Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася 06.01.2015 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3700грн. за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що вона постійно проживає в м. Кролевець. ЇЇ син, [PERSON], в серпні - вересні 2012року проходив курс лікування в Алтинівській лікарні. Провідуючи сина, в с. Алтинівка Кролевецького району вона познайомилася з [PERSON], жителькою цього села. В спілкуванні з нею [PERSON] розповіла їй, що їй терміново потрібні гроші для лікування, на операцію, однак їй немає в кого позичити гроші. Вона пообіцяла їй позичити гроші. [PERSON] приїхала до неї за місцем проживання в квартиру [ADDRESS], де вона і передала їй в борг 3700грн. особисто в руки. При цьому [PERSON] запевнила її, що після проведення операції восени 2012року вона щомісяця буде віддавати їй борг частинами. Крім того, вона посилалася на те, що тримає підсобне господарство, від чого має прибуток, тому у неї будуть гроші для повернення боргу. При передачі грошей, вона розуміла тяжке становище [PERSON], а тому не вимагала письмової розписки від неї, уклавши таким чином договір позики в усній формі. Однак, [PERSON], заволодівши її грошима шахрайським способом, після отримання грошей відмовилася повертати борг, у зв'язку з чим вона змушена була неодноразово звертатися за допомогою в прокуратуру та міліцію. Вона зверталася з приводу повернення боргу відповідачкою до Алтинівської сільської ради, до дільничного інспектора міліції, слідчого. При одночасному допиті її та [PERSON] остання 03.11.2014р. визнала факт того, що брала у неї гроші. Тому, посилаючись на положення ст.1047 ЦК України, позивачка вважає, що даний документ свідчить про безпідставність збагачення [PERSON] за її рахунок. При цьому вважає, що відповідачка, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за шахрайство, послалася при цьому як на підставу отримання від неї грошових коштів на надумані нею обставини. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. При цьому зазначила, що, дізнавшись від [PERSON] про необхідність проведення операції в кінці серпня 2012року, вона із співчуття як жінці, оскільки сама декілька разів перенесла операції, пообіцяла їй гроші в борг. [PERSON] 01.09.2012року приїхала до неї і вона передала їй 2700грн., а наступного дня [PERSON] о 9-30 приїхала в м. Кролевець електричкою і вона ще передала їй 1000грн. Вона може помилятися на день чи два щодо дати передачі грошей, враховуючи вік, однак це було орієнтовно 1 та 2 вересня 2012року. Оскільки у вересні - листопаді 2012року їй гроші не повертала відповідачка, вона поїхала до неї в с. Алтинівка і та пообіцяла віддати їй гроші до Нового року. Після 07.01.2013року вона знову звернулася до [PERSON], та пообіцяла привезти всю суму боргу до 08 березня 2013року, однак цього не сталося, після чого вона попередила [PERSON] про те, що буде звертатися в Кролевецький РВ УМВС. Вона неодноразово приїздила в с. Алтинівка до [PERSON] з приводу повернення боргу, шукала її по селу, зверталася в Алтинівську сільську раду за допомогою. Від сина [PERSON], який пропонував їй від себе 100грн., однак вона їх не взяла, дізналася, що у [PERSON] багато боргів жителям с. Алтинівка, які він змушений повертати. Після цього вона звернулася в Кролевецький РВ УМВС за допомогою та з заявою про притягнення [PERSON] до відповідальності за шахрайство, оскільки зрозуміла, що [PERSON], заволодівши її грошима шляхом обману, не має наміру їх повертати. Вже після цього вона зустрічалася з відповідачкою, намагалася з нею вирішити питання про повернення боргу, однак це їй не вдалося. Після звернення до дільничного інспектора Вовкули В.О. вона дізналася, що [PERSON] взагалі заперечує факт отримання нею грошей від неї. Лише після неодноразових звернень до прокурора Кролевецького району, начальника слідчого відділення Кролевецького РВ УМВС [PERSON] та ін. посадових осіб [PERSON] визнала той факт, що вона отримала від неї гроші в сумі 3700грн. Потім [PERSON] стала вимагати, щоб вона забрала з міліції заяву, висловлювала погрози на адресу сина; вона намагалася посварити її з сином, сказавши йому, що повернула їй гроші. Ніякого зв'язку між тим, що вона позичила [PERSON] гроші, та фактом того, що була кримінальна справа відносно сина, немає, хоча познайомилася вона фактично з [PERSON] через сина, коли той лікувався в с. Алтинівка та співмешкав певний час з [PERSON] Посилання відповідачки на те, що вона особисто запропонувала їй гроші як вдячність за вчинені дії [PERSON] є її вигадкою як спосіб не повертати гроші. [PERSON] позов не визнала, пояснивши в судовому засіданні 04.02.2015року, що познайомилася з [PERSON], коли її син, [PERSON], якого вона знала давно, проходив курс лікування в Алтинівській лікарні. Він співмешкав деякий час з її подругою [PERSON] Влітку 2012року їй зателефонував [PERSON] і розповів, що посварився з [PERSON] Потім при зустрічі [PERSON] сказав, щоб вона поїхала до його матері і та дасть їй обіцяні гроші. Вона зрозуміла, що гроші за те, що її син часто бував у неї вдома, а одного разу викрав у неї мобільний телефон, з приводу чого вона зверталася до ДІМ, але потім сказала, що телефон загубила і перевірка була припинена. Вона приїхала до [PERSON] і та дала їй 3700грн. одразу, а не за два рази як зазначає позивачка. Вона не позичала їй гроші, а просто дала, про що свідчить і той факт, що не було ніякої розписки. На її думку, ці гроші були дані їй саме за те, що [PERSON] ночував неодноразово в її будинку, вона його годувала; крім того, вона тричі була в суді, де давала показання зі слів [PERSON] на його користь. [PERSON] сама просила її дати показання, щоб "[PERSON] не посадили". Суму 3700грн. визначила сама [PERSON], вона її не називала. На її думку, цю суму визначили вдвох, [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні 26.02.2015року відповідачка, посилаючись на те, що гроші були передані їй [PERSON] добровільно, зазначила, що вони були передані після судових засідань весною в 2013році; зі слів [PERSON] та [PERSON] вона зрозуміла, що гроші ці як вдячність за те, що вона дала в суді показання, та за її відношення до [PERSON] за час проживання його в с.Алтинівка, а також за гарне ставлення з її боку до [PERSON], яка неодноразово була у неї вдома, і, приїжджаючи в с. Алтинівка, не йшла до сина, а приходила до неї, а потім і син приходив до неї додому. Тому вважає, що ніякого боргу у неї перед позивачкою немає, ці гроші їй не позичали, а просто дали. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] передала [PERSON] у вересні 2012 року гроші в сумі 3700грн. Факт отримання вказаної суми грошей не заперечує і відповідачка, зазначаючи при цьому датою отримання грошей то літо 2012року, то весну чи літо 2013року. Факт отримання грошей від [PERSON] [PERSON] підтвердила при одночасному її з [PERSON] допиті в кримінальному провадженні №12013200190000659 від 07.08.2013року за ознаками ч.1 ст.190 КК України 14.01.2014року (а. кр. пр.23-24). Позивачка посилається на те, що відповідачка безпідставно збагатилася за її рахунок, не маючи правових підстав, на які вона посилається, для отримання від неї грошових коштів в сумі 3700грн. [PERSON] посилається на те, що між нею та [PERSON] не виникло договірних зобов'язань, оскільки спірні кошти були передані їй добровільно за надані нею показання в суді у справі відносно її сина, а також в порядку вдячності за те, що в неї часто бували як [PERSON] так і [PERSON], а тому підстави для стягнення коштів відповідно до вимог ЦК України відсутні. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Незважаючи на це, доказів того, що [PERSON] були надані будь-які послуги, які підлягали оплаті відповідно до чинного законодавства [PERSON] чи [PERSON], відповідачем не надано, а суд таких не встановив. Відсутні і докази того, що [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода крадіжкою мобільного телефону, про що зазначала в суді відповідачка. Свідок [PERSON] категорично заперечує цей факт, будь-які докази цьому відсутні, і сама відповідачка пояснила, що перевірка за її зверненням була припинена, ніякі процесуальні рішення не приймалися, оскільки вона написала заяву про те, що загубила мобільний телефон. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна. Слід зауважити, що обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення (набуття, придбання майна) є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Враховуючи пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу набуття майна без достатньої правової підстави (безпідставне збагачення), які є одним із видів позадоговірних зобов'язань. Об'єктом цього правовідношення є грошові кошти, які є речами родовими, замінними. Письмові докази відповідно до чинного законодавства про укладення між сторонами будь-яких правочинів відсутні, сторони їх не надали. Отже, немає підстав вважати, що між сторонами було вчинено правочин. Суд вважає, що [PERSON], отримавши від [PERSON] 3700грн. без наявних для того законних підстав, всіляко намагалася і намагається уникнути повернення цих коштів, про що свідчить той факт, що вона в ході проведення перевірки заяви [PERSON] в Кролевецькому РВ УМВС не визнавала факту отримання цих грошей (а. кр. пр.14); вже при розгляді справи в суді змінювала свої пояснення в залежності від оголошення наявних доказів. ЇЇ пояснення суперечать як матеріалам зазначеного кримінального провадження так і матеріалам кримінального провадження відносно [PERSON] (справа №579/107/13-к). При цьому суд, проаналізувавши показання сторін, свідків [PERSON], який, заперечуючи наявність будь-яких підстав для отримання [PERSON] грошей, в тому числі і від нього, підтвердив, зі слів [PERSON], обставини передачі тією грошей відповідачці, та [PERSON], який дав показання про те, що [PERSON] часто бував у них вдома, коли знаходився на лікуванні в лікарні с.Алтинівка, проживав разом з [PERSON], в цей період у них часто бувала і мати [PERSON] - [PERSON]; в період, коли в провадженні суду була кримінальна справа відносно [PERSON], сам [PERSON] говорив, що дасть гроші, а [PERSON] просила допомогти, щоб "не посадили [PERSON]", і лише близько 1 року тому в електричці [PERSON] сказала йому про борг дружини, однак грошей вона не позичала, а їй просто [PERSON] дала їх, а також дослідивши матеріали кримінального провадження за №12013200190000659 від 27.08.2013року, суд приходить до висновку про те, що відповідачкою не надані належні та допустимі докази про те, що грошові кошти, які вона набула в результаті передачі їх [PERSON], набуті в результаті вчиненого правочину або з інших правових підстав. Тому суд вважає, що вони набуті без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) і [PERSON] зобов'язана повернути [PERSON] ці гроші. З цих підстав позов підлягає задоволенню та грошові кошти в сумі 3700грн. підлягають стягненню відповідно до вимог закону у примусовому порядку з відповідачки. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати за надання правової допомоги в сумі 300грн. (а.с.10) підлягають стягненню на користь [PERSON] з відповідачки. Відповідно до ст.11, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: approved