Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі - Відповідач) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало Позивачці та її батькам в рівних частинах. Після смерті батька та матері Позивачка належним чином прийняла спадщину, проте, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння, не має можливості належним чином зареєструвати свої спадкові права на вказану нерухомість, а також право власності на відповідну її частину «колгоспного двору», тому за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду. Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07.12.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.12.2020. 24.12.2020 підготовче провадження у справі було закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 14.01.2021. Учасники провадження в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому Позивачка та її представник заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити; представник Відповідача відзиву на позов не надіслав. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до наступних висновків. Так, у судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS] та відноситься до типу двору колгоспника, станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали [PERSON] , його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.14, 33, 7, 7 зворотна сторона). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до 15.04.1991, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02.06.1968, кожна сільська рада вела погосподарські книги. У заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, оскільки будувалися і реєструвались згідно з діючим на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність «колгоспного двору», домоволодіння в [ADDRESS] на праві власності належало Позивачці та її батькам у рівних частинах, проте у них, як у власників, відсутні правовстановлюючі документи, оскільки на момент зведення будинку, його реєстрація у сільській місцевості не вимагалася. [INFO] помер батько Позивачки [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] та онукою [PERSON] (а.с. 7, 7 зворотна сторона, 12, 16, 33). [INFO] померла мати Позивачки [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована в [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] (а.с.7, 7 зворотна сторона, 13, 16). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 08.01.2021 №11/01-16 та свідоцтвами про право на спадщину за законом від 08.04.2014 та від 14.08.2018, спадкові справи після померлих [PERSON] та [PERSON] були відкриті за заявою [PERSON] , якій видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та земельну частку (пай) (а.с.8,9,45,47). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» від 27.11.2020, право власності на об`єкт нерухомості, розташований в [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 не зареєстроване (а.с.23). Таким чином спадщину після смерті своїх батьків прийняла Позивачка, проте, нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину у виді відповідних часток спірного домоволодіння, у зв`язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючих документів (а.с.17). Окрім того, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] , унеможливлює оформлення за Позивачкою права власності на належну їй, як члену колгоспного двору, частину спірної нерухомості (а.с.15,23). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог Позивачки та визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими в [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved