Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими 23.02.2016 в Центрально-Міському районному суді м. Кривому Розі Дніпропетровської області була розглянута справа № 216/8589/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги позивача було задоволено повністю. Про наявність даної справи йому стало відомо 09.02.2018, після того як напередодні отримав зменшене грошове забезпечення, і прибувши до фінансово-економічної служби Військової академії, де він проходив службу, дізнався про постанову державного виконавця Левченко Олени Василівни у виконавчому провадженні №52037314, яке перебуває в Центрально-Міському ВДВС міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та відкрите на підставі виконавчого листа № 216/8589/15-ц від 23.02.2016 року виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 16 лютого 2018 року ним було направлено скаргу (звернення) голові Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, заяву до Голови Правління ПАТ КБ Приват Банк, скаргу (звернення) начальнику Центрально-Міського ВДВС міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції Дніпропетровській області Зейналовій Анжелі Георгіївні. Керівництво жодної структури не відреагувало на його скарги (звернення), за винятком голови Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, яким було направлено, та ним 10 березня 2018 року отримано листа від 27.02.2018 №1-7/01-26/16/18 із заочним рішенням від 23.02.2016 року. Договір-поручення (договор-поручение) від 17.01.2011 року, яким відповідач доручив позивачу списувати з його карткового рахунку кошти на користь і перераховувати їх на вказані реквізити (кредитний рахунок) свідчить про те, що він [PERSON] не переховувався, а навпаки намагався владнати наявність будь-якої заборгованості встановленим порядком. Також відповідачу було відомо інформацію про те, що він є військовослужбовцем, а відповідно ч.15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції і пеня за невиконання грошових зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власносте у тому числі банками та фізичними особами, а також, проценти за користування кредитом не нараховуються, що могло бути врегульовано ним [PERSON] та працівниками ПАТ КБ Приват Банк без судового розгляду. Підтвердженням цьому є те, що при вибутті з міста Кривий Ріг він надав представникам банку в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області інформацію про у буття до м. Одеса, а в подальшому не переховувався, систематично з`являвся в деяких відділеннях ПАТ КБ Приват Банк в м. Одеса, та на всі телефонні дзвінки відповідав, але цієї інформації ніде не відображено, так як про це свідчить той факт, що ні заява ПАТ КБ Приват Банк до [PERSON] , ні заочне рішення Центрально-Міського районного суду, ні постанова державного виконавця всіма визначеними видами йому вручено не було. Також були спроби закрити кредит мирним шляхом та підтвердження його оплат за рахунком кредиту є квитанції про сплату від 27.12.2011 року на 250 (двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, від 26.01.2012 року на 70 (сімдесят) гривень 00 копійок, від 03.07.2012 року на 890 (вісімсот дев`яносто) гривень 00 копійок від 11.07.2012 року на 1 000 (тисячу) гривень 00 копійок та від 12.07.2012 року на суму 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. В подальшому, він [PERSON] , звернувся до Центрально- Міського районного суду міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області про перегляд заочного рішення суду від 23.02.2016 року по справі №216/8589/15-ц, а вже 13 січня 2020 року суддею М.В. Бутенко було прийнято Ухвалу про скасування заочного рішення суду. Окрім того по даній справі на його звернення в березні 2017, керівництвом ПАТ КБ «Приват Банк» 30.03.2017 було здійснено перерахунок суми боргу, що підтверджується листом від 11.05.2018 №20.1.0.0.0/7-180413/1028 та випискою з банку від 14.02.2018 року №2TQ4QV5E3VS04QVR, але вже по даній довідці вбачається, що 31.03.2017 року з його ж рахунку було знято 431 гривню 90 копійок. Незважаючи на все це з лютого 2018 року він [PERSON] почав виплачувати заборгованість ПАТ КБ Приват Банк шляхом утримання коштів із мого грошового забезпечення та в цілому виплатив 17 124 гривень 73 копійки, а за рішенням суду сума повинна була скласти 16 604 гривні 12 копійок, тобто переплата склала 520 гривень 61 копійку. Але всі ці утримання і перерахунки не зупинили незрозумілі автоматичні списання, на що 03 квітня 2018 року ним було надіслано листа від 02.04.2018 року Голові правління ПАТ КБ «Приват Банк», але відповіді отримано не було. Зважаючи на вище наведену інформацію, відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, вважає, що йому було завдано майнової (матеріальної) шкоди на загальну суму 2 569 гривень 01 копійку. Крім того вважає, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок з нього утримано незаконно. Фінансові проблеми, зокрема утримання з грошового забезпечення, яке виникло від позовної заяви ПАТ КБ «Приват Банк» до Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області значно влинуло на рішення його колишньої дружини [PERSON] піти від нього і до подальшого розлучення, а в подальшому вплинуло на загальний фінансовий стан його сім`ї - його та його сина [PERSON] , який після його розлучення залишився проживати з ним. Зазначена інформація у відповідності до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України дає йому право на відшкодування моральної шкоди, яку він особисто оцінює розміром всіх незаконно утриманих з мене коштів, а саме 21 556 гривень 63 копійки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про неможливість прибуття в судове засідання з поважної причини, просив розгляд справи проводити у його відсутність позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. 05.09.2007 між сторонами по справі був укладений кредитний договір б/н, що підтверджується копією укладеного договору. Згідно з умовами Договору, [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 5100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення\~ кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. 19.11.2015 ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 05.09.2007, [PERSON] мав заборгованість за кредитним договором б/н від 05.09.2007 в розмірі 15386,12 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4987,10 грн.; заборгованість по процентам 7440,42 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 1749,74 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 708,86 грн. Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2016 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05.09.2007 року в розмірі 15386 грн 12 коп. і судовий збір у розмірі 1218 грн 00 коп. 04.01.2018 постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС с. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області за виконавчим листом №216/8589/15-ц від 23.02.2016 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у Військовій академії, у сумі 17124,73 грн. 28.03.2018 до суду надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення від 23.02.2016, яка ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області була залишена без руху. 24.04.2018 на виконання ухвали судді Іванов Т.С. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення після усунення недоліків зазначених судом. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.01.2020 було скасовано заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2016, яким було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 05.09.2007 року в розмірі 15386 грн 12 коп. і судовий збір у розмірі 1218 грн 00 коп., а справу призначено до розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін по справі. 24.03.2020 [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Приват Банк» про відшкодування шкоди, яка була прийнята судом до розгляду. Відповідно до довідки Військової академії з [PERSON] було утримано 17\~124,73 грн за виконавчим листом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №216/8589/15-ц від 23.02.2016. Відповідно до листа представника ПАТ КБ «Приват Банк» від 29.09.2017 [PERSON] було повідомлено, що для військовослужбовців ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надає кредитні канікули з 18 березня 2014р., для клієнтів, мобілізованих у Збройні сили України - з дати початку мобілізації, а за кредитним договором, укладеним між ним та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", Банком відшкодовано в повному обсязі нараховані відсотки, пеню, штрафи в період з 18 березня 2014 року. Зарахування грошових коштів було здійснено 30.03.2017р. на його картковий рахунок. Після перерахунку 30.03.2017р. нарахування відсотків за його кредитом не здійснюється. З виписки з карткового рахунку позивача [PERSON] , прослідковується, що йому було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.02.2021 залишено без розгляду позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.1.1.3.2.12 Умов і правил надання банківських послуг Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником Банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконані зобов`язання перед Банком. Відповідно до ст. 1071 ЦКУ зазначається, що Банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно з п.п.1.4, 6.1 Постанови НБУ №22 від 21.01.2004 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» списання договірне (далі - договірне списання) - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Постановою НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні і національній валюті» від 29.03.2004 року (п.1.4) передбачено Договірне списання Банком з рахунку Клієнта коштів без надання Клієнтом платіжного доручення, може здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і Клієнтом. П. 6.1 вищевказаної Постанови встановлено, що Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі Банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є Банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію необхідну банку для списання ним коштів з рахунків платника (п.6.5). Згідно з умовами договору, а саме правилам користування платіжною карткою (п.5.6) - Тримач доручає Банку списувати з будь-якого рахунку власника, відкритого в Банку, зокрема $ картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення Боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. При оформленні кредиту заяву на отримання кредиту, підписується повнолітнім, дієздатним особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особини, а також ділової репутації фізичної або юридичної особини. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні положення про відшкодування майнової та моральної шкоди визначені главою 82 Цивільного кодексу України. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 Цивільного кодексу України. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням відсутності доказів, що підтверджують заявлені вимоги, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача.

Outcome: dismissed