Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

14.01.2021 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні частиною житлового будинку [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування частиною вказаною житлом, посилаючись на те, що [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками по 1/2 частині кожна житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , який був одружений з матір`ю позивачки [PERSON] . Однак, з травня 2017 року відповідач у вкзаному будинку не проживає, не приймає участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг, розірвав шлюб з [PERSON] , а отже втратив будь-які родинні та інші стосунки з позивачкою та третьою особою. Тому просить позов задовольнити. У заяві до суду позивачка [PERSON] та її представник адвокат Андрієвський О.А. просять розглянути справу за їх відсутності у зв`язку з карантинними обмеженнями, запровадженими через коронавірусну хворобу COVID-19; проти ухвалення заочного рішення не заперечують, з наслідками заочного розгляду ознайомлені. Третя особа на стороні позивачки [PERSON] в письмовій заяві просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом; відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Наведені обставини дають підстави для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.7), є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку в [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 30 серпня 2007 року (а.с.4), витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.5) та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2011 р (а.с.6). [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.33), є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування 1/2 частини житлового будинку від 26 червня 2007 року (а.с.31) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2007 р (а.с.32). У спірному житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та відповідач - [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою про склад сім`ї № 10014/26-14 від 29.12.2020 р (а.с.8). [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] та третьої особи - [PERSON] , що стверджується актовими записами про народження (а.с. 58,59). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний 06 червня 2017 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 06.06.2017 р (а.с. 53). Відповідач [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 2017 року, що стверджується актом № 59 про встанволення факту відсутності [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання (а.с.9), показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач зареєструвався у спірному житловому будинку, як член сім`ї власника будинку, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивачки [PERSON] , і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка та третя особа на стороні позивачки є співвласниками спірного житлового будинку. Відповідач спільним побутом та родинними зв`язками з власниками будинку не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Отже, позовні вимоги є підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути в користь позивачки 840,80 грн судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved