Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

13 січня 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів у частці на неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 травня 2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від спільного шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними не розірвано, однак [PERSON] проживає окремо, спільного господарства вони не ведуть. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі в їх вихованні та не цікавиться їх здоров'ям. Угоди щодо добровільної сплати аліментів між ними не досягнуто. Позивач не працевлаштована, доходів не отримує, перебуває у скрутному матеріальному становищі. Її статок не дозволяє самостійно утримувати дітей. Відповідач працює, отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати. На його утриманні інших неповнолітніх дітей немає, аліментів не сплачує, стягнення за виконавчими листами з нього не проводиться. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в частці від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти в 1/2 частці від його доходів, в решті позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що дійсно не проживає із позивачем, однак, не відмовляється від свого обов'язку по вихованню та утриманню дітей. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 24 травня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 травня 2003 року (а.с. 2). Від спільного шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтв про їх народження та з яких вбачається, що відповідач є їх батьком (а.с.3,4). Із довідки Війницької сільської ради Локачинського району від 08 лютого 2016 року № 155 вбачається та не заперечується сторонами, що діти проживають разом з матір'ю [PERSON], відповідач зареєстрований з ними за однією адресою, однак, фактично не проживає (а.с.20). Судом встановлено, що відповідач не приймає належної участі в утриманні своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно із ч.1,2 ст. 182 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, зокрема, те, що діти на даний час знаходяться на утриманні матері, остання непрацевлаштована, відповідач працює, отримує регулярний дохід в розмірі 2185,60 грн. на місяць, що стверджується довідкою про його заробітну плату № 8 від 11 січня 2016 (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували його непрацездатність, наявність на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також ту обставину, що він неспроможний сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Згідно із ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2016 року становить 1167 грн., від 6 до 18 років - 1455 грн. Виходячи із норм СК України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Враховуючи зазначене, а також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, беручи до уваги встановлений ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" максимальний розмір відрахувань із заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Згідно із п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved