Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В червні 2018 р. позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом до відповідача [PERSON] Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області про стягнення майнової шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 18 січня 2005 року був звільнений з посади судді Полонського районного суду Хмельницької області у звязку з виходом у відставку у відповідності до ст. 43 Закону України «Про статус суддів». До 1 лютого 2007 року довічне грошове утримання виплачувалось йому ТУ ДСА в Хмельницькій області в розмірі 88 відсотків заробітної плати судді Полонського районного суду Хмельницької області. 26 січня 2007 року пенсійну справу для продовження виплати довічного грошового утримання судді у відставці в цьому ж розмірі ТУ ДСА в Хмельницькій області по акту від 26 січня 2007 року передано до УПФ в Полонському районі. Розпорядженням начальника УПФ в Полонському районі № 133403 від 1 липня 2011 року продовжено виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88 відсотків заробітної плати судді Полонського районного суду з 1 березня 2007 року, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. 5 травня 2018 року на виконання рішення Конституційного Суду України № 1-р від 27 лютого 2018 року він письмово звернувся до голови Державної казначейської служби України [PERSON] на повернення пенсії в безспірному порядку отриманої у вигляді податку з доходів фізичних осіб та військового збору за період з 1 липня 2014 року по 1 березня 2018 року із щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 77067.85 грн. Листом за № 01-16/164 від 11.05.2018 року йому відмовлено у виплаті і запропоновано надати рішення суду про стягнення коштів шляхом списання з відповідних рахунків Державної казначейської служби України. Не погоджуючись з такими діями відповідача, просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України 75626.80 грн . майнової шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання завданої законом, що визнаний неконституційним. У встановлений судом строк відповідач відзиву не подав. Третьою особою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, яку суд сприймає у відповідності до ст.181 ЦПК України, як пояснення щодо позову. У своїх поясненнях третя особа заперечує щодо позову [PERSON] та вказує, що, оскільки положення ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166 від 27.03.2014 року щодо оподаткування довічного грошового утримання втратили чинність 27.02.2018 року, то утримання за період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року з щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] здійснювалось правомірно, на підставі діючого закону. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 27 червня 2018 року до суду третьою особою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, яку суд сприймає у відповідності до ст.181 ЦПК України, як пояснення щодо позову. 02 липня 2018 року до суду відповідачем головним управлінням Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області подано заяву про відвід судді. У звязку з перебуванням головуючої судді у відпустці, заяву про відвід розглянуто 31 липня 2018 року та у задоволенні такої відмовлено. 03 липня 2018 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив у справі, який, ухвалою суду від 02 серпня 2018 року йому повернуто, оскільки така відповідь, всупереч вимогам ст.ст. 178, 179, 183 ЦПК України, не містила підтверджень її надсилання іншим учасникам справи. 17 серпня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення у справі. 3. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону(ч.2.ст.5 ЦПК). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій(ч.4,5ст.12 ЦПК) Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують\~\~ доказування(ч.3 ст.82 ЦПК). Ст.152 [PERSON] України\~визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.Ч.3 цієї статті фізичним або юридичним особам гарантоване право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними.\~\~ Відповідно до вимог\~ст.10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~[PERSON] України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Ст.22 ЦК України\~гарантовано право особі на відшкодування збитків завданих у результаті порушення її цивільного права. Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права, про що зазначив Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року. Згідно ч.3\~ст.22 ЦК України\~збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до\~статті 56 [PERSON] України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень. Відповідно до ст.\~22,\~1166,\~1173,1175 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. [PERSON] України в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому правильно визначена відповідачем у справі, враховуючи Положення про [PERSON] казначейську службу України, та правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10.01.2018 року , справа № 454/1642/16-ц. Таким чином, за умовами даного делікту, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди органом державної влади, суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме встановити факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. Згідно з\~ст. 1175 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Вищезазначена норма є спеціальною по відношенню до положення\~ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме: завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування. Під невідповідністю нормативно-правового акту актам вищої юридичної сили слід розуміти суперечність між нормами оскаржуваного нормативно-правового акту та нормами встановленими актами вищої юридичної сили. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає\~[PERSON] України\~(є неконституційним), положення\~абзацу першого\~підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. \~Положення\~абзацу першого\~підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року\~№ 1166-VII\~(далі - Закон № 1166)\~пункт 164.2\~статті 164 Кодексу доповнено новим\~підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Після запровадження у законодавстві України з 1 липня 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни. Встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість, тому положення\~абзацу першогопідпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не відповідає\~частині першій\~статті 8 [PERSON] України. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. \~[PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. \~[PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується.(ст.8 [PERSON] України). Конституційний Суд України констатував, що правове регулювання у сфері оподаткування пенсій певних категорій осіб спотворює сутність обовязку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, оскільки не узгоджується з принципом рівності, а також з обумовленою ним вимогою збалансування прав та обовязків. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення такого принципу. Реалізація положення\~абзацу першого\~підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу створює умови, за яких громадянин, розмір пенсії якого перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), повинен сплачувати податок, а громадянин, розмір пенсії якого є нижчим, звільнений від такого оподаткування. Тобто платники, які сплачували більші соціальні внески протягом трудової діяльності, відповідно до оспорюваного положення Кодексу повинні додатково сплачувати податок у розмірі, встановленому\~пунктом 167.4\~статті 167 Кодексу. Викладене дає підстави для висновку, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану. Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була\~ратифікованаУкраїною, передбачено, що держави-сторони зобовязані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12). Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обовязків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами. [PERSON] є суддею у відставці, що підтверджується копією посвідчення судді у відставці №00293.\~ Внаслідок прийняття Закону\~України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року\~№ 1166-VII\~(далі - Закон № 1166)\~пункт 164.2\~статті 164 Кодексу доповнено новим\~підпунктом 164.2.19, відбулось\~фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав. Після запровадження у законодавстві України в липні 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни. Вищезазначені положення визнані неконституційними. Дійсно, норми абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу втратили чинність з 27 лютого 2018 року, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду Укрїни. Суд підтвердив неконституційність норми Податкового\~\~ кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено після 27.02.2018 року, зупинено здійснення відрахувань з пенсійних виплат, що підтверджено в судовому засіданні. В той же час, важливо акцентувати увагу, що позивач недоотримав дохід у вигляді утриманого податку з пенсійних виплат, що, зокрема, підтверджується діями третьої особи, що перестала здійснювати відрахування податкових зобовязань з пенсійних виплат позивача після визнання\~\~ вищезазначеного акту неконституційним. Діями відповідача, третьої особи було порушено конкретно право позивача на майно, яке розглядається як автономне поняття в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод\~та полягає в правомірномуочікуванні, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, в приватних власних інтересах, встановлених національним законодавством. Мається на увазі, що набувши право на відставку, позивач мав право\~очікувати отримання пенсійних виплат у розмірі визначеному законодавством на дату виникнення такого права. Зміни в законодавстві нівелюють право позивача на майно, можливість\~\~ правомірного очікування доходу. Внаслідок здійснених відрахувань з 01 липня 2014 року по лютий 2018 року позивачу завдано шкоду, що оцінюється в грошовому виразі, виходячи із сукупної суми відрахувань 75626,80 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову та необхідність його задоволення.

Outcome: approved