Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] 22 06 2017 року звернулася до суду з позовною заявою, вказавши, що з березня 2008 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, мають неповнолітню дитини [PERSON] [INFO]. Але сім"я з відповідачем не склалася, він зловживав спиртними напоями, часто не приходив додому ночувати, про неї та сина не піклувався. Відповідач став виносити речі з дому і продавати їх. Через поведінку відповідача з 2011 року вони перестали проживати разом. З того часу відповідач жодного разу не спілкувався з сином, не бачив його, матеріально не допомагає, не цікавиться розвитком дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків . [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився про місце та час слухання справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України. Представники служб у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради та Центрально- Міської районної у місті ради у судове засідання надали висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що матір'ю неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] та батьком [PERSON] (а.с. 8- копія свідоцтва про народження). [PERSON] проживає разом з матір'ю та відчимом за адресою: [ADDRESS] , перебуває на повному забезпеченні матері та відчима, за характеристикою КЗШ № 60 батько дитини [PERSON] школу не відвідує та успіхами в навчанні дитини не цікавиться , за характеристикою з місця проживання відповідач не відвідує сина та не цікавиться його життям (а.с. 13, 16- характеристики). Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, так як не піклується про нього , не займається його вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров'ям сина. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Центрально- Міської районної у місті ради від 02 01 2018 року виконком вважає не доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] [INFO] Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 29 11 2017 року виконком не має можливості надати висновок відносно позбавлення відповідача батьківських прав оскільки останній не машкає на території Довгинцівського району та відсутні достатні підстави для вирішення порушеного питання. Враховуючи письмові докази по справі, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON].

Outcome: approved