Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь, в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Chery QQ д.н.з. [NUMBER] 2011 року випуску в сумі 48 тисяч 650 гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованих шлюбних відносинах з 13 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 01 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі ними було набуто легковий автомобіль марки СНЕRY д.н.з. [NUMBER] 2011 року випуску. До розірвання шлюбу з відповідачем рік не проживали разом і за цей період відповідач без її відома та згоди продав вищевказаний транспортний засіб своєму брату [PERSON] . Вважає, що вищевказаний автомобіль належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний за спільні кошти. На даний час середня ринкова вартість автомобіля складає 3500 доларів, що еквівалентно 97 тисячам 300 гривень, тому має право на компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля в розмірі 1750 доларів, що еквівалентно 48 тисячам 650 гривень. Відповідач подав відзив на позов, згідно якого позов не визнав, просив відмовити у задоволенні за його безпідставністю, посилаючись на те, що згаданий автомобіль не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний ним за ті кошти, які надала (подарувала) йому матір. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Ці кошти фактично були подарунком матері для нього. Вказані кошти не отримали статусу спільної сумісної власності подружжя, а в силу вимог ст. 57 СК України належали до особистої приватної власності відповідача. В подальшому за ці кошти він придбав автомобіль. І хоча придбання даного майна відбулося в період шлюбу, але було здійснене за кошти, які належали йому особисто. Тому, за правилами ст.57 Сімейного кодексу України, автомобіль є його особистою власністю та не належить до спільного майна подружжя. Також зауважує, що одружились 13.08.2015 , а автомобіль придбали вже 02.09.2016, тобто всього за один рік подружнього життя і не могли б за такий короткий термін назбирати гроші на автомобіль. 05 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, згідно якого просить розділити майно, набуте за час шлюбу із [PERSON] . А саме: присудити [PERSON] грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя у розмірі 16350 грн та виділити відповідачці - [PERSON] у приватну власність спільно нажиті речі: меблеву стінку (незаводського виробництва) вартістю 5 000 грн; диван розкладний тримісний вартістю 10 000 грн; телевізор Панасонік ТХ-Р46СТ30Е вартістю 9 700 грн; планшет Самсунг Галаксі таб 4 10,1 вартістю 5 000 грн; смартфон Самсунг Галаксі вартістю 3 000 грн. Обгрунтовує тим, що у шлюбі фактично прожили нетривалий період часу - трохи більше року, а потім перестали вести спільне господарство. За цей час спільні кошти витрачали в основному на поточні потреби сім`ї. Разом з тим, було придбано і деякі дороговартісні речі. Так, на замовлення родичі дружини виготовили меблеву стінку у спальню за 5 000 грн. Також придбали розкладний тримісний диван, який вартує 10 000 грн. Крім того, було придбано телевізор Панасонік ТХ-Р46СТ30Е-на даний час такий телевізор (б/в) коштує 9 700 грн. За сімейні кошти також придбали планшет Самсунг Галаксі Таб 4 10,1- на даний час такий планшет б/в коштує 5 000 грн. Також було куплено смартфон Самсунг - станом на сьогодні такий смартфон бувший у використанні коштує 3 000 грн. Протягом спільного проживання дружина не працювала. Тому фактично гроші для потреб сім`ї заробляв сам. Але не заперечує того факту, що таке майно вважається набутим за час шлюбу і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Бажає залишити відповідачці всі придбані речі, а сам хоче отримати лише грошову компенсацію вартості своєї частки у нажитому майні. Вартість спільно нажитого майна становить 32 700 грн, грошова компенсація замість частки (1/2) у праві спільної сумісної власності становить 16 350 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з підстав викладених у позові. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивачка, за зустрічним позовом відповідачка, пояснила, що стінку не купували, а майстрував її відчим з власних матеріалів, диван купувала мама в кредит, телевізор був придбаний ще до шлюбу. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову та відмові у задоволенні первісного позову за безпідставністю. Свдок [PERSON] пояснила, що подарувала сину 2000 доларів на день народження, але документально не оформляла. Син на той час перебував у шлюбі і вона передбачала, що за ці кошти він купить автомобіль, але не хотіла б щоб ним користувалась невістка. Свідок [PERSON] підтвердила, що гроші у розмірі 2000 доларів її мама подарувала брату [PERSON] . Речі купували за гроші брата, так як він працював. Суд, заслухавши сторони, свідків, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2015 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, даний факт визнається сторонами. Автомобіль Chery QQ, д.н.з. [NUMBER] , куз.№ [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу №2341/2016/045040 придбано 02.09.2016, вартість складає 10000 грн, дата реєстрації автомобіля 03.09.2016, що підтверджується відповіддю начальника Територіального сервісного центру №5642 РСЦ МВС в Рівненській області №31/17-5642-36 від 22.02.2018 (а.с.22). Згідно відповіді в.о. начальника Територіального сервісного центру №5642 РСЦ МВС в Рівненській області №31/17-5642-425 від 11.07.2019 автомобіль Chery QQ, д.н.з. [NUMBER] , куз.№ [NUMBER] 18.04.2017 зареєстровано за гр.. [PERSON] , [INFO] , згідно ДКП№5642/2017/420812 від 18.04.2017, вартість придбання складає 49000 грн (а.с.75). У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У свою чергу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію за проданий автомобіль Chery QQ, оскільки він був придбаний сторанами під час шлюбу. При розрахунку вартості компенсації, суд враховує ціну фактичного його продажу за договором купівлі-продажу у розмірі 49000 грн. Суд розцінює критично пояснення [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] щодо придбання автомобіля за власні кошти, оскільки доказів які б це підтверджували немає. Телефон Самсунг, вартістю 3000 грн та планшет Самсунг, вартістю 5000 грн були придбані за спільні кошти і цей факт визнається сторонами в ході судового розгляду, планшет залишився у користуванні [PERSON] . Тому, оскільки, були придбані під час шлюбу і є спільним майном подружжя, з [PERSON] необхідно стягнути Ѕ частину вартості цього майна на користь [PERSON] . Стосовно іншого майна, то його наявність, придбання під час шлюбу та вартість є недоведеними, а отже вимоги щодо компенсації Ѕ частини вартості безпідставними.

Outcome: approved