Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «ГАММА» (далі ВАТ «Гамма»), в якому просив стягнути з відповідача на його користь різницю недоотриманої пенсії у розмірі 55\~845,77 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 20\~000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він як особа, що працювала у наукових підрозділах державного підприємства «Особливе конструкторське бюро «ЕЛМІС», правонаступником якого є відповідач, має право на пенсію за Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність». У 20072012 р.р. він неодноразово звертався до відповідача з приводу видачі йому довідки про заробітну плату наукового (науково-педагогічного) працівника за встановленою формою за період роботи 1979-1983 р.р. Однак, відповідачем надавались довідки за іншою формою, яка встановлена для призначення пенсії на загальних підставах. Тільки після винесення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 28 вересня 2012 р., яким відповідача було зобовязано видати довідку про заробітну плату для обчислення наукової пенсії, та його чисельних звернень, в тому числі до правоохоронних органів, йому була видана така довідка від 4 вересня 2014 р. Оскільки вказану довідку він не отримав своєчасно, пенсія йому була призначена у липні 2010 р. на загальних підставах. Таким чином, він недоотримав за період з липня 2010 року по вересень 2014 року суму у розмірі 55\~845,77 гривень (різниця між сумою наукової пенсії та сумою фактично отриманої пенсії на загальних підставах). Крім того, позивач вказує, що неправомірними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в тому, що протягом значного періоду часу він був змушений звертатись до суду, правоохоронних органів задля поновлення своїх порушених прав, що вплинуло на звичний спосіб життя, змушувало нервувати та переживати. Посилаючись на вимоги статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частини першої статті 1166, статті 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали письмові заперечення проти позову, в яких зазначили, що на даний час ВАТ «ГАММА» визнано банкрутом та триває ліквідаційна процедура. Протягом ліквідаційної процедури позивач дійсно звертався до попереднього ліквідатора протягом 20102012 р.р. із заявою про видачу йому довідки про заробітну плату наукового працівника за період 1979-1983 р.р. Позивач видавались довідки за формою, передбаченою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та повідомлялось про відсутність у ліквідатора відомостей щодо підтвердження наукового стажу позивача. Після того, як рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2012 р., яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 р., було зобовязано відповідача видати довідку про заробітну плату для обчислення наукової пенсії, відпали сумніви щодо підтвердження права позивача на наукову пенсію. Позивач після отримання рішення суду звернувся до відповідача із заявою про видачу йому вказаної довідки лише 27 квітня 2013 р., на яку йому дійсно 14 червня 2013 р. було помилково видано довідку за іншою формою. Про помилкову видану довідку ліквідатор дізнався від працівників правоохоронних органів лише у вересні 2014 р., а не від позивача, який до ліквідатора з 27 квітня 2013 р. більше не звертався та про невиконання рішення суду не повідомляв. Оформлену належним чином довідку позивачу було видано 4 вересня 2014 р. Вважають, що довідка була оформлена позивачу своєчасно, а вина в несвоєчасному оформленні пенсії лежить на позивачеві. Розмір пенсії позивача постійно змінювався в сторону зростання. Крім того, для обчислення розміру недоотриманої пенсії позивач брав розмір 2\~847 гривень, який отримав у жовтні 2014 р., а не у вересні 2014 р. Також вказали, що вимоги статті 1167 ЦК України не розповсюджуються на спірні відносини. Просили у задоволенні позову відмовити. Крім того, представники відповідача просили застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності щодо позовних вимог за період з липня 2010 року по 13 квітня 2012 року, про що надали відповідну заяву. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Позивач [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя (далі УПФУ) з 29 липня 2010 року, отримуючи з цього часу до 11 вересня 2014 р. пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та з 11 вересня 2014 р. пенсію наукового працівника відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», що підтверджується відповіддю УПФУ від 16 червня 2015 р. № 6178/10 на запит суду (арк. справи 8384). Відповідач ВАТ «ГАММА» постановою Господарського суду Запорізької області від 8 листопада 2011 р. визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21 листопада 2012 р. ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] (арк. справи 4146). Судом встановлено та це не оспорюється сторонами, що пенсія за віком на загальних підставах позивачу була призначена з 29 липня 2010 р. в тому числі, на підставі довідки ВАТ «ГАММА» за формою, передбаченою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». З метою отримання довідки для призначення позивачу наукової пенсії він неодноразово звертався до відповідача із відповідними заявами, однак довідка необхідної форми не була йому видана, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили. Так, як встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2012 р., яке набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 р., [PERSON] має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», з огляду на що довідка для обчислення наукової пенсії має відповідати змісту та формі, визначеній Постановою Правління Пенсійного фонду України від 6 квітня 2011 р. № 103. Судом, зокрема, було встановлено, що у 20102012 р.р. позивач звертався до ВАТ «ГАММА» із заявою про видачу такої довідки, однак 13 грудня 2011 р. ВАТ «ГАММА» надало довідку за формою, що передбачена для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інших довідок ВАТ «ГАММА» не видавало, зазначаючи про необхідність звернення позивача до УПФУ. Однак, після звернення до УПФУ та направлення УПФУ запиту до ВАТ «ГАММА», відповідачем було повідомлено, що довідка вже видавалась у грудні 2011 р. Суд встановив, що відмова відповідача у видачі довідки, яка б відповідала вимогами вищевказаної Постанови Правління Пенсійного фонду України від 6 квітня 2011 р. № 103, порушує право позивача на отримання пенсії як наукового працівника, внаслідок чого зобовязав відповідача видати позивачеві довідку належної форми (арк. справи 89). В силу вимог частини першої статті 14 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вищенаведені обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2012 р. позивачу за вказаним судовим рішенням було видано виконавчий лист, який був предявлений до виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (арк. справи 1618). 14 червня 2013 р. ВАТ «ГАММА» видало позивачеві довідку про заробітну плату знов за формою для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (арк. справи 19), а не відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», що обумовило подальші чисельні звернення позивача до відповідача, УПФУ, виконавчої служби, правоохоронних органів (арк. справи 2122, 23, 96, 97, 99-102). Тільки 4 вересня 2014 р. відповідач видав позивачу довідку № 01-22/15 про заробітну плату наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», що подається для призначення/перерахунку пенсії (арк. справи 20). Отже, фактично рішення суду було виконане відповідачем 4 вересня 2014 р., після чого позивачу з 11 вересня 2014 р. було проведено відповідний перерахунок пенсії та взято на облік до УПФУ як особу, що отримує наукову пенсію. Відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого\~абзацом першим\~частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», після досягнення чоловіками віку 62 роки за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого\~статтею 26\~Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років. До досягнення віку, встановленого цим абзацом, право на пенсію за віком мають чоловіки - наукові (науково-педагогічні) працівники [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до\~статті 23\~цього Закону та\~частини другої\~статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (внески). Для обчислення пенсії враховується заробітна плата наукового (науково-педагогічного) працівника за основним місцем роботи за весь період страхового стажу на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі якщо період страхового стажу на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менш як 60 календарних місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата за основним місцем роботи за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв. Пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку. При цьому, Переліком подання документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 6 квітня 2011 року № 103, передбачено надання довідки про підтвердження наукового стажу та довідки про заробітну плату наукового (науково-педагогічного) працівника. Як вбачається з відповіді УПФУ від 16 червня 2015 р. № 6178/10 на запит суду, наукова пенсія позивачеві виплачується з 11 вересня 2014 р. після надання ним, в тому числі, довідки № 01-22/15 від 4 вересня 2014 р. про заробітну плату наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», що подається для призначення/перерахунку пенсії. Розмір пенсії позивачеві було обчислено відповідно до наведених вище вимог Закону, який склав 2\~829,54 гривень, в тому числі 1\~435,56 гривень розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», 1\~393,98 гривень розмір пенсії за віком наукового працівника відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (арк. справи 8384). Фактично позивач уперше отримав пенсію в належному розмірі у жовтні 2014 р., тобто у місяці, наступному за місяцем перерахунку (враховуючи, що перерахунок проводився з 11 вересня 2014 р., тобто саме з цієї дати змінився розмір пенсії позивача). Відповідно до довідки УПФУ № 929 від 24 березня 2015 р. (арк. справи 33) розмір пенсії позивача у жовтні 2014 р. склав 2\~847,00 гривень. В силу частини другої статті 101 Закону «Про пенсійне забезпечення»\~підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. В даному випадку, ВАТ «ГАММА» повинно було надати позивачу довідку за його вимогою, що не було зроблено, у зв'язку\~\~з чим позивач і звертався до суду з вимогами про зобов'язання\~\~відповідача надати зазначену довідку. Внаслідок цього позивач не мав можливості отримати пенсію в належному розмірі як науковий працівник з 29 липня 2010 року, оскільки не мав довідки про підтвердження наукового стажу та довідки про заробітну плату наукового (науково-педагогічного) працівника, яку йому не надав відповідач. З наведених підстав суд доходить висновку, що з моменту настання у позивача права на отримання наукової пенсії і до її призначення ним було недоотримано певну суму пенсії, що є для нього матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в силу\~вимог статті 1166 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме: 1.наявність шкоди, 2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду, 3.причинний звязок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, 4.вина особи, що завдала шкоду. Як зазначено судом вище, у судовому засіданні було підтверджено наявність цих підстав для відшкодування шкоди позивачеві (наявність шкоди полягає у недоотриманні позивачем суми пенсії за період з липня 2010 р. по вересень 2014 р. включно; протиправність поведінки відповідача, його вина підтверджені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2012 р., яке набрало законної сили; причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою відповідача полягає у тому, що внаслідок несвоєчасного надання відповідачем зазначеної довідки наукова пенсія позивачу була призначена лише з 11 вересня 2014 р., а з 29 липня 2010 р. позивач був змушений отримувати пенсію на загальних підставах у значно меншому розмірі). Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно недоведеності позивачем факту звернення до пенсійного фонду з приводу оформлення пенсії та відмови у її оформленні з підстав відсутності довідки, оскільки без цієї підтверджувальної довідки, яку мав видати відповідач, не має сенсу звертатися до пенсійних органів. Про те, що ця довідка йому була необхідна, свідчить\~\~його звернення до суду з вимогою про зобов'язання відповідача надати довідку і рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя\~\~від 28 вересня 2012 р. такий обов'язок\~було\~покладено на відповідача. Зазначений висновок суду також підтверджується відповіддю УПФУ від 1 липня 2015 р. № 6716/10, згідно з яким [PERSON] за призначенням пенсії наукового працівника з 2010 року не звертався, заяви не надавав, оскільки згідно законодавства, яке діяло на той час без довідки про заробітну плату наукового працівника пенсія науковим працівникам не призначалася. Суд зауважує, що підставою для призначення наукової пенсії є саме зазначена довідка, яку відповідач видав тільки 4 вересня 2014 р., і тому в цьому випадку не є обовязковою наявність факту відмови УПФУ в призначенні позивачу наукової пенсії\~та в її виплаті за минулий час. Оскільки відповідно до вимог статті 1192 ЦК України шкода повинна відшкодовуватись згідно реального розміру спричиненої шкоди, суд доходить висновку, що розмір відшкодування слід визначити виходячи з розміру суми пенсії, реально отриманої позивачем у першому місяці після перерахунку пенсії у бік збільшення до належного розміру у жовтні 2014 р., тобто у розмірі 2\~847,00 гривень. Позивачем надано суду детальний розрахунок суми матеріальної шкоди (арк. справи 72), з якого вбачається, що за період з липня 2010 р. по вересень 2014 р., тобто за 49 місяців позивач фактично отримав пенсію у розмірі 83\~657,23 гривень (що підтверджено відповідними довідками УПФУ на арк. справи 2933). Виходячи з розміру пенсії за жовтень 2014 р. 2\~847,00 гривень, розмір пенсії, яку мав би отримати позивач в разі її призначення у липня 2010 р. за умови наявності в нього відповідної довідки, складає 139\~503,00 гривень (2\~847,00 х 49 місяців). Різниця між цим розміром та фактично отриманою пенсію склала 55\~845,77 гривень (139\~503,00 83\~657,23). Отже, суд вважає наданий позивачем розрахунок розміру шкоди обґрунтованим та таким, що має бути взятий до уваги. Також суд враховує, що заперечуючи проти розміру шкоди, відповідач е надав суду альтернативного її розрахунку, та не зазначив будь-яких доказів, які б спростовували правильність визначення позивачем розміру шкоди. З наведених підстав, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума недоотриманої пенсії за період з липня 2010 року по вересень 2014 року включно у розмірі 55\~845,77 гривень. Згідно з вимогами\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначено судом вище, під час розгляду справи були встановлені усі підтсави, необхідні для відшкодування шкоди, у тому числі й моральної. Як вказує позивач, моральна шкода, спричинена йому відповідачем, полягає у необхідності докладання певних зусиль (чисельні звернення до відповідача, правоохоронних органів, до суду) задля відновлення свого порушеного права, для чого знадобився тривалий час (49 місяців). Позивачу були спричинені моральні страждання, душевні та психічні хвилювання внаслідок того, що відповідач ухилявся від добровільного відновлення порушених прав позивача. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Однак, на переконання суду, при визначенні суми моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, позивач не в повній мірі врахував положення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що відповідною компенсацією позивачеві моральної шкоди буде сума у розмірі 5\~000,00 гривень, яка визначена судом з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача протягом більше 4 років докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків. З огляду на викладене, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності з таких підстав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність, про застосування наслідків пропуску якої вказує відповідач, встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про своє порушене право у вигляді недоотриманої суми пенсії (що є предметом спору у справі) позивач довідався після призначення йому пенсії як науковому працівнику 11 вересня 2014 р., після чого він зміг зясувати, зокрема, розмір недоотриманої пенсії. Отже, строк позовної давності позивач не пропустив. Доводи відповідача про те, що матеріальна та моральна шкода позивача тривала у часі, з огляду на що слід застосувати позовну давність за вимогами за період з липня 2010 р. до 13 квітня 2012 р., не заслуговують на увагу, оскільки обчислення строку позовної давності зазначеними вище вимогами ЦК України повязуються із днем, коли особа дізналась про своє порушене право, а не з періодом часу, за який предявляються позовні вимоги. Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] до ВАТ «ГАММА» частково, стягуючи з відповідача на користь позивача суму недоотриманої пенсії за період з липня 2010 року по вересень 2014 року включно у розмірі 55\~845,77 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 5\~000,00 гривень, а у задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє. На підставі вимог статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, тобто у розмірі 608,46 гривень (1% від 60\~845,77 гривень (55\~845,77 + 5000 = 60\~845,77)).

Outcome: partial