Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

25.06.2018р. до суду надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивач (з урахуванням уточнення), просила: встановити факт родинних відносин між нею та її донькою [PERSON], яка померла 01.04.2005р.; визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті дочки [PERSON], яка померла 01.04.2005р., на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою судді від 27.06.2018р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 09.07.2018р. провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 29.08.2018р. витребувано від [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи №773 від 26.07.2005 року, заведеної після померлої 01.04.2005 року [PERSON], копію заповіту від15.06.2000 року за №4-5220. 26.10.2018р. відповідач [PERSON] надав суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01.04.2005 року, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на підставі розпорядження виконавчого комітету [PERSON] міської ради за №645 р. від 09.12.1997р. йому та [PERSON] передано у приватну власність квартиру [ADDRESS]. 01.04.2005р. померла [PERSON], яка є його прабабусею. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/2 частину вказаної квартири. 15.06.2000р. [PERSON] залишила заповіт, яким належну їй 1/2 частку квартири заповіла йому та [PERSON]. На день відкриття спадщини він проживав разом зі спадкодавцем у зазначеній квартирі та на той час був неповнолітньою особою, у звязку з чим, спадщину він прийняв. [PERSON], яка на час відкриття спадщини, та на теперішний час мешкає в Росії, є громадянкою РФ, спадщину після смерті [PERSON] не приймала, заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала. Ухвалою суду від 07.11.2018р. прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно. 08.11.2018р. від представника позивача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 04.12.2018 року заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про залишення без розгляду позовних вимог задоволено та залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно. Представник відповідача [PERSON], сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло №1608 від 22.12.1997р., видане на підставі розпорядження [PERSON] міської ради за №645р. від 09.12.1997р., зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі №60/1-40 від 23.12.1997р., власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Дана інформація підтверджена довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №701 від 29.05.2018р. та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1348 від 11.09.2018р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №006357 від 02.04.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла 01.04.2005 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, зокрема, 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, посвідченого 15.06.2000р. державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4/5220, [PERSON] належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданого [PERSON] державною нотаріальною конторою, за №51701507 від 25.04.2018, заповіт [PERSON] є чинним. Позивач є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем та був на той час неповнолітнім. Інший спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] спадщину не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала. Спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] дочки [PERSON] та [PERSON] 26.07.2005р. подали заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори. Однак в наступному ними були подані заяви про відмову від спадщини. На звернення до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю державного нотаріуса [PERSON] за №461/02-14 від 24.04.2018р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавець залишила заповіт, посвідчений [PERSON] державною нотаріальною конторою 15.06.2000р. за №4-5220 на користь декілька спадкоємців, та не підтверджений родинний зв'язок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, а спадкоємці за законом, які мають право обовязкову частку, від спадщини відмовились, на думку суду правомірними є вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після [PERSON], яка померла 01.04.2005 року, у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved