Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання дітей. В обгрунтування позовних вимог вказує, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. У зв`язку з тим, що між ними не досягнуто домовленості про спосіб участі батька в утриманні дітей просить стягувати на її користь на утримання [PERSON] та [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину. Позивач в судове засідання не з"явилась, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав, що не заперечує проти стягнення з нього на утримання дітей на користь позивача аліментів в розмірі по 1250 гривень щомісячно на кожну дитину. Додатково зазначив, що підприємство "ВРФ Україна", директором і засновником якого він є, на даний час діяльності не здійснює, доходу він не отримує. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 06 серпня 2002 року [PERSON] , [INFO] та серії [NUMBER] від 04 березня 2009 року [PERSON] , [INFO] їх батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.10,12) Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дітей. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. В силу ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач [PERSON] не надала суду доказів достатності заробітку відповідача для призначення аліментів у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що в свою чергу унеможливлює присудження судом аліментів в розмірі, який просить позивач. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач проживає окремо, домовленості між сторонами про способи участі в утриманні дітей не досягнуто, доказів існування інших утриманців відповідач не надав, [PERSON] не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1250 гривень щомісячно на кожну дитину, суд, виходячи з принципу справедливості та розумності, зважаючи на обов"язок обох батьків по утриманню дітей присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1300 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідно до п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно дост. 5 ЗУ «Про судовий збір»від сплати судового збору позивач звільнена, тому судові витрати необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial