Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, заявник) 13 липня 2018 року звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 16 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, судове засідання призначено на 22 серпня 2018 року, а згодом у зв'язку з неявкою відповідача відкладено на 12 вересня 2018 року. У обгрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що на підставі договору купівлі - продажу від 21 грудня 2012 року є власником [ADDRESS] (далі по тексту - квартира). У цій квартирі зареєстровані сторони та їх спільні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач, як позивачка вказує у позовній заяві, більш як рік тому поїхав на заробітки, телефонував їй, що забере свої особисті речі з квартири, коли приїде, однак до моменту подання позовної заяви цього не зробив. Через те, що відповідач зареєстрований у квартирі позивачки, вона не має змоги оформити соціальну допомогу як малозабезпечена сім'я. З урахуванням того, що відповідач за вказаною позивачкою адресою не проживає більше одного року та у добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, вимушена звернутись до суду з цим позовом та просить ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання з'явилась, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи у суді повідомлений належним чином, зокрема шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному сайті "Судова влада України", що за змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК є належним повідомленням відповідача у випадку, якщо його місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи невідоме. Відзиву на позовну заяву відповідач не подавав. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України наявні усі передумови для ухвалення заочного рішення у справі. Суд на основі повного всебічного дослідження матеріалів справи, аналізу змісту позовної заяви, заслухавши пояснення позивачки та покази свідків у судовому засіданні встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу при цьому одним із способів захисту прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Судом встановлено, що [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 грудня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Зарічненської районної державної нотаріальної контори, зареєстрований за № 1600. Відомості про реєстрацію права власності на підстав договору купівлі-продажу внесені до державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом № 1376755 від 19 березня 2013 року. Одноосібним власником квартири є позивачка по справі. Відповідно до довідки №3820 від 02 липня 2018 року, виданої Зарічненською селищною радою Рівненської області відповідач по справі [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS], але за місцем реєстрації не проживає з липня 2017 року. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки у судовому засіданні підтвердила, що особисто знає як позивачку так і відповідача. Засвідчила, що останній раз бачила [PERSON] у липні 2017 року також засвідчила факт того, що відповідач не проживає у квартирі більше одного року, оскільки на даний час перебуває на заробітках. Свідок [PERSON]., донька позивачки у судовому засіданні засвідчила факт відсутності [PERSON] за адресою [ADDRESS] з липня 2017 року. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, за встановлених фактичних обставин є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. З вказаних вище підстав позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою є обґрунтованим. Разом з тим визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у повній мірі відновить її порушене право, зокрема вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, №6-57цс11. У зв'язку з цим достатнім та дієвим способом захисту права власності позивача є визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Оскільки, наявність судового рішення про визнання [PERSON] такими, що втратили право користування житловими приміщеннями є підставою для вчинення відповідними особами дії щодо зняття з реєстрації відповідача із спірної квартири. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим, зокрема, вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Таким чином з відповідача на корить позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. З огляду на викладене на підставі ст. ст. 15, 317, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved