацію такого змісту «Вибачте будь ласка, [PERSON] за поширення нашим працівником начальником Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області [PERSON] про Вас недостовірних відомостей і неправди в довідці їх.№2926 від 04.05.2017 року, так як Ви [PERSON] , перебуваючи 22.03.2017 року в приміщенні Управління соціального захисту вселення Долинської РДА не вчиняли жодного правопорушення і не вчиняли жодного злочину, Ви не порушували громадський порядок, робота управління не припинялась»; заборонити начальнику Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] поширювати про нього, [PERSON] , недостовірні відомості і інформацію, не вчиняти дії, які принижують його честь, гідність; заборонити юридичній особі Головному управлінню Національної поліції в Івано-Франківській області поширювати про нього, [PERSON] , недостовірні відомості і інформацію, не вчиняти дії, які принижують його честь, гідність; стягнути з Відповідача 1- [PERSON] на його користь моральну (немайнову) шкоду в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень; стягнути з юридичної особи Відповідача 2 - Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на його користь моральну (немайнову) шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень; стягнути з Відповідача 1- [PERSON] та з юридичної особи Відповідача 2 - Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області на його користь судові витрати, які ним понесені і будуть понесені. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ним 27.07.2017 року поштою отримав лист вих.№4869 від 25.07.2017 року від начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON], в якому вказано, що «04.05.2017 року на запит Долинської районної державної адміністрації за вихідним номером 2926, начальником Долинського ВП була надана довідка по кримінальному провадженні №12017090160000169. Одночасно надаємо Вам належно завірену копію виданої довідки за вих.2926 від 04.05.2017 року». В отриманій ним 27.07.2017 року довідці вих.№2926 від 04.05.2017 року, начальником Долинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] вказані щодо нього, [PERSON] , недостовірні відомості, що є наклепом, а саме вказано, що « 22 березня 2017 року слідчим відділення Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в області зареєстроване кримінальне провадження №12017090160000169 за ч. 1 ст.296 КК України. Зібраними матеріалами всановлено, що [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , 22.03.2017 року близько 08.20 год. прийшов в Управління соціального захисту населення Долинської РДА, що в м.Долина по Грушевського, 18, де з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до працівників управління та відвідувачів став словесно ображати останніх, прогрожувати їм, що призвело до припинення роботи управління на одну годину часу та грубого порушення громадського порядку ». Вважає, що в довідці вих.№2926 від 04.05.2017 року недостовірними відомостями і наклепом зі сторони начальника Долинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] є саме зміст даної довідки. Вказав, що начальник Долинського ВП ГУНГІ в Івано-Франківській області [PERSON] в своїй довідці вих.№2926 від 04.05.2017 безпідставно звинувачує його у скоєнні 22.03.2017 року злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.196 КК України. Зазначив, що перебуваючи 22.03.2017 року в Управлінні соціального захисту населення Долинської РДА, жодних хуліганських мотивів в нього не було, він не проявляв явну неповагу до працівників управління та до відвідувачів, не ображав відвідувачів, не погрожував відвідувачам, його дії не призводили до припинення роботи управління на одну годину часу, не порушував громадський порядок і не вчиняв жодного злочину, про це свідчить відеодоказ від 22.03.2017 року, який додає на DVD диску. Однак, згідно з наданого йому листа вих.№5699/108/02/24-2017 від 26.05.2017 року Головним Управління Національної поліції в Івано-Франківській обл., була вказана наступна інформація « Так, слідчим відділення Долинського відділення поліції розслідувалось кримінальне провадження №12017090160000169 від 22.03.2017, зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України за фактом хуліганських дій у приміщенні Управління соціального захисту населення Долинської райдержадміністрації. У даному проваджені 28.04.2017 року прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. На сьогодні вказане рішення не скасовано». Тому вважає, що начальник Долинського ВП ГУНП в Івано- Франківській області Хомин В.Д. видав довідку вих.№2926 від 05.2017 р. з відомостями, які станом на 04.05.2017 року, є недостовірними відомостями і є наклепом, так як кримінальне провадження №.2017090160000169 закрито 28.04.2017 р. на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України і в його діях 22.03.2017 р. не було жодного правопорушення. Переконаний, що в його діях 22.03.2017 р., яке мало місце в приміщенні УСЗН Долинської РДА, відсутній склад кримінального і адміністративного правопорушення. В подальшому інформацію з довідки вих.№2926 від 04.05.2017 року з недостовірними відомостями і наклепом зі сторони начальника Долинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] поширила Долинська РДА Івано-Франківської області в своєму листі вих.№К-112 від 13.06.2017 р. до департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації в зазначеному листі на 2 сторінці вказавши «..Згідно довідки від .05.2017 року №2926, наданої слідчим відділенням Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , 22.03.2017 року близько 08.20 год. прийшов в Управління соціального захисту населення Долинської РДА, що в м.Долина по вул.Грушевського,18, де з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до працівників управлння та відвідувачів став словесно ображати останніх, погрожувати їм, що призвело до припинення роботи управління на одну годину часу та грубого порушення громадського порядку». Вважає, що начальник Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] , будучи службовою особою, і знаючи про закриття кримінального провадження №1201709016000019, і відсутності в його діях жодного правопорушення, свідомо в своїй довідці вих.№2926 від 04.05.2017 р. надає в Долинську РДА Івано-Франківської області недостовірні відомості і здійснює наклеп на нього, а тому [PERSON] грубо порушив його законні права на честь, гідність, ганьбить та принижує їх, чим завдав йому моральної шкоди, що є втратами невідновного характеру, заподіяв йому інші негативні наслідки, зокрема, необхідність докладати зусилля для спростування цієї брехливої інформації, виправдовуватися перед людьми, друзями, колегами, перед працівниками, яких багатьох знає УСЗН Долинської РДА, перед працівниками, яких багатьох знає, Долинської РДА Івано-Франківської області, він отримав сильні нервові переживання та страждання, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, роботу та здоров`я, поширені недостовірні відомості і наклеп зі сторони [PERSON] не відповідають дійсності та носять негативний храктер для нього. Таким чином, внаслідок поширення начальником Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] недостовірних відомостей і наклепу про нього, порушено його особисті немайнові права на недоторканість репутації, на повагу до гідності та честі, як людини. Поширенням недостовірних відомостей і наклепом начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] і ГУНП в Івано-Франківській області в особі начальника Долинського ВП Калуського ВП [PERSON] , йому завдано моральну шкоду, яка виразилася: в моральних стражданнях та переживаннях, в постійному нервовому напруженні та стресі, порушенні душевної рівноваги, в зв`язку з тим, що про нього були поширені недостовірні відомості і наклеп про те, що він ніби вчинив правопорушення і злочин, і на нього було відкрито кримінальне провадження №12017090160000169 від №22.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, і через те, що ці неправдиві відомості і наклеп були поширені в Долинській РДА, в департаменті соціальної політики Івано-Франківської обласної державної міністрації, він був змушений виправдовуватись в цих установах перед працівниками, які його знають, також завдана йому моральна шкода виразилась у порушенні нормальних його життєвих зв`язків через можливість продовження активного життя, в порушенні стосунків з оточуючими людьми, його престиж був підірваний, всі вважали його правопорушником і злочинцем, на якого відкрите кримінальне провадження. З наведених вище підстав просив стягнути з Відповідача 1- [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, а з юридичної особи Відповідача 2- Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі начальника Долинського ВП Калуського відділу її [PERSON] стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Крім того, просив стягнути понесені ним витрати та інші судові витрати, які будуть понесені, а саме витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень; транспортні витрати в сумі 600 (шістсот) гривень для зустрічі з юристом, адвокатом, правником для отримання правничої допомоги і отримання позовної заяви та інших процесуальних документів; витрати, понесені ним на купівлю дисків DVD в загальній сумі 40 (сорок) гривень в кількості 4 штук, так як вказані DVD диск долучає до матеріалів даної справи для всіх учасників справи і суду із записаним на ньому відеодоказом від 22.03.2017 р., про що свідчить товарний чек №456070 від 02.03.2018 р. на суму 24 грн., товарний чек від 02.03.2018 р. на суму 16 грн.; транспортні витрати в сумі 1000,00 гривень, які будуть понесені для відвідування судових засідань, витрати, які будуть понесені ним на купівлю і використання ксероксного паперу в сумі 100,00 грн. для друку процесуальних документів і виготовлення копій документів по справі, витрати, понесені ним на заправку картриджа ксерувального апарата в сумі 120 грн. для друку процесуальних документів і виготовлення копій документів по справі. Відповідно до ухвали судді Долинського районного суду від 28.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Відповідачу надано строк на подання відзиву. 05.10.2018 року представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області подав на адресу суду відзив, відповідно до якого зданою позовною заявою ГУНП в Івано-Франківській області категорично не погоджується, оскільки позивачем обставини справи досліджені не повністю. За результатами перевірки в межах компетенції фактів, викладених [PERSON] , встановлено, що заступником начальника СВ Долинського ВГІ [PERSON] 22.03.2017 до ЄРДР за № 12017090160000169 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, за фактом вчинення 22.03.2017 хуліганських дій [PERSON] у приміщенні УСЗН Долинської РДА. Підставою для реєстрації кримінального провадження стали звернення заступника начальника УСЗН Долинської РДА [PERSON] - усне, що надійшло по телефону 22.03.2017 та зареєстроване у журналі ЄО Долинського ВП за № 1439, та письмове - від 22.03.2017 № 467/02.20/04, котре долучено до попереднього звернення. В обох випадках йдеться про те, що [PERSON] 22.03.2017 близько 08.20 год прийшов у приміщення УСЗН Долинської РДА, де почав словесно конфліктувати із працівниками управління, що призвело до припинення роботи установи в період з 08.20 до 09.30. У якості свідків у кримінальному провадженні допитано працівників УСЗН Долинської РДА [PERSON] , заступника начальника; [PERSON]. , начальника відділу праці; [PERSON]. , начальника відділу соціальної допомоги; [PERSON] , провідного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи. Свідки вказали, що [PERSON] 22.03.2017 прийшов до вказаної установи та почав вимагати реєстрації заяви громадянки [PERSON] про призначення їй субсидій. Працівники Управління соцзахисту намагалися надати йому пояснення з даного приводу, але [PERSON] на них не реагував, а натомість почав знімати всіх присутніх працівників на свій мобільний телефон та голосно викрикати, звинувачуючи останніх у корупції. Оскільки така поведінка тривала довгий час, що не дозволяло працівникам управління приймати інших відвідувачів, заступник начальника [PERSON] викликала працівників поліції. Допитані стверджують, що в результаті конфлікту із [PERSON] у них погіршився стан здоров`я та змушені були припинити прийом громадян. Пізніше, на підставі отриманих показів заступником начальника СВ Долинського ВП [PERSON] 28.04.2017 у кримінальному провадженні 12017090160000169 прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КІІК України, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Про прийняте рішення поінформовано заступника начальника УСЗН Долинської РДА [PERSON] 28.04.2017 за вих. № 2989. Окрім того, 03.05.2017 за вих. № 3017 начальнику Долинського ВП скеровано матеріали для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Щодо зазначення прізвища [PERSON] у фабулі кримінального правопорушення, то такі відомості внесено на підставі інформації, отриманої від заявника [PERSON] , оскільки п. 4 ч. 5 сг. 214 КПК України передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведені потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела. Водночас, така реєстрація не свідчить про те, що провадження відкрито відносно конкретної особи, так як у ході досудового розслідування перевіряються всі обставини, вказані заявником чи потерпілим на момент внесення даних до ЄРДР, і подальша кваліфікація та фабула кримінального провадження можуть змінюватись в залежності від установлених обставин правопорушення. Що стосується довідки за вихідним № 2926 від 04.05.2017 року, наданої на запит Долинської РДА, то вона видана з урахування фабули зафіксованого кримінального провадження та матеріалів адміністративного правопорушення (вих.3017 від 3.05.2017 року), які за даною фабулою спрямовувались для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за даним фактом. Тобто, подання неправдивих відомостей стосовно [PERSON] з боку ГУНП в Івано-Франківскій області та Долинського ВП Калуського ВП НУНП в Івано-Франківській області допущено не було. Водночас в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зазначив наступне: Відповідно до загальних приписів цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, (пункт 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Із наведеного вище вбачається, що позивач повинен довести ті обставини, на які посилається, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення відповідного рішення. Оскільки позивачем [PERSON] не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрати немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів про погіршення здоров`я, що стало наслідком саме порушення кримінальної справи щодо позивача, відповідно позовні вимоги є необгрунтованими і такі, що не підлягають до задоволенню. Враховуючи викладене просив відмовити в задоволенні позовної заяви позивача [PERSON] про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди (т.1 а.с.38-41). 04.12.2018 року позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та витребування доказів (т.1 а.с.57-69, 70, 73-79). 20.12.2018 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, згідно з якого вважає, що відзив від 04.10.2018 року №26/308 Відповідача 2 - Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не відповідає вимозі п.2 ч.3 ст.178 ЦПК України та як не містить ідентифікаційного коду юридичної особи Відповідача 2 - Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, який є в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), не містить ідентифікаційного коду юридичної особи третьої особи Державної казначейської служби України, який є в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрова за законодавством України), не містить реєстраційний номер облікової картки платника под Позивача [PERSON] та Відповідача 1 [PERSON] , не містить номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України Позивача [PERSON] та Відповідача 1 [PERSON] , не містить номери засобів зв`язку учасників справи Позивача та Відповідача 1, Відповідача 2, Третьої особи. З наведених підстав просив відзив від 04.10.2018 р. №26/308 Відповідача 2 - Головного управління Національної поліції в Івано-Франкіській області відхилити та повернути заявникові без розгляду (т.1 а.с.87). 21 грудня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. 29 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2018 року (т.1 а.с.97-99). Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.01.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2018 року повернуто. 06.03.2019 року позивачем [PERSON] подано заяву про відвід судді (т.1 а.с.123-125), у задоволенні якої ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2019 року відмовлено. 27 травня 2019 року судом призначено судово-психологічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року та від 7 жовтня 2020 року поновлено провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, просив уточнені та збільшені позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позову не визнав та пояснив, що за зверненям працівників відділу соцзахисту населення було внесено відомості до ЄРДР відносно позивача. На нараді керівників правоохоронних органів Долинської РДА його запитували, що зроблено по ситуації, яка мала місце в відділенні соцзахисту населення щодо дій [PERSON] та зобов`язано надати довідку про внесення відомостей по цьому факту до ЄРДР, що він і зробив. В даній довідці він вказав відомості, спростування яких є предметом даного позову, ці відомості дослівно співпадають з даними, вказаними в витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Він в силу своїх посадових обов`язків не здійснює процесуального контролю за діяльністю органу досудового розслідування, а тому йому не було відомо, яке рішення було прийнято за результатами проведеного досудового розслідування. Вказав, що дані відомості в ЄРДР існують і в даний час, вони з реєстру не вилучаються і з цими відомостями можна ознайомитись будь-коли. 23.12.2020 подав заяву, згідно якої позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити (т.2 а.с.18). Представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити (т.1 а.с.38-41). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідом, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, відеозапис наданий суду позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Стаття 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. За змістом статей 94, 277 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. З огляду на викладене Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу (1540-06) не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільно процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Суд встановив, що відповідно до запиту про отримання інформації від 21.07.2017 року, позивачу [PERSON] надіслано відповідь за №4869 від 25.07.2017 року, згідно якої 04.05.2017 року на запит Долинської РДА за вих.№2926 начальником Долинським ВП Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] була надана довідка по кримінальному провадженню №12017090160000169 (т.1 а.с.10). Згідно з довідкою для пред`явлення по місцю вимоги за вих. № 2926 від 04.05.2017 року, виданою начальником Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] встановлено про те, що 22.03.2017 року слідчим відділенням Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області зареєстроване кримінальне провадження №12017090160000169 за ч.1 ст.296 КК України. Зібраними матеріалами встановлено, що [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , 22.03.2017 року близько 08.20 год. прийшов в Управління соціального захисту населення Долинської РДА, що в м.Долина по Грушевського, 18, де з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до працівників управління та відвідувачів став словесно ображати останніх, прогрожувати їм, що призвело до припинення роботи управління на одну годину часу та грубого порушення громадського порядку (т.1 а.с.10 (зворотня сторона)). В той же час, позивач вважає, що дана довідка містить інформацію, що є недостовірною, негативною та такою, що принижують честь, гідність і його репутацію. На переконання позивача вищевказана довідка містить недостовірні відомості і наклеп зі сторони начальника Долинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON], оскільки останній своїми діями безпідставно його звинувачує у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП. Як на підставу підтвердження вчинення відповідачем недостовірних відомостей і здійснення наклепу, позивач посилається на повідомлення №5699/108/02/24-2017 від 26.05.2017 заступника начальника Максиміва І.М., скерованого [PERSON] , в якому зазначено про те, що слідчим відділенням Долинського віділення поліції розслідувалось кримінальне провадження №12017090160000169 від 22.03.2017, зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, за фактом хуліганських дій у приміщенні Управління соціального захисту населення Долинської РДА. У даному провадженні 28.04.2017 прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. На сьогодні вказане рішення не скасовано (т.1 а.с.12). Однак з матеріалів справи встановлено та підтверджено ухвалою слідчого судді від 07.11.2017 року про те, що постанову заступника начальника СВ Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Крисака Н.Т. від 28.04.2017 року про закриття кримінального провадження №12017090160000169 від 28.04.2017 року скасовано та направлено матеріали провадження для продовження досудового розслідування (т.2 а.с.34-35). З цих підстав позивач вважає, що начальник Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] , будучи службовою особою, і знаючи про закриття кримінального провадження №1201709016000019, і відсутності в його діях жодного правопорушення, свідомо в своїй довідці вих.№2926 від 04.05.2017 р. надає в Долинську РДА Івано-Франківської області недостовірні відомості і здійснює наклеп на нього. У підтвердження своїх доводів щодо відсутності вчинення будь-яких протиправних дій, зокрема хуліганських дій, які мали місце 22.03.2017 року в УСЗН Долинської РДА,[PERSON] долучив до матеріалів справи СД-диск із відеозаписом як доказ здійснення наклепів щодо нього зі сторони начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] (т.1 а.с.72). Суд не бере до уваги даний доказ - відеозапис події, яка відбулась 22.03.2017 року в приміщенні УСЗН Долинської РДА, оскільки він не являється предметом дослідження судового розгляду. Також [PERSON] надав суду письмові свідчення [PERSON] та [PERSON] , які на його думку підтверджують образливу та недостовірну інформації, яка принижує його честь та гідність (т.1 а.с. 210, 211). Суд вважає такі докази недопустимими та не належними, оскільки вказані докази здобуті поза межами юрисдикції суду. За клопотанням позивача, 27 травня 2019 року судом призначено судову психологічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1. Чи є ситуація, що досліджується, психотравмуючою для [PERSON] , а саме: «…Зібраними матеріалами встановлено, що [PERSON] … 22.03.2017 року з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до працівників управління та відвідувачів став словесно ображати останніх, погрожувати їм, що призвело до припинення роботи управління на одну годину часу та грубого порушення громадського порядку»; 2. Чи спричинені [PERSON] моральні страждання і моральна шкода вищевказаними відомостями, поширеними з начальником Долинського ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області [PERSON] ? 3. Яка глибина та інтенсивність психотравмуючого впливу спричинених [PERSON] страждань і моральної шкоди за умов їх наявності? 4. Який можливий розмір грошового відшкодування за завдані страждання і моральну шкоду внаслідок висловлювань [PERSON] ? Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи за метеріалами справи №343/1367/18 №2766 від 25.09.2020 встановлено про те, що ситуація, що досліджується, а саме поширення начальником Долинського ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області [PERSON] відомостей, а саме: «Зібраними матеріалами встановлено, що [PERSON] ... 22.03.2017 року з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до працівників управління та відвідувачів став словесно ображати останніх, погрожувати їм, що призвело до припинення роботи управління на одну годину часу та грубого порушення громадського порядку» є психотравмувальною для [PERSON] і які спричинили [PERSON] психологічні страждання як снова правового поняття моральної шкоди. За параметрами глибини, інтенсивності та тривалості змін у діяльності та у структурі особистості [PERSON] ступінь психологічно руйнівного впливу досліджуваної ситуації та ураження встановлюється легкий ступінь, який характеризується наявністю непатологічного стану, наявністю незначних, короткочасних переживань та змін у функціонуванні окремих структур особистості, що не призвели до порушень в основних сферах соціального функціонування. За умови протиправності поширення відомостей [PERSON] щодо [PERSON] орієнтовно-рекомендована сума компенсації за спричинені [PERSON] страждання становить 9 МЗП (мінімальних заробітних план в Україні на момент винесення рішення судом) (т.1 а.с.213-224). Однак, суд критично оцінює вищевказаний висновок судово-психологічної експертизи за №343/1367/18 №2766 від 25.09.2020, так як він не містить аналізу всіх матеріалів цивільної справи. Судом встановлено, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права не порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, оскільки не створила уявлення про позивача, як підозрюваного/винного у вчиненні кримінальних правопорушень. Суд дійшов такого висновку, з урахуванням того, що надаючи письмову відповідь на зипит Долинської РДА, начальник Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Хомин В.Д. з урахуванням фабули зафіксованого кримінального провадження, не порушив принципи презумпції невинуватості, положення кримінального процесуального закону, оскільки не стверджував про винуватість позивача [PERSON] . З огляду на викладене необхідно зазначити, що питання про достовірність відомостей, що містяться у матеріалах кримінального провадження та в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Необхідно зазначити, що відповідно до матеріалів справи відповідач [PERSON] , на момент видачі довідки для пред`явлення по місцю вимоги вих.№2926 від 04.05.2017 року, працював начальником Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, та якого слід вважати публічною особою, оскільки він є працівником юридичної особи публічного права. Надаючи оцінку інформації, яка міститься в даній довідці, суд вважає, що її текст не містить у собі жодної недостовірної інформації стосовно позивача з огляду на наступне. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута собою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 детально роз`яснений порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Пукнт 18 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. А п.19 цієї постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, оскільки відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Статтею 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, згідно з ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України, ст. 12, 81 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем і те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб`єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. Пункт 18 постанови Пленуму ВСУ №1 закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Оспорювана позивачем інформація, яку відповідач повідомив під час звернення посадовими особами Долинської районної державної адміністрації до правоохоронного органу, який наділений законом повноваженнями перевірити цю інформацію на достовірність, не підлягає доведенню на достовірність у порядку цивільного судочинства на підставі ст.277 ЦК України. Крім того, судом достеменно встановлено, що інформація, яка міститься в Довідці для пред`явлення по місцю вимоги вих.№ 2926 від 04.05.2017 року, а саме про те, що [PERSON] , 22.03.2017 року близько 08.20 год. прийшов в Управління соціального захисту населення Долинської РДА, що в м.Долина по Грушевського, 18, де з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до працівників управління та відвідувачів став словесно ображати останніх, прогрожувати їм, що призвело до припинення роботи управління на одну годину часу та грубого порушення громадського порядку відповідає змісту фабули Витягу з Єдиного реєстру досудових розсідувань за №1201709016000169 від 22.03.2017 року (т.2 а.с.40). Таким чином, посилання позивача на те, що відповідачем було подано довідку № 2926 від 04.05.2017 року, яка містить неправдиві відомості і наклеп, що грубо порушили його законні права на честь, гідність, позитивну репутацію, ганьбить та принижує їх, дискретує його репутацію як людини, громадського активіста, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження і жодними доказами, оскільки відповідач, як посадова особа правоохоронних органів діяв на підтаві та в межах, наданих йому повноважень. Вирішуючи спір та повністю відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд приймає до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів. Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено, що наміром відповідача було поширення недостовірної інформації про позивача чи опорочення його честі, гідності та ділової репутації. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 150000 грн., та з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100000 грн., суд вважає наступне. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Оскільки судом не встановлено порушення прав та законних інтересів [PERSON] відповідачем [PERSON] , суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з останнього моральної шкоди на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Ухвалюючи рішення, суд не примає до уваги як доказ, що підтверджує позовні вимоги позивача висновок судово-психологічної експертизи, оскільки він не ґрунтується на дослідженні всіх в сукупності, здобутих в ході розгляду даної справи доказів, стосується тільки факту наявності в позивача душевних страждань та рекомендує розмір можливого відшкодування моральної шкоди, однак не підтверджує достовірності чи недостовірності поширеної відповідачем [PERSON] інформації. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні уточнених та збільшених позовних вимог у повному обсязі. Відмовляючи позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо спростування недостовірних відомостей, зазначених в довідці, наданій відповідачем [PERSON] , суд вважає, що інші позовні вимоги та позовні вимоги до інших відповідачів є похідними від первинної та з цих підстав не підлягають до задоволення. Зважаючи на викладене, у зв"язку з тим, що суд не вбачає підстав для задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України у задоволенні позовної вимоги про стягнення судових витрат також слід відмовити. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , який являється особою з інвалідністю 2-ї групи, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені позивачем судові витрати за подання позовної заяви та за проведення судової експертизи повинні бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 28, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 23, 200, 201, 277, 297 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 76, 81, 141 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed