Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Рахівської міської ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON], залишився як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS], та який належав їм на праві приватної (особистої) власності. Він з моменту народження і до дня смерті [PERSON] та [PERSON] постійно проживав з ними в даному будинку, тому вважає, що відповідно до ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину після їх смерті, оскільки постійно проживав із спадкодавцями, та аж по день їх смерті, про що свідчить відмітка про зареєстроване місце проживання в його паспорті громадянина України, та протягом шести місяців з початку відкриття спадщини не відмовився від її прийняття. Для отримання спадкових документів він 1 серпня 2014 року звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державним нотаріусом йому в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцями, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва. Однак це не відповідає дійсності. Факт поширення самочинного будівництва на спадковий житловий будинок спростовується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 1979 року, договором про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 31 серпня 1979 року, рішенням від 28 червня 1979 року №130 про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, дозволом на виконання будівельних робіт, актом про відведення земельної ділянки у межах міста від 31 серпня 1979 року. Саме не вчинення його батьками відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання ним як спадкоємцем позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину він не може. Майнових спорів з приводу заявлених ним вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує, що стверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38030580 та № 38030593 від 1 серпня 2014 року. У зв'язку з чим просив визнати за ним, [PERSON], [INFO], мешканцем [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Надав заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на її задоволенні. Представник відповідача - Рахівської міської ради в судове засідання не з'явився. Міський голова Я.В.Думин надав заяву про розгляд справи без представника ради. Рішення по даній справі залишають на розгляд суду. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області в судове засідання не з'явився. Начальник служби Делятинчук А.І. надав заяву про розгляд справи без представника реєстраційної служби. Просить позов розглянути на розсуд суду відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивач [PERSON] являється сином спадкодавців [PERSON], померлого [INFO] року та [PERSON], померлої [INFO] року, що стверджується свідоцтвами про смерть, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS] Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Встановлено, що факт поширення самочинного будівництва на спадковий житловий будинок спростовується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 1979 року, договором про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 31 серпня 1979 року, рішенням від 28 червня 1979 року №130 про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, дозволом на виконання будівельних робіт, актом про відведення земельної ділянки у межах міста від 31 серпня 1979 року. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав у спадковому будинку разом зі спадкодавцями, у зв'язку з чим набув правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує, що стверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38030580 та № 38030593 від 1 серпня 2014 року. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved