Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, укладений з [PERSON], дійсним та визнати за нею, [PERSON] право власності на домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання передала у власність позивачу домоволодіння, розташоване у м. Дніпро, провул. Прилуцький, буд. 26, яке вона фактично прийняла у спадок від своєї матері шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та фактичним проживанням у вказаному домоволодінні. Зазначена угода була укладена за адресою: смт. Слобожанське, Дніпропетровської області, вул. Харківська, будинок 1 у присутності свідка: [PERSON]. Зобов'язання за договором купівлі-продажу домоволодіння було виконано у повному обсязі: позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 125000,00 (сто двадцять пять тисяч грн., 00 коп.) гривень, а остання передала у власність вищезазначене домоволодіння. Також позивач зазначив, що між сторонами була досягнута усна угода про те, що укладений договір буде оформлений належним чином в нотаріальній конторі за місцем проживання [PERSON], однак на теперешній час нотаріально посвідчити договір не має можливості, оскільки відповідачі уникають оформлення необхідних для угоди документів. У звязку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду для захисту своїх майнових прав. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила визнати договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: м. Дніпро, провул.Прилуцький, буд. 26, укладений 01.02.2017 р. [PERSON] та [PERSON], дійсним та визнати за [PERSON] право власності на будинок за адресою: м. Дніпро, провул. Прилуцький, буд. 26. Відповідачі у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог та пояснили, що не мають фінансової можливості оформити всі необхідні документи тому і зволікають з укладенням угоди в нотаріальному порядку. Так, [PERSON] повідомила, що не бажає особисто звертатися до суду з будь-яким позовом, витрачати зайві кошти та час на оформлення домоволодіння, а отримані від позивача кошти вже витратила. Також [PERSON] пояснила, що вказанаим домоволодінням вона фактично володіє після смерті матері [PERSON], що померла 11.12.2016 р., а взагалі вказаний будинок був збудований бабою з дідом в 1927 році, однак будь-які документи на вказаний домоволодіння за давністю часу не збереглися, окрім сводного оціночного акту від 02 червня 1963 р., складеного на імя баби й діда [PERSON] та [PERSON] Прокопєвича. Вже в 2015 році мати [PERSON] [PERSON] зверталася до Дніпропетровської міської ради із заявою про відведення земельної ділянки під збудованим домоволодінням, у звязку з чим 13 квітня 2016 року отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою, однак померла так і не встигши оформити земельну ділянку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 01.02.2017 року [PERSON] та [PERSON] в смт. Слобожанське, Дніпропетровської області, вул. Харківська, будинок 1 було в простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: м. Дніпро, провул. Прилуцький, буд. 26, житловою площею - 23,3 кв.м., загальною - 33,5 кв.м., який складається з А-1 житлового будинку (рік побудови 1927), Б гаражу, В вбиральні, Г навісу, Д сараю, Е душа, З сараю, № 1-3 споруди, І замощення. [PERSON] в присутності [PERSON] на виконання договору купівлі-продажу передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 125000,00 (сто двадцять пять тисяч грн., 00 коп.) гривень , що підтверджується поясненнями сторін по справі, які підтвердили факт укладення договору та передачі грошових коштів у розмірі 125000,00 (сто двадцять пять тисяч грн., 00 коп.) гривень, а також намір сторін договору посвідчити його в нотаріальній конторі. Як вбачається з матеріалів справи, вищевказане домоволодіння за адресою м.Дніпро, провул. Прилуцький, буд. 26 з 1927 р. належало спочатку діду й бабі, а потім матері [PERSON] - [PERSON], що померла 11.12.2016 р., яка залишила заповіт на все своє майно на ім'я [PERSON] 1927 рік побудови домоволодіння підтверджується даними технічного паспорту, складеного 24.07.2013 р. фізичною особою підприємцем [PERSON] на замовлення [PERSON]. Факт прийняття домоволодіння у спадщину [PERSON] підтверджується заявою, поданою нею до першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач відкрито володіє та користується домоволодінням, переданими йому за договором купівлі-продажу від 01лютого 2017 року, проте позбавлений можливості розпоряджатися майном у звязку з відсутністю нотаріального посвідчення вказаного договору та бажанням відповідачів будь яким чином сприяти оформленню документів. Згідно спадкової справи № 84/2017 року, відкритої на підставі заяви [PERSON] від 14.02.2017 р. про прийняття всього заповіданого майна після смерті [PERSON] де б воно не було і з чого б воно не складалося, [PERSON] є єдиною спадкоємицею. Відповідно до ч. 1 ст.655 ЦК України,за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належать фізичним та юридичним особам. ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" встановлений порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію,відповідно до якого по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Таким чином, на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved