Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в якому просить суд визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» щодо визначення доходу у вигляді додаткового блага в сумі 2240551 грн. 43 коп., отриманого ним у 2014 році внаслідок анулювання (прощення) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11260777000 від 29.11.2007, визнати недійсним пункт 5 додаткового договору №2 до договору про надання споживчого кредиту № 11260777000 від 29.11.2007. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.11.2007 між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) був укладений договір про надання споживчого кредиту №11260777000, за яким він отримав від Банку у платне строкове користування кредитні кошти в сумі 1767500,00 (один мільйон сімсот шістдесят сім тисяч пятсот) гривень строком до 28.11.2018 під 15% річних. Даний договір був забезпечений заставою нежитлового приміщення та порукою його дружини [PERSON] Взяті на себе зобов'язання по договору він виконував сумлінно та в повному обсязі до моменту настання у 2008 році непередбачуваних обставин. Такими обставинами були важкий фінансовий стан, пов'язаний з економічною кризовою ситуацією. Першочергова обставина є світова фінансова криза, яку він розцінює, як обставину непереборної сили, що істотно зменшила його платеспроможність і негативно позначилась на фінансовому становищі, а тому проти своєї волі, не зміг виконувати обов'язки за договором у повному обсязі. Як наслідок, допускав прострочення по внесенню щомісячних платежів та сплаті відсотків, у звязку з цим, Банк звернувся до Знамянського міськрайонного суду із відповідним позовом. Рішенням Знамянського міськрайонного суду від 10.03.2011 у справі №2-45/11 з нього та поручителя [PERSON] стягнуто достроково солідарно на користь Банку 1745317,06 грн., а саме: заборгованість за кредитом 1 559 468,65 грн., заборгованість по відсоткам 158\~524,52 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 21\~602,53 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 5\~721,36 грн. Рішення суду набрало законної сили і виконувалось шляхом примусового стягнення відділом державної виконавчої служби Знамянського МРУЮ. В подальшому, договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 Банк поступився правом вимоги за кредитами Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». В 2014 році він звернувся до ПАТ «Дельта Банк» для зясування питань закриття кредитних відносин. Уповноваженою особою ПАТ «Дельта Банк» 03.07.2014 йому було запропоновано укласти додатковий договір №2 до договору про надання споживчого кредиту №11260777000 від 29.11.2007, а саме про прощення (анулювання) боргу за договором на суму 2 240 552,43 грн. відповідно до ст. 605 ЦК України. В подальшому, 03.07.2014 між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений додатковий договір №2 до договору про надання споживчого кредиту №11260777000 від 29.11.2007. Так, пунктом 2 додаткового договору визначено, що пункти 3, 4 цього договору починають застосовуватися з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі суми не менше ніж 600 000 грн. Пункт 3 додаткового договору передбачає, що сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу в розмірі 2\~240\~552,43 грн. відповідно до ст. 605 ЦК України. В пункті 4 додаткового договору зазначено, що позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно з пп. «д» п. 164.2.17 Податкового кодексу України позичальник зобовязаний самостійно сплатити податок з доходів, сума, яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 2\~240\~552,43 грн., та відобразити їх у своїй річній податковій декларації. Разом з тим, пункт 5 додаткового договору від 03.07.2014 зазначає про те, що всі спори, що виникають між сторонами вирішуються постійно діючим третейським судом. В цей же день, 03.07.2014 йому було вручено повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу, та відповідно до п. 2 додаткового договору ним здійснено сплату коштів в сумі 600\~000 грн. Крім того, ПАТ «Дельта Банк» 03.07.2014 видано довідку про те, що він повністю виконав свої зобовязання по кредитному договору та Банк до нього фінансових та майнових претензій не має. ПАТ «Дельта Банк» 31.07.2014 надіслав до ВДВС Знамянського МРУЮ листа про те, що заборгованість за рішенням Знамянського міськрайонного суду відсутня та просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження. В той же час, ПАТ «Дельта Банк» взагалі не надав позивачу розрахунку заборгованості за кредитом, таким чином йому не було відомо, яка саме заборгованість входить до суми прощеного (анульованого) боргу. Знамянською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області 20.08.2015 відносно нього прийнято податкове повідомлення-рішення №0007441700 на підставі акту перевірки від 30.07.2015, №69/2/17/[NUMBER], яким виявлено порушення підпункту 49.18.4, пункту 49.18, статті 49, пункту «д», підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України та зобовязано його сплатити податок з доходів за отримання додаткового блага в розмірі 2\~240\~552,43 грн., тому, що ПАТ «Дельта Банк» повідомив Знамянську ОДПІ саме про отримання ним додаткового блага на вищевказану суму. Вважає дії ПАТ «Дельта Банк» щодо визнання доходу у вигляді додаткового блага в сумі 2\~240\~552,43 грн., отриманого ним у 2014 році внаслідок прощення (анулювання) заборгованості протиправними у звязку з тим, що, як в договорі про надання споживчого кредиту №11260777000 від 29.11.2007, так і додатковому договорі №2 від 03.07.2014 викладені права Банку на виконання умов договору, і серед них немає прав ні у ПАТ «УкрСиббанку», ні у ПАТ «Дельта Банку» визначати дохід позичальника в будь-якому розмірі. Відповідач неправомірно встановив, що анульована ним сума кредиту є доходом у формі додаткового блага, та підпадає під оподаткування на підставі п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. При повідомленні Знамянської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області ПАТ «Дельта-Банк» діяв в якості податкового агента, оскільки подав до податкового органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку. Стаття 51.1 Податкового кодексу України встановлює обов'язок виключно податкового агента подавати у строк, встановлений Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також сум нарахованого (утриманого) з нього податку органу ДПІ за місцем реєстрації. Пункт 14.1.47 ст.14 Податкового кодексу України визначає додаткові блага як кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІУ цього Кодексу). Відсотки та пеня за користування кредитом, нараховані ПАТ «Дельта Банк» відповідно до умов договору та прощені (анульовані), не є його доходом, як платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню. А відтак, його дії щодо невключення до річної податкової декларації за 2014 рік суми прощеної заборгованості саме в розмірі 2\~240\~552,43 грн., в тому числі нараховані відсотки в сумі 1 281 083, 78 грн., пеня в сумі 161\~763,52 грн., необхідно оцінити як такі, що відповідають даним нормам Податкового кодексу України, оскільки анульовані банком відсотки та пеня за кредит, не є його доходом та не може розцінюватись, як додаткове благо. Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ «Дельта Банк», станом на 03.07.2014 борг за кредитним договором - тіло кредиту становив 959\~468 грн. 65 коп. Ним був сплачений борг за кредитним договором в сумі 600\~000 грн., що підтверджується квитанцією від 03.07.2014, в якій вказано призначення платежу «погашення споживчого кредиту згідно з кредитним договором №11260777000 від 29.11.2007». Тобто, ним був сплачений саме борг по тілу кредиту, а не по пені чи відсоткам. Крім того, просить визнати недійсним пункт 5 додаткового договору №2 від 03.07.2014 щодо вирішення спорів між сторонами постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», у звязку з наступним. Частинами 1, 3\~статті 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до положень\~ст.5 Закону України «Про третейські суди»,\~ст. 17 ЦПК України\~юридичні чи фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього\~Закону. Згідно з ч. 1\~ст. 12 вказаного Закону, третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Разом з тим, відповідно до п. 14 ч. 1\~ст. 6 Закону України «Про третейські суди»,\~третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначена норма набрала чинності 12 березня 2011 року. Тобто, на момент укладення\~3 липня 2014 року додаткового договору №2 до договору про надання споживчого кредиту №11260777000 від 29.11.2007,\~в\~якій передбачене розгляд спорів третейським судом, вищезазначене положення було чинним. Захищаючи свої права у спорі до банку він діє як споживач, отже оспорюваний пункт 5 додаткового договору від 03.07.2014 суперечить вимогам п.14 ч.1\~ст.6 Закону України «Про третейські суди»\~та звужує його права, як споживача фінансових послуг отримати судовий захист з боку держави. Посилаючись на вказане просить визнати протиправним визнання доходу у вигляді додаткового блага, отриманого ним 2014 році внаслідок прощення заборгованості публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та визнати недійсним пункт 5 додаткового договору №2 від 03.07.2014 щодо вирішення спорів між сторонами постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України». Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав надіслане до суду письмове заперечення на позов. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню виходячи з наступного. Між позивачем та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) 29.11.2007 укладений договір про надання споживчого кредиту №11260777000, за яким позивач отримав від Банку у платне строкове користування кредитні кошти в сумі 1767500,00 (один мільйон сімсот шістдесят сім тисяч пятсот) гривень строком до 28.11.2018 під 15% річних на визначених договором умовах (а.с. 5-7). В подальшому, договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 Банк поступився правом вимоги за кредитами Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (а.с.11). В повідомленні про анулювання (прощення) частини боргу №1126077700 від 29.11.2007, врученого позивачу під розпис, ПАТ «Дельта Банк» з метою виконання вимог пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України повідомляє [PERSON] про анулювання (прощення) частини кредитної заборгованості в сумі 2\~240\~552 грн. 43 коп., та про те, що анульована сума є доходом позивача, який він отримав в якості додаткового блага, і з якої повинен самостійно сплатити податок. Як вбачається з матеріалів справи, зміст спору полягає у запереченні позивача з приводу того, що банк неправомірно встановив, що анульована банком сума кредиту є доходом у формі додаткового блага, та підпадає під оподаткування на підставі пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. При наданні листа до Знамянської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 28.05.2015 № [NUMBER] «Дельта Банк» зазначив, що ним було відображено у податковому розрахунку 1-ДФ за ІІІ квартал 2014 року за ознакою «126» - дохід, отриманий у вигляді додаткового блага в сумі 2240552,43 грн. Згідно з п. 51.1 ст.51 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків, в тому числі податкові агенти, зобовязані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків. Проте, за визначенням п.14.1.180 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу; Крім того, відповідно до ч.18.l. ст. 18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Таким чином, Податковий кодекс України надав виключне право лише податковому агенту нараховувати, сплачувати, утримувати податок з доходу фізичної особи. У спірних правовідносинах публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» не нарахувало, не сплачувало та не утримувало податок з анульованого ним боргу [PERSON] банк лише встановив суму анульованого боргу, яка на думку банку є доходом у вигляді додаткового блага позичальника за кредитним договором. Отже, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» не являється податковим агентом по відношенню до доходів чи податків [PERSON] Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2, 164.1 ст.164 Податкового кодексу України). Згідно з абз."д" пп.164.2.17, п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного ) боргу та включає суму анульованого (прощеного ) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Враховуючи вищевказані норми, можна дійти до висновку, що обов'язок, щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов : а) отримання платником, податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку, повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації. Відповідно пп.14.1.47, п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу). Відповідно до п. 3 пп.3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2014 № 228/25005, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом. Відповідно до вищезазначених положень, основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. З аналізу наведених норм випливає, що оскільки податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь боржника, може подавати виключно податковий агент, і при цьому він повинен надавати (виплачувати) платнику додаткові блага, які включає в цей розрахунок, а також повинен сплачувати податок з таких додаткових благ відповідно до п.14.1.180 ст.14 та п.18.1. ст.18 ПК України, ПАТ «Дельта Банк» не надав [PERSON] у ІІІ кварталі 2014 року доходу, що визначається як додаткове благо. Кошти, анульовані Банком підпадають під оподаткування податком на прибуток, зокрема, його витратної частини. Частина 4.1.4 ст.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Крім того, за договором споживчого кредиту [PERSON] отримав від Банку кредитні кошти в сумі 1\~767\~500 грн. 00 коп. До моменту анулювання заборгованості 03.07.2014 [PERSON] сплатив заборгованість по тілу кредиту в сумі 208\~031 грн. 35 коп. Так, відповідно до договору споживчого кредиту, позивачу надано кошти в сумі 1767500,00 грн., станом на 29.12.2010 заборгованість за кредитом складає 1559468,65 грн. (як вбачається з мотивувальної частини судового рішення у справі 2-45/11, а.с.12). В подальшому, 03.07.2014 між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений додатковий договір №2 до договору про надання споживчого кредиту № 11260777000 від 29.11.2007. Так, пунктом 2 додаткового договору визначено, що пункти 3, 4 цього договору починають застосовуватися з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі суми не менше ніж 600 000 грн. Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ «Дельта Банк», станом на 03.07.2014 борг за кредитним договором - тіло кредиту становив 959\~468 грн. 65 коп. [PERSON] була сплачена частина боргу за кредитним договором в сумі 600\~000 грн., що підтверджується квитанцією від 03.07.2014, в якій вказано призначення платежу «погашення споживчого кредиту згідно з кредитним договором №11260777000 від 29.11.2007». Тобто, ним був сплачений саме борг по тілу кредиту, а не по пені чи відсоткам. Таким чином, всього [PERSON] був сплачений борг по тілу кредиту в сумі 808\~031 грн. 35 коп. (600000грн.+208031,35 грн.), залишок боргу [PERSON] по тілу кредиту становить 959\~468 грн. 65 коп. У своїх повідомленнях, як на адресу [PERSON] так і на адресу Знамянської ОДПІ ПАТ «Дельта Банк» вказує про анулювання частини кредитної заборгованості в розмірі 2\~240\~552,43 грн., в цю суму, як встановлено в судовому засіданні входить: основний борг по тілу кредиту в сумі 959\~468 грн. 65 коп. та відсотки в сумі 1281083,78 грн.. Оскільки сума анульованого боргу більша ніж сума позичених коштів, а докази частково сплати основної суми кредиту свідчать про значне зменшення розміру позичених коштів, з цього випливає, що анульована банком сума складається з суми кредиту та відсотків. Згідно з п.14.1.56 ст.14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Відповідач анулював суму відсотків та пені, а отже ні відсотки, ні пеня не є його доходом за договором про надання споживчого кредиту, оскільки це плата за користування коштами, яку позичальник здійснює зі своїх власних доходів від іншої діяльності. Таким чином, суми відсотків, що були анульовані ПАТ «Дельта Банк» при списанні боргу - це прямі його видатки, а не дохід у формі додаткового блага. Визначення процентів закріплено в пп. 14.1.206 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Отже, процентами є дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна Поняття доходу розкривається в пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Так, дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України. Тобто, законодавець чітко виділяє необхідність реального отримання будь-якого доходу, з метою його подальшого віднесення до правової конструкції наведеної у пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків у відповідності з положеннями ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини. Між позивачем та відповідачем не існувало інших правовідносин, ніж ті, що передбачені умовами договору про надання споживчого кредиту. Частина 3.1. договору споживчого кредиту від 29.11.2007, укладеного між сторонами, визначає права банку при виконанні умов договору. Серед переліку прав, з якими погодився позивач при підписанні кредитного договору, немає права банку визначати дохід позичальника, повідомляти будь-кого про цей дохід, подавати будь-яку звітність на позичальника. Таким чином, наведена дія банку суперечить ст.11 ЦК України. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним п.5 додаткового договору №2 від 03.07.2014 до договору про надання споживчого кредиту від 29.11.2007, суд дійшов висновку про її обгрунтованість, виходячи з наступного. Згідно ч.1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3\~статті 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з п. 14 ч. 1\~ст. 6 Закону України «Про третейські суди»\~третейським судам підвідомчі будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Згідно з Законом України №2983-VІ від 03.02.2011, спори щодо захисту прав споживачів були виключені з компетенції третейських судів. Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах ВСУ від 20.05.2015 у справі №6-64цс15 та від 02.09.2015 у справі №6-856цс15, згідно з Законом України Про внесення змін до статті 6 Закону України Про третейські суди щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам (Закон №2983-VІ від 03.02.2011) частину першу статті 6 Закону України Про третейські суд доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений закон набрав чинності 12.03.2011. Отже, на час укладення додаткового кредитного договору №2 від 03.07.2014 до договору про надання споживчого кредиту №11260777000 від 29.11.2007 Закон України Про третейські суди містив заборону на розгляд третейським судам справ у спорах щодо захисту прав споживачів, утому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). На підставі викладеного, ч. 4.1.4 ст.4, п.14.1.180 ст. 14, ч.18.l. ст. 18, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України,. ст.6 Закону України Про третейські суди, ст.ст. 11, 203, 215 ЦК України,

Outcome: approved