Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання недійсним державного акту і визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що сторони є рідними сестрою та братом. 21 грудня 2007 року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять дві земельні ділянки. Відповідач прийняв спадщину [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, та оформив на своє ім'я державні акти на дві земельні ділянки. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі цього рішення позивач подала до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини [PERSON], але через те, що на земельну ділянку вже видано державний акт на ім'я відповідача, вона не має змоги через нотаріальну контору оформити свої спадкові права на неї. У звязку з цим позивач просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, недійсним державний акт, та визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сторони у судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла заява в якій він просив задоволити позовні вимоги та розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 39). Від відповідача також надійшла заява, в якій він просить справу слухати без його участі, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 30). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 21 грудня 2007 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21 грудня 2007 року серії 1-СР № 078100 (а.с. 5). Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29 березня 1956 року серії ГД № 425469 (а.с. 9). 27 квітня 1974 року вона уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 27 квітня 1974 року серії І-СР № 275526 (а.с. 10), після чого її прізвище змінилося з "Науменко" на "Пономаренко". Згідно з копією довідки Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області від 12 вересня 2017 року № 5183, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] разом із відповідачем, який є її сином (а.с. 11). З наявних в матеріалах документів судом встановлено, що позивач і відповідач є рідними сестрою та братом. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 липня 2017 року позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 12 жовтня 2017 року (вих. № 1234-01/16) (а.с. 36), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 32), відповідач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 11 листопада 2008 року (а.с. 37), разом з тим позивач також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 12 вересня 2017 року (а.с. 38). Відповідач прийняв спадщину [PERSON], на підтвердження чого Чорнобаївською державною нотаріальною конторою йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 листопада 2008 року серії ВМА № 892126 (а.с. 12), а саме на право власності на земельні діялянки, розмір яких вцілому 2,9184, та 2,9184 га, які належали [PERSON] на підставі державних актів на праві приватної власності на землю серії ЧР № 19-29-02-0003 від 26 березня 2001 року та серії ІІ-ЧР № 024189 від 1 квітня 2002 року. Частиною 1 ст. 1280 ЦК України передбачено, що якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч.ч. 2 і 3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом відповідач оформив на своє імя державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2009 року серії ЯЗ № 043304, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 13). На цю земельну ділянку претендує позивач, але вона не може через нотаріальну контору оформити свої спадкові права на неї шляхом перерозподілу спадщини, бо на неї вже видано державний акт на ім'я відповідача. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 21 грудня 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померла [PERSON] заповіт не складала, а позивач та відповідач відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги, має право на рівну частку у спадщині померлої [PERSON], однак у свідоцтві про право на спадщину за законом від 11 листопада 2008 року не було враховано її обовязкової частки у спадщині та не враховано її як спадкоємця першої черги, що порушило її спадкові права. Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, беручи до уваги порушення прав позивача на спадщину, суд дійшов висновку, що свідоцтво про вправо на спадщину, видане на імя відповідача, слід визнати недійсним в частині, на яку має право позивач, в межах заявлених нею позовних вимог, та визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9185 га, кадастровий номер 7125155100:05:000:0004. У звязку із задоволенням позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9185 га, кадастровий номер 7125155100:05:000:0004, позовні вимоги щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2009 року серії ЯЗ № 043304 також підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved