Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Міністерства Внутрішніх справ України УМВС України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок злочину. Позовні вимоги мотивує тим, що 03 серпня 2012 року у неї викрали власний автомобіль в м. Івано-Франківську, державний номер [NUMBER], Тойоту-200, 2012 року випуску. Того ж дня, вона звернулася до Івано-Франківського МВ УМВС із заявою про викрадення автомобіля. На місце злочину прибули працівники міліції, а саме, начальник карного розшуку Матірічук Василь Миколайович, відібрали у неї пояснення і її запевнили, що міліція оголосила розшук її машини. Вона неодноразово зверталася до головного управління, щоб вони надали належну письмову відповідь про результат розшуку її машини, але окрім голослівних обіцянок належної відповіді їй не надано. 07 травня 2013 року вона звернулася із заявою до Генерального прокурора України, щоб перевірили дії та бездіяльність працівників мілції і надали правову оцінку чи не має в їх діях ознаків корупції. У червні місяці 2013 року вона отримала на руки відповідь із прокуратури Івано-Франківської області, в яікй вказано, що перевіркою встановлено, що 06.08.2012 року було порушено кримінальну справу за № 328984 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України. 06.10.2012 року слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України винесено постанову про зупинення досудового слідства у вищевказаній справі на підставі п.3 ст. 206 КПК України (від 1960 року), тобто не встановлено особи, яка могла вчинити даний злочин. 17.06.2013 року прокуратурою міста повернуто матеріали кримінальної справи № 328984 у Івано-Франківський МВ УМВС України в області для внесення відомостей до ЄРДР згідно ст. 214 нового КПК України та подальшої організації досудового розслідування. 30.07.2013 року вона звернулася із заявою до начальника МВ УМВС в м. Івано-Франківськ, щоб видали їй на руки копії вище загадних постанов, та по даний час вона не отримала належної відповіді. Тому просила суд винести рішення, яким визнати дії та бездіяльність УМВС України в Івано-Франківській області неправомірними. Стягнути на її користь вартість машини 850110 гривень з Міністерства Внутрішніх справ України в Івано-Франківській області. Ухвалою Рахівського районного суду від 03 лютого 2014 року провадження, щодо позовних вимог про визнання дій та бездіяльності УМВС України в Івано-Франківській області неправомірними - закрито. Позивачка - [PERSON], в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності, на підставі наявних матеріалів у даній справі. Представник Управління МВС України в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, представник по довіреності - Пендель О.Я., надав суду заперечення на позовну заяву, в якому зокрема зазначено, що, як вбачається з листа заступника прокурора м. Івано-Франківська від 17.06.2013 року за №133-29313, кримінальна справа ведеться по новому КПК, а під час досудового розслідування постанови про зупинення досудового розслідування не виносилось, оскільки відсутні такі підстави. Із врахуванням наведеного вважають, що будь-яких неправомірних дій чи бездіяльності при проведенні досудового розслідування не допускали, а діяли виключнго в рамках КПК України від 13 квітня 2012 року. Вважають, що частина позовних вимог регулюється нормами КПК а не ЦПК України, тому позовні вимоги в частині витребовування від УМВС в Івано-Франківській області копії постанови про зупинення досудового слідства від 16.10.2012 року та визнання дій неправомірними , на їх думку, слід закрити з підстав, передбачених ст. 205 ЦПК України. Також не визнають позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачки вартості автомобіля в розмірі 850110 гривень. В обгрунтування такої позовної вимоги позивачка посилається на статтю 1177 ЦК України, однак така позиція позивачки є передчасною. У відповідності до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовуються відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Вважають, що із норм закону вбачається, що відносини виникли між позивачкою - потерпілою по кримінальному провадженню та державою, а не УМВС в Івано-Франківській області, тому УМВС в силу законодавства не може нести відповідальність. Умови та порядок відшкодування шкоди за цією статтею на сьогоднішній день не встановлені, тобто відсутній Закон, який регулює порядок відшкодування шкоди визнаний цією статтею ЦК України. Тому просять в задоволенні позову відмовити. Провадження у справі за позовними вимогами [PERSON] про витребовування документів та визнання дії та бездіяльності неправомірними закрити. Розглянути дану справу без представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, взявши до уваги заперечення, надані відповідачем по справі, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом , із змісту позовної заяви, встановлено, що 03 серпня 2012 року, в м. Івано-Франківськ було викрадено належний позивачці автомобіль марки "Toyota" моделі " Land Cruizer 200" реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску. Про те, як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, позивачкою не додано жодних доказів про те, що у неї у власності дійсно знаходився такий автомобіль. Також, позивачка у своїй позовній заяві зазначила (усні пояснення в судовому засіданні не надавала, оскільки двічі надсилала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутності, за наявними у справі доказами), що вона звернулася до Івано-Франківського МВ УМВС України в Закарпатській області, із заявою про злочин. Працівники міліції її запевнили, що міліція оголосила розшук, вищевказаного автомобіля. На звернення [PERSON], з приводу неправомірних дій працівників Івано-Франківського МВ УМВС України, їй було надано відповідь із прокуратури Івано-Франківської області про те, що перевіркою встановлено, що 06.08.2012 року було порушено кримінальну справу за № 328984 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України. 06.10.2012 року слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України винесено постанову про зупинення досудового слідства у вищевказаній справі на підставі п.3 ст. 206 КПК України (від 1960 року), тобто не встановлено особи, яка могла вчинити даний злочин. 17.06.2013 року прокуратурою міста повернуто матеріали кримінальної справи № 328984 у Івано-Франківський МВ УМВС України в області для внесення відомостей до ЄРДР згідно ст. 214 нового КПК України та подальшої організації досудового розслідування. 30.07.2013 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника МВ УМВС в м. Івано-Франківськ, щоб видали їй на руки копії вище загадних постанов, та по даний час вона не отримала належної відповіді. Вважаючи, дії та бездіяльність працівників УМВС України в Івано-Франківській області неправомірними, просила стягнути з Міністерства Внутрішніх Справ України України в Івано-Франківській області на її користь 850 110 гривень, як вартість викраденого автомобіля. Дійсно, статтею 1177 ЦК України, на яку посилається позивачка, передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується за рухнок Державного бюджету України, у випадках та порядку, передбачених законом. Отже, стаття 1177 ЦК України у загальних рисах передбачає відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди державою (за рахунок Державного бюджету України). При цьому зазначена норма цивільного матеріального права встановлює спеціальні обставини, наявність яких є необхідними для її реалізації, а саме: 1) заподіяння кримінальним правопорушенням саме майнової (а не фізичної чи моральної) шкоди; 2) заподіяння майнової шкоди лише фізичній особі; 3) невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, або ж вона є неплатоспроможною. Однак, на даний час досудове розслідування по кримінальній справі ще не закінчено, не має даних про те, що дійсно не можливо встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, або те, що вона є неплатоспроможною. Знову ж, відповідачкою не надано суду жодного доказу про те, що вартість викраденого автомобіля, складала саме суму зазначену позивачкою. Тоді як, у відповідності до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, суд не в змозі, без наявних у справі доказів, визначити вірну суму матеріальної шкоди, яка, можливо, заподіяна позивачці. Суд не погоджується, з твердженням представника відповідача, викладених у запереченні про те, що вимога позивачки про витребування від УМВС в Івано-Франківській області копії постанови про зупинення досудового слідства від 16.10.2012 року, підлягає закриттю, оскільки згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, витребування доказів є одним із способів забезпечення доказів в цивільному процесі. Окремо, із клопотанням про витребквання зазначених вище доказів, позивачка зверталася й 13.01.2014 року.Ухвалою суду від 14.01.2014 року теке було залишене без руху, через виявлені недоліки, а ухвалою від 22.01.20114 року, через неусунення таких, повернуто [PERSON] Отже, у задоволенні позовної вимоги про витребування від УМВС в Івано-Франківській області копії постанови про зупинення досудового слідства від 16.10.2012 року, яка по своїй суті являлася клопотанням про витребування доказів слід відмовити. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Тому, беручи до уваги те, що позивачкою не надано суду жодних, а саме доказів про вартість викраденого автомобіля, яку позивачка просить стягнути з відповідачів та інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості автомобіля, слід відмовити. У відповідності до ч.4 ст. 88 ЦПК України, судові витрати по даній справі слід віднести за рахунок Держави.

Outcome: dismissed