Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

30.11.2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовном, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування, право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір прийняти в спадщину вищевказану житлову квартиру, позивач звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса. За результатами розгляду даної заяви, приватним нотаріусом було заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 62984801. Проте, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи померлого на таке нерухоме майно. Тому, позивач за захистом своїх прав та інтересів, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 04.12.2018 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не зявилася, представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду поштовим відправленням, заяв та клопотань по суті справи суду не надали. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 29.10.1993 року виконавчим комітетом Української міської ради було видано на ім`я [PERSON] ордер на жиле приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданий Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 116. Відповідно до копії довідки ОСББ ЖБК «Енергія» № 278 від 14.09.2018 року, балансова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] сплачена в повному обсязі. Відповідно до копії довідки ОСББ ЖБК «Енергія» № 318 від 09.11.2018 року, [PERSON] був членом кооперативу ЖБК «Енергія» з 1990 року. Пайові внески по квартирі [ADDRESS] , були сплачені ним вчасно та в повному обсязі. Позивачу [PERSON] 09.11.2018 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. листом № 519/02-14 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, що підтверджують належність такого права померлому [INFO] [PERSON] . Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] право власності на спірну квартиру за життя не мав, членом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖБК «Енергія» став з 1990 року, та на день смерті [INFO] пайові внески сплатив повністю, що підтверджується вищевказаними довідками. Позивач членом ЖБК не була, та посилається на ст.15 ЗУ "Про власність", як на підставу своїх вимог про визнання за нею права власності на спірну квартиру. Так відповідно до до п.1 ст.15 ЗУ "Про власність", який діяв в часі з 1991 року та втратив чинність у 2007 році, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення надане йому в користування, набуває права власності. Згідно довідок наданих позивач не зазначено в який період здійснювалась сплата пайових внесків, та коли було здійснено повну сплату пайового внеску за спірну квартиру [PERSON] .. За загальним правилом, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності, таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Як роз`яснює в своїй постанові від 07.02.2014 року за № 5 Пленум ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю - стаття 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про кооперацію», стаття 384 ЦК України. У відповідності до статей 1216,1217,1220,1221,1222 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, спадщина відкривається внаслідок смерті особи в цей же день, за останнім місцем проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Враховуючи те, що за життя [PERSON] не набув права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , і доказів про те коли повністю було внесено пайовий внесок за спірну квартиру позивач не надав, як і не надав доказів існування спору між сторонами, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed