Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

1.21.05.2021 року позивач звернувся у Ківерцівський районний суд Волинської області з позовною заявою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої неефективним розслідуванням, незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю слідчими СВ ВП №1 (місто Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №42014030100000012 від 07.03.2014 року. Розпорядженням Голови Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.07.2021 року, у зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду справи у зв`язку з неможливістю призначення суддів на справу, в порядку\~статті 31 ЦПК України, цивільна справа за позовом [PERSON] передана на розгляд Рожищенському районному суду Волинської області і надійшла в суд 12.07.2021 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 року, цивільну справу передано на розгляд судді І.І. Сіліча. До відкриття провадження у даній цивільній справі суддею І.І. Сілічем заявлено самовідвід, який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13.07.2021 року задоволено, а справу передано до канцелярії суду для проведення повторного авторозподілу. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021 року, цивільну справу передано на розгляд судді Н.В. Шептицької. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання на 09.08.2021 року ( ас 54-55). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 09.08.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 08.09.2021 року ( ас 76-78). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 08.09.2021 року до участі у справі залучено співвідповідачів - Головне управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області. Розгляд справи відкладено на 04.10.2021 року ( ас 125-128). 04.10.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 26.10.2021 року. 26.10.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 28.10.2021 року. 28.10.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 16.11.2021 року. 16.11.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 29.11.2021 року. 29.11.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 16.12.2021 року. Оголошення перерв у судовому засідання пов`язане з обмеженим часом бронювання проведення відеоконференції із залу судового засідання, що знаходиться за межами приміщення Рожищенського районного суду Волинської області. 2. \~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200\~000 грн, 5\~000 грн матеріальної шкоди та 4\~000 грн витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.03.2014 року він звернувся до прокурора Ківерцівського району із заявою про вчинення злочину та внесення відомостей про це до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі ЄРДР) і досудове розслідування триває вже сьомий рік. Кримінальне провадження зареєстроване за № 42014030100000012 від 07.03.2014 року ( далі КП). В даному КП слідчі п`ять разів виносили постанову про його закриття і жодного разу йому про це в установленому законом порядку не повідомили, а копії постанов про закриття КП не надсилали. Крім того, ухвалами судів декілька разів були скасовані ухвали слідчих про закриття КП і зроблені конкретні вказівки слідчим щодо того, які слідчі дії необхідно повести. Проте, дані вказівки не були виконані. Крім того, за сім років від нього, як потерпілого, не відібрали пояснення. Вказані обставини свідчать про низьку ефективність, якість та продуктивність діяльності слідчих, внаслідок чого сім років результати із завдань кримінального провадження значною мірою не відповідають обгрунтовано допустимим результатам, які повинні бути і об`єктивно мали бути досягнуті за цей час. Такою бездіяльністю слідчих органів йому була заподіяна матеріальна і моральна шкода, які полягають у наступному. Позивач п`ять разів був змушений оскаржувати незаконні постанови слідчих і п`ять разів брати участь в судових засіданнях та доводити незаконність дій слідчих, що змушувало його прикладати значних зусиль для того, щоб знайти слідчого, ознайомитися з матеріалами КП, ходити в поліцію, писати клопотання, витрачати свій час та власні кошти на виготовлення копій документів, нести витрати на адвоката, платити йому за консультації і підготовку процесуальних документів тощо. Вважає, що його матеріальні витрати склали 5\~000 гривень. Моральну шкоду оцінює в розмірі 200\~000 гривень, яка полягає в тому, що йому, людині з інвалідністю, в незаконний спосіб встановили незаконний психіатричний діагноз, без висновку опікунської ради намагалися визнати недієздатним, в примусовому порядку пройшов судово-психіатричну експертизу і 23 доби на цей час був позбавлений волі через незаконні дії міського голови. Кожне порушення прав людини містить елемент приниження людської гідності і тягне для потерпілого негативні наслідки, фізичні і душевні страждання. Саме це знайшло відображення в його свідомості у формі відчуття і уявлення. Враховуючи тривалість вимушених змін в його житті, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок неефективного розслідування та службової недбалості слідчих через неефективне розслідування кримінального провадження терміном сім років, вважає, що йому завдана моральна шкода в сумі 200\~000 гривень. Судові витрати складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 4\~000 гривень. Враховуючи вищенаведене у сукупності, просить стягнути матеріальну і моральну шкоди, а також витрати на правничу допомогу, які слід стягнути із спеціального рахунку Державної казначейської служби України. 09.08.2021 року представник Державної казначейської служби України подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необгрунтованістю і з урахуванням тієї обставини, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем ( ас 62-64). 10.08.2021 року представник Міністерства внутрішніх справ України подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю і з урахуванням тієї обставини, що Міністерство внутрішніх справ України не є належним відповідачем ( ас 87-94). 12.08.2021 року представник Відділення поліції №1 (місто Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області повідомив, що Відділення не є юридичною особою, а тому не має права представляти органи Національної поліції у суді ( ас 106). 30.09.2021 року представник Головного управління Національної поліції у Волинській області подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю ( ас 138-142). Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області відзиву на позовну заяву не подали. 16.12.2021 року позивач подав пояснення щодо надання доказів неефективності досудового розслідування за результатами дослідження в суді матеріалів КП, в яких зазначив, що досліджені в суді докази підтверджують те, що слідчими поліції не проведено жодної слідчої дії та нікого не допитано ( ас 234-242). 3.Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, який просив задовольнити. Представники Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю і з урахуванням тієї обставини, що дані органи не є належними відповідачами у спірних правовідносинах. Представники Відділення поліції №1 (місто Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області у судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи. 16.12.2021 року представник Відділення поліції №1 (місто Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області подав заяву про розгляд справи у його відсутності ( ас 243). 22.11.2021 року представник Головного управління Національної поліції у Волинській області подала заяву про розгляд справи у її відсутності ( ас 230-231). Суд, заслухавши думку учасників справи, ухвалив розглядати справу у відсутності учасників справи, що не з`явилися, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України. 4.Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви і відзиви на позовну заяву, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. З досліджених у судовому засіданні матеріалів КП вбачається наступне. 07.03.2021 року позивач звернувся до прокурора Ківерцівського району із заявою про кримінальне правопорушення за статтями 364, 367 КК України, вчинені головою Ківерцівської міської ради В.В. Жгутовим ( ас 9-10 КП). \~ \~ \~ \~Дата внесення заяви позивача до ЄРДР 07.03.2014 року ( ас 1-2 КП). Доручення про проведення досудового розслідування датоване 07.03.2014 року ( ас 3 КП). 07.03.2021 року була винесена постанова про визначення прокурорів у КП і начальнику СВ Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській обалсті 07.03.2014 року надіслано повідомлення про призначення прокурора у КП ( ас 4, 5 КП). 07.03.2014 року прокурором прокуратури Ківерцівського району винесена постанова про визначення територіальної підслідності і визначено місцем проведення досудового розслідування КП територію міста Ківерці Волинської обалсті та доручено його слідчому відділу Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області ( ас 6 КП). 07.03.2014 року прокурором прокуратури району винесена постанова про об`єданння матеріалів досудових розслідувань ( ас 7-8 КП). 30.04.2014\~року уповноваженою особою слідчого органу винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень ( ас 25-26 КП). З матеріалів КП вбачається, що жодних слідчих дій у період з 07.03.2014 року по 30.04.2014 року проведено не було. 11.06.2014 року постановою прокурора прокуратури району постанову слідчого від 30.04.2014 року скасовано як незаконну, оскільки встановлено, що розслідування проведено не об`єктивно та неповно, слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій для з`ясування усіх важливих обставин події ( ас 27 КП). 12.12.2014\~року уповноваженою особою слідчого органу винесена постанова про закриття кримінального провадження, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України ( відсутність в\~діянні складу кримінального правопорушення) у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень ( ас 32 КП). З матеріалів КП вбачається, що жодних слідчих дій у період з 11.06.2014 року по 12.12.2014 року проведено не було. Зокрема, відсутній протокол допиту свідка [PERSON] , на проведення якого є посилання у постанові від 12.12.2014 року. Супровідна про надіслання постанови від 12.12.2014 року позивачу містить інформацію про те, що КП закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення ( ас 33). Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2015 року закрито провадження з розгляду скарги позивача на постанову від 12.12.2014 року, оскільки 25.11.2015 року, тобто через одинадцять місяців, постановою заступника прокурора району постанова слідчого від 12.12.2014 року скасована з тих підстав, що розслідування проведено не об`єктивно та неповно. Дані вказівки допитати [PERSON] , і як свідків [PERSON] , [PERSON] ( ас 34-35, 36 КП). 10.12.2015 року заступник прокурора району скерував КП для організації досудового розслідування начальнику СВ Ківерцівського відділення поліції ГУНП у Волинській області ( ас 37). 07.09.2016\~року уповноваженою особою слідчого органу винесена постанова про закриття кримінального провадження, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України ( відсутність в\~діянні складу кримінального правопорушення) у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень ( ас 39 КП). З матеріалів КП вбачається, що жодних слідчих дій у період з 25.11.2015 року по 07.09.2016 року, тобто протягом дев`яти місяців, проведено не було. Зокрема, відсутній протокол допиту свідка [PERSON] , на проведення якого є посилання у постанові від 07.09.2016 року. Супровідна про надіслання постанови від 08.09.2016 року позивачу містить інформацію про те, що КП закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення ( ас 40). Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду Волинської області від 29.11.2016 року постанову від 07.09.2016 року скасовано з тих підстав, що жодної слідчої дії у даному кримінальному провадженні проведено не було. Зобов`язано уповноважену особу слідчого органу допитати [PERSON] і допитати як свідків [PERSON] , [PERSON] ( ас б/н КП). 22.12.2016 року, тобто через два\~роки і\~дев`ять місяців з дня внесення відомостей до ЄРДР, проведено лише одну слідчу дію і [PERSON] допитано як свідка ( ас б/н КП). 28.04.2017\~року уповноваженою особою слідчого органу винесена постанова про закриття кримінального провадження, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України ( відсутність в\~діянні складу кримінального правопорушення) у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень ( ас б/н КП). З матеріалів КП вбачається, що [PERSON] і [PERSON] , як свідків не допитано. Супровідна про надіслання постанови від 28.04.2017 року позивачу містить інформацію про те, що КП закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення ( ас б/н КП). Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.10.2018 року, тобто через один рік і п`ять місяців, скасовано постанову від 28.04.2017 року про закриття КП. В ухвалі судді зазначено, що слідчим не виконані всі вказівки ухвали слідчого судді Рожищенського районного суду Волинської області від 29.11.2016 року ( ас б/н КП). 25.05.2020\~року уповноваженою особою слідчого органу винесена постанова про закриття кримінального провадження. Проте, в матеріалах справи відсутні оригінал або копія даної постанови. З матеріалів КП вбачається, що жодних слідчих дій у період з 02.10.2018 року по 25.05.2020 року, тобто протягом одного року і вісім місяців, проведено не було. Зокрема, слідчим не виконані всі вказівки ухвали слідчого судді Рожищенського районного суду Волинської області від 29.11.2016 року і ухвали слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.10.2018 року. 29.03.2021\~року ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області скаргу позивача задоволено і постанову від 22.05.2020 року скасовано у зв`язку з поверхневим досудовим слідством. Крім того, в ухвалі зазначено, що протокол допиту в якості потерпілого [PERSON] від 24.07.2014 року не містить жодного підпису самого потерпілого. Даний протокол друкованої форми за підписом слідчого СВ Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області капітана поліції С.М. Гаврука, а тому даний процесуальний документ не може бути взятий до уваги, як процесуальна дія у даному кримінальному провадженні. В той же час відсутні будь-які дані про відмову особи від підпису даного протоколу. З матеріалів КП вбачається, що з 29.03.2021 року по день ухвалення рішення у справі, тобто протягом восьми місяців, жодних слідчих дій у кримінальному провадженні не проведено. Таким чином, кримінальне провадження № 42014030100000012 на час розгляду справи знаходиться на стадії розслідування, підозру нікому не оголошено, справа до суду не скерована. У судовому засіданні встановлено, що з 07.03.2014 року по 16.12.2021 року, тобто за сім років і дев`ять місяців, у кримінальному провадженні винесено п`ять постанов про закриття кримінального провадження, які були скасовані, і проведена лише одна слідча дія допитано одного свідка. Слідчим органом не виконані всі вказівки ухвали слідчого судді Рожищенського районного суду Волинської області від 29.11.2016 року і ухвали слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.10.2018 року. 5.Надаючи правову\~оцінку встановленим\~у судовому\~засіданні фактичним\~обставинам справи, суд керується такими нормами права. У\~статті 56 Конституції України\~проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2\~статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, абзацу другого частини третьої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша\~статті 1167 ЦК України). Аналіз положень статей 11, 23 та 1167\~ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року по справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20) зазначено, що «за відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. […] Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21) зазначено, що «відповідно до\~статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і основоположних свобод\~особа може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.\~ \~ \~ \~ \~Дана правова позиція суду грунтується на висновках, що викладені в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 308/14232/18, в постанові Верховного суду від 01.12.2021 року у справі № 180/2044/19, в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц, в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 757/33629/19. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56). \~ \~ \~ \~Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. \~ \~ \~ \~У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3,\~19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Частинами 1 та 2\~статті 28 КПК України\~передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені\~КПК\~строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження\~суд. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. У цьому контексті не можна не звернути увагу на практику ЄСПЛ, який неодноразово зазначав свою позицію щодо проведення ефективного офіційного розслідування та дотримання розумних строків. Наприклад, у рішенні у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року ЄСПЛ зазначив, що відлік перебігу розгляду кримінальної справи для вирішення питання щодо його "розумності" у сенсі частини 1 статті 6 Конвенції починається з моменту виявлення ставлення державних органів до особи як до підозрюваного або як до обвинуваченого у вчиненні злочину. Зокрема, відлік строку провадження може починатися з дня: взяття особи під варту; повідомлення її про порушення щодо неї кримінальної справи; початку досудового розслідування. 6.Реалізацію позивачем права на оскарження бездіяльності слідчих під час досудового розслідування кримінального провадження за № 42014030100000012 від 07.03.2014 року у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, на думку суду, не може вважатися в достатній мірі підставою для відмови у позові, оскільки процесуальні дії в ході досудового розслідування здійснюються і після оскарження бездіяльності слідчих органів не в повній мірі, досудове розслідування у справі, яку позивач для себе вважає вирішальною і значущою, протягом тривалого часу не завершується, що не сприяє в повній мірі реалізації його прав як потерпілого в кримінальному провадженні, бездіяльність слідчих під час досудового слідства в рамках даного кримінального провадження носить систематичний характер, що встановлено рішеннями слідчих суддів. \~ \~ \~ \~На думку суду, позивачем доведено суду наявність завданої моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювачів (визнання незаконною бездіяльності), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, тобто позивач зазнавав у певній мірі моральної шкоди, яка не може бути виправлена шляхом лише констатації факту порушення. Так, тривале неналежне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні і систематичність наведених вище дій здатні призвести до моральних страждань особи, зокрема спричиняє позивачу відчуття: невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, тощо. Вказане тривало протягом значного часу та триває і по даний час (протилежного не доведено) та потребує для позивача докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе. Згідно підпункту «а» пункту 1 частини 2 статті 38 КПК України, досудове слідство здійснюють: слідчі підрозділи органів Національної поліції. Згідно статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц\~(провадження № 14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 200/8310/18 (провадження № 61-14033св20) зазначено, що «відповідно до\~статті 2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1174 ЦК України\~є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачему справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Враховуючи ту обставину, що Відділення поліції №1 (місто Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області, є слідчим підрозділом органу Національної поліції і не має статусу юридичної особи, то суд доходить висновку, що у даній справі, виходячи зі змісту і суті спірних правовідносин, належним відповідачем є Головне управління Національної поліції у Волинській області. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позивачу була заподіяна моральна шкода діями та бездіяльністю відповідача - Головним управлінням Національної поліції у Волинській області, а саме винесенням незаконних рішень, тривалою бездіяльністю посадових осіб, пов`язаною з невиконанням своїх обов`язків, неодноразовим прийняттям слідчими постанов про закриття кримінального провадження щодо матеріалів досудового розслідування, не проведенні комплексу дій, передбачених\~КПК України, не виконання вимог ухвал суду тощо. Також суд враховує, що кримінальне провадження, в рамках якого бездіяльністю органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, безпосередньо стосується його особисто. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про доведення позивачем фактів тривалої протиправної бездіяльності і протиправних дій посадових осіб відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо проведення необхідної перевірки заяви [PERSON] про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів, чим позивачу була заподіяна моральна шкода. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь настання негативних явищ в житті позивача, який є інвалідом 3-ї групи ( ас 10, 71) та тривалість строку порушення його законних прав. При визначенні розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах суд ураховує те, що моральна шкода, яка стягується в судовому порядку, не повинна бути джерелом збагачення особи, на користь якої вона стягується, оскільки моральна шкода є видом цивільної відповідальності, яка повинна відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області позивачу була заподіяна моральна шкода, а тому позов про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення на суму 5 000 гривень. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Згідно пункту 35 вказаного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державної бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. 7.В частині вимог позивача до Міністерства внутрішніх справ України, Відділення поліції №1 (місто Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди слід відмовити з тих підстав, що дані органи не є належними відповідачами. 8.Щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5\~000 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частина 2 статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У судовому засіданні позивач не довів сам факт заподіяння йому діями та бездіяльністю органу досудового розслідування матеріальних збитків, не надав жодного належного допустимого та достовірного доказу заподіяння таких збитків. Ті обставини, що [PERSON] поніс матеріальні витрати на виготовлення копій документі, підготовку скарг, витрати на проїзд, не є матеріальними збитками у розумінні вимог статті 22 ЦК України. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у позовні в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог в цій частині. 9.Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4\~000 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, згідно частини 3\~статті 137 ЦПК України. У Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час . З матеріалів справи вбачається, що позивачем додано до позовної заяви договір № 009 про надання правничої допомоги в цивільній справі від 12.05.2021 року та квитанція до прибуткового касового ордера на суму 4\~000 грн ( ас 8, 9). Однак, не надано складений і підписаний адвокатом розрахунок вартості правової допомоги, порядок обчислення вартості наданої правової допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, всупереч вимог\~статті 137 ЦПК України\~та висловленим Верховним Судом правовим позиціям, позивач суду не дав. Та обставина, що позивач фактично поніс витрати на професій правничу допомогу та сплатив адвокату кошти, сама по собі, без надання належних доказів про надані послуги та їх обгрунтовану та підтверджену вартість, не слугує підставою для стягнення понесених витрат з відповідача. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про відмову позивачу у вимозі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 6 частини 1\~статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини 6\~статті 141 ЦПК України,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial