Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

26.07.2017 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що він з 5 квітня 2002 року працював в ПАТ "Миколаївське спеціалізоване управління -139" на посаді машиніста гусенічного крану , за трудовим договором 28 лютого 2017 р. звільнився з роботи за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. При звільненні не було проведено остаточного розрахунку. Не було письмово повідомлено про суму та розрахунок виплати при звільненні, всупереч нормам ст. 116 КзпП України. При звільненні не виплачено компенсацію за невикористані відпустки за останніх 5 років (120 днів), що становить за розрахунками 3900,00 гривень. Згідно уточнених позовних вимог просив : стягнути з відповідача кошти в сумі 40630 грн. 00 коп., що складає - 7142,00 грн. компенсація за 5 років невикористаних відпусток, 33488,00 грн. - заробітна плата, нарахована за весь період затримки повного розрахунку при звільненні з роботи, згідно розрахунків доданих до заяви про збільшення позовних вимог. Період невиплати заробітної плати вказаний 2012-2017 рр. Також просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, виходячи з підстав наведених в позові. Представники відповідача не визнали позовні вимоги, посилаючись на копії наданих ними наказів про надання позивачу відпусток за останні 5 років роботи та на відшкодування днів невикористаної відпустки. Як вбачається з матеріалів справи позивач працював з 5 квітня 2002 року на підприємстві у відповідача, 28.02.2017 р. був звільнений за власним бажанням. Як вбачається з відзиву на позов та доданих документів листом від 09.03.2017 р. [PERSON] підприємством була направлена довідка про його роботу на ПрАТ «МСУ 139» і про виплати надані при звільненні. Як вбачається з вказаної довідки при звільненні позивачу були сплачені : 1959 грн. 00 коп. - заробітна плата за лютий 2017 р., 617 грн. - компенсація за 28 днів невикористаної відпустки. Як вбачається з копій наказів про надання відпусток йому були надані наступні відпустки : За період роботи з 08.04.2010 р. по 07.04.2011 рік, на 5 календарних днів з 07 серпня 2014 р. по 11 серпня 2014 р.; За період роботи з 08.04.2011 р. по 07.04.2012 р. терміном на 14 календарних днів з 03 листопада 2014 р. по 16 листопада 2014 р.; За період роботи з 08.04.2011 р. по 07.04.2012 р. терміном на 10 календарних днів з 08 червня 2015 року по 17 червня 2015 р.; За період роботи з 08.04.2012 р. по 07.04.2013 р. терміном 24 календарних дні з 04 січня 2016 року по 28 січня 2016 рік.; За період роботи з 08.04.2013 року по 07.04.2014 р. терміном на 24 календарних дні з 1 лютого 2016 року по 24 лютого 2016 року.; За періоди роботи з 08.04.2014р. по 07.04.2015 р. терміном на 24 календарних дні в 07 березня 2016 року по 31 березня 2016 року За період роботи з 08.04.2015 року по 07.04.2016 рік терміном на 16 календарних днів з 11 квітня 2016 року по 26 квітня 2016 р. Як вбачається з довідки про відпустки відповідача на дату звільнення [PERSON] не використав 8 днів відпустки за період роботи з 08.04.2015 р. по 07.04.2015 р. та 20 днів за період роботи з 08.04.2016 р. по 28.02.2017 р., за що отримав компенсацію при звільненні. У відповіді на відзив позивач оспорює суми нарахованих відпускних та суму виплаченої при звільненні компенсації невикористаної відпустки, згідно наданих роботодавцем відомостей про відпустки одночасно з запереченням обставин надання даних відпусток, крім того вказує на неправильність розрахунків в тому числі за невикористані дні відпустки при звільненні, виходячи з даних індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, відповідно до яких за період з травня 2016 р. по грудень 2016 р. підприємство не здійснювало ніяких відрахувань до Пенсійного фонду. Дані твердження вбачаються недостатньою підставою для заперечення розрахунку компенсації невикористаних відпусток, оскільки позивач не оспорює ті обставини, що він працював у вказаний період часу на підприємстві, а обставини неперерахування коштів до Пенсійного фонду України не можуть свідчити про те, що заробітна плата за даний період не сплачувалась, крім того позивач не вказує на відповідну невиплату заробітної плати. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівнику виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазгачені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За таких обставин суд вважає позовні вимоги недоведеними, так як відповідачем були надані дані про надання позивачу відпусток за останні 5 років роботи (2010-2017рр), та про компенсацію позивачу невикористаних на день звільнення днів відпустки, в той час як позивач, оспорюючи написання ним заяв про надання відпусток не оспорював накази про їх надання, не надавав клопотання про витребування відповідних доказів. Доводи про неправильний підрахунок компенсації невикористаної відпустки з підстав відсутності даних про перерахування підприємством платежів до Пенсійного фонду України за період травень-грудень 2016 також не знайшли свого підтвердження, оскільки причини даного перерахування не є предметом розгляду в даній справі, а праця позивача на підприємстві у вказаний період часу та одержання заробітної плати за зазначений період сторонами не оспорюються. Оскільки вимоги про стягнення заробітної плати за весь період розрахунку при звільненні обумовлені невиплатою компенсацій за невиконристані відпустки, то дані позовні вимоги та вимоги про стягнення моральної шкоди також вбачаються недоведеними. Відповідно до ст. 12 ЦПК України Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України "Збирання доказів не є обов'язком суду, крім випадків встановлениїх Кодексом".

Outcome: dismissed