Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

24.01.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, який було уточнено 28.03.2017 р., до КПТМ «Криворіжтепломережа» про припинення дій по нарахуванню заборгованості і стягнення моральної шкоди. В обґрунтування вказує, що за адресою проживання позивачки, а саме : м. Кривий Ріг, вул. Маршака, 20/9, вона користується послугами відповідача по постачанню опалення та гарячого водопостачання. У жовтні 2008 р. відповідач звернувся до суду, щодо стягнення з позивача заборгованості у розмірі 6716,08 грн. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.03.2011 року позов було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] заборгованості у розмірі 3186,87 грн. За виконавчим провадженням суму заборгованості позивачем було сплачено двома квитанціями на суму 1986.87 грн. та 1200 грн. Постановою державного виконавця від 08.12.2011 р. виконавче провадження було закрито, у звязку із повним виконанням рішення суду. Але згідно довідки «Нова-Ком» від 01.06.2012 відповідач вказує на заборгованість у позивача у розмірі 1200 грн., крім того відповідач зазначає про наявність заборгованості у розмір 3529,21 грн., в стягненні яких було відмовлено судом у 2011 році. [PERSON] зазначає, що станом на 01.11.2016 р. відповідач вказує, що заборгованість складає 4813,47 грн., в т.ч. 3529,21 грн. та 1200 грн.,таким чином заборгованість складає: 4813,47-3529,21 = 84,26 грн. А оскільки позивачем сплачуються комунальні платежі вчасно, то станом на 01.11.2016 р. у позивача не існує заборгованості. Своїми діями відповідач порушує права споживача, нараховує заборгованість, якої не існує. Крім того своїми діями на протязі тривалого часу завдає моральних страждань, через постійні вимоги сплатити заборгованість, яку позивач все виплатив, позивач переносила нервові стреси, в звязку із чим просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення, згідно яких вказує, що після ухваленого рішення Тернівським районним судом м.Кривого Рогу, відмовлена частина рішення у розмірі 3529,21 грн. залишається на балансі користувача послуг, у позивача наявна заборгованість станом на 01.11.2016. Щодо моральної шкоди, то ця вимога теж не підлягає задоволенню оскільки в епікризі зазначено, що у позивача хронічна хвороба. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є споживачем послуг з теплопостачання та підігріву води за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Маршака, 20/7. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.03.2011 року з [PERSON] було стягнуто на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за опалення та гаряче водопостачання у розмір 3186,87 грн. за період з 01.10.2005 по 01.09.2008 року, та в частині стягнення заборгованості у розмірі 3529,21 грн. відмовлено (а.с. 10-11). Згідно постанови від 05.12.2011 року про закінчення виконавчого провадження з [PERSON] було стягнуто борг в розмірі 3186,87 грн. на користь КПТМ «Криворіжтепломережа», (а.с. -12). Як вбачається з акта звірки від 10.11.2016 та довідки "Новаком" №187 від 10.11.2016 про нараховані до сплати комунальними службами міста суми (а.с.18,19), станом на 01.11.2016 у [PERSON] рахується заборгованість за отримані послуги з опалення в сумі 1934,66 грн. та підігріву води в сумі 2878,81 грн., всього - 4813,47 грн. Згідно листа КТПМ "Криворіжтепломережа" №928 від 24.12.2012 р. після ухвалення рішення суду від 11.03.2011 р. особовий рахунок «Виконавчий лист» було відкрито 01.08.2011 на суму 3186,87 грн., у липні 2011 року на цей рахунок сплачено 1200 грн., а в подальшому в листопаді 2011 р. сплачено суму 1986,87 грн., після оплати борг по виконавчому листу зменшився та склав 1200 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами\~ Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1\~ст. 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Тобто, при розгляді справи суд, повинен зясувати чи було порушення цивільного права позивача або встановити факт оспорювання такого справа з боку інших осіб, та чи може бути поновлене порушене право або припинені дії, які порушують таке право, у спосіб обраним особою. З урахуванням викладеного та положень статей\~15,\~16 ЦК України\~не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред'явлення позовних вимог про припинення дій шляхом визнання заборгованості такою, що не підлягає стягненню, а довідка інформаційної служби чи акт звірки будь яких правових наслідків для позивача не створює. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки умовами договору, укладеного між сторонами, та Закону України «Про захист прав споживачів», відшкодування моральної шкоди з підстав заявлених позивачкою не передбачено, а доказів щодо завдання відповідачем шкоди здоровю та життю позивачки, за що ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені випадки відшкодування моральної шкоди, позивачкою не надано та судом не встановлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч.2\~ст.88 ЦПК України\~судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.15,16,23 ЦК України,

Outcome: dismissed