Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON], 30.12.2015 року, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 24 червня 2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 340. В обґрунтування позовних вимог вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, у 2014 році через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Фактично шлюб носить формальний характер. З початку 2014 року позивач та відповідач проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягав на розлученні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно до суду не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому порядку, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у дані судові засідання. Також відповідач не надав суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову або заперечень проти позову. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 червня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований 24 червня 2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції Україна, актовий запис № 340. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 жовтня 2006 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 лютого 2010 року. Шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved