Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу , стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та відшкодування витрат на правову допомогу, яку мотивувала тим , що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999р.. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], 28.11.2001р.н., та сина [PERSON], 08.05.2012р.н., які мешкають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Ведення між сторонами спільного господарства та шлюбні відносини припинено з квітня 2016р.. Позивач посилається на те , що спільне життя з відповідачем не склалося з причини несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя та ведення господарства, розлад стосунків. Подальше спільне життя та збереження сім'ї суперечить її інтересам, спору стосовно розподілу майна та місця проживання дітей не має. Відповідач [PERSON] не надає грошової допомоги на утримання їх неповнолітніх дітей. Тому, позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду і просить суд розірвати шлюб; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Пономарьова»; стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/3 частини всіх видів його заробітку від дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме до 28.11.2018р., після продовжити стягнення аліментів на утримання їх сина у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку до досягнення повноліття дитини, а саме до 08.05.2019р.; допустити негайне виконання судового рішення щодо аліментів в межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3770грн.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивач [PERSON] в наданій до суду заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 18.05.2017р. на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України , у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.112 СК України , суд виясняє фактичні взаємини подружжя, реальні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них , інтересам їхніх дітей , що мають істотне значення. Згідно ст.ст. 180 , 182 , 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до повнолітнього віку , аліменти стягуються в частковому відношенні до заробітку. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Розмір аліментів , стягуваних на утримання неповнолітньої дитини, визначається з урахуванням матеріального та родинного стану платника аліментів. З матеріалів справи видно , що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-ЕД №048436, виданим Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №551. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], 28.11.2001р.н., та сина [PERSON], 08.05.2012р.н., що підтверджується свідоцтвами про народження серія 1-ЕД №191055, виданим 11.12.2001р. Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №787, та серія І-ЕД №247086, виданим 15.05.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Ведення між сторонами спільного господарства та шлюбні відносини припинено з квітня 2016р.. Позивач посилається на те , що спільне життя з відповідачем не склалося з причини несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя та ведення господарства, розлад стосунків. Подальше спільне життя та збереження сім'ї суперечить її інтересам, спору стосовно розподілу майна та місця проживання дітей не має. Відповідач [PERSON] не надає грошової допомоги на утримання їх неповнолітніх дітей. Таким чином , матеріалами справи підтверджено , що сімя фактично розпалася , позивач примиритися не бажає і подальше сумісне життя і збереження шлюбу заперечує її інтересам, згоду про місце мешкання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу між сторонами знайдено, у звязку з чим позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, з урахуванням вимог діючого законодавства, віку, стану здоров'я та матеріального забезпечення дитини, з урахуванням матеріального та родинного стану відповідача, суд вважає необхідним стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на оплату правової допомоги у розмірі 3770грн., суд зазначає наступне. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011р. № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013), витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та ПП «Центр правового сприяння та захисту» м. Харків було укладено договір про надання юридичних послуг №13-10-ФО/16 від 03.10.2016р. та сплачено за виконані послуги, які документально підтверджені грошові кошти у розмірі 3770грн., що також документально підтверджено квитанцією в матеріалах справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то судовий збір у розмірі 551,20грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial