Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

26.04.2021\~року\~до\~суду звернувся\~позивач\~з\~вказаним позовом\~до\~відповідача,\~\~в якому\~просив суд стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 липня 2019 року по 27 січня 2020 року включно, у розмірі 43915 грн. 00 коп., який зазначений без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податки та збори підлягають відрахуванню при сплаті. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що працював у філії «Новоград-Волинська ДЕД» Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» ВАТ Державна акціонерна компанія«Автомобільні дороги України» (надалі ДП «Житомироблавтодор») машиністом автогрейдера. 23 липня 2019 року він був звільнений з даного підприємства за власним бажанням. На час звільнення йому була нарахована заробітна плата, однак виплачена із запізненням аж 27 січня 2020 року. Оскільки роботодавець не провів розрахунок у день його звільнення та до цього часу не виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.07.2019 року по 27.01.2020 року в сумі 43915, 00 грн. змушений звернутися до суду. 28.04.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.06.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач заявив клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити. Відповідач до суду повторно не прибув, про час та місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, відзиву на позов не подав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» ВАТ Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та працював на посаді машиніста автогрейдера, що вбачається із копії трудової книжки /а.с.8,9/. Наказом роботодавця від 23.07.2019 року позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю за ст. 38 КЗпП України/а.с.10/. Як слідує з довідки від 06.08.2019 року за №159 середньоденний заробіток позивача складає 351 грн. 32 коп. /а.с.11/. Як посилається позивач та не спростовано відповідачем у день звільнення роботодавець не провів остаточного розрахунку, зокрема не виплатив заробітної плати. Заробітна плата позивачу була виплачена остаточно 27 січня 2020 року згідно до банківської роздруківки/а.с.12/. Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Ст. 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відтак судом встановлено, що відповідач своєчасно не виплатив позивачем належну суму заробітної плати одразу при його звільненні, тобто, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку Зазначені обставини відповідачем не спростовані ( відзиву на позов останнім не подано) і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за весь час затримки, суд враховує наступне. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.27 Закону\~"Про оплату праці" та Порядку, розмір середнього заробітку, який відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час затримку розрахунку, становить 43915, 00 грн. (351,32 грн. х 125, де 351,32 грн. - це середньоденний розмір заробітної плати позивача; 125 - кількість робочих днів затримки з 23.07.2019 року по день остаточного розрахунку 27.01.2020 включно (за виключенням святкових днів, яких за цей період часу було 6). У зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 43915,00 грн. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved