Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON], визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 08.11.2018 року через канцелярію Подільського районного суду м. Києва представником позивача подана позовна заява в новій редакції, згідно якої позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю позивача з [PERSON] протягом 6 років до відкриття спадщини після смерті останньої. Уточнені позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] р. померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно. [PERSON] родичів на час смерті не мала, втім, з 2011 року позивач та [PERSON] проживали однією сім'єю. До цього вони знайомі були з 1996 року, з урахуванням того, що остання не мала сім'ї, вони стали проживати разом через необхідність допомоги останній, та вести спільне господарство, фактично здійснюючи догляд за [PERSON] В 2014 році, бажаючи офіційно підтвердити свій намір щодо розпорядження квартирою, в якій спільно проживали, між позивачем та [PERSON] укладений договір довічного утримання. Крім даного договору, доказами довірительних сімейних відносин є складення довіреностей від [PERSON] на ім'я позивача щодо права розпорядження нерухомим майном та банківським рахунком. 22.11.2017 року позивачем подано заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Після смерті останньої, позивач подбала про поховання померлої. Встановлення факту проживання однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини та ведення спільного господарства необхідно позивачу для оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 07.06.2018 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 59-60). 09.07.2018 року від представника відповідача Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів, що підтверджують факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем з 2011 року (а.с. 67-68, 137-138). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені вимоги позовної заяви, спираючись на обставини, викладені у ній. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, у наданому відзиві просив розглянути справу без її участі, при цьому, заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві [INFO] року (а.с. 13, 105). З довідки про причину смерті [PERSON] вбачається, що причиною смерті стала хронічна ішемічна хвороба серця, інфаркт міокарда (а.с. 14). [PERSON] на момент смерті проживала та була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], якою і володіла на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого органом приватизації Шевченківської районної державної адміністрації 27.12.1994 року, згідно з Розпорядженням від 27.12.1994 року № 9992, дублікат якого виданий на підставі Розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.04.2014 року № 62, право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 26.05.2014 р. за № [NUMBER], реєстровий номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. 07.11.2014 року між [PERSON] та позивачем укладено договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. за реєстровим номером 3094 (а.с. 15-17). Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказану квартиру та банківські рахунки в ПАТ «Ощадбанк». Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. було відкрито спадкову справу № 21/2017 щодо майна померлої [PERSON] Судом досліджена витребувана копія спадкової справи № 21/2017, що долучена до матеріалів судової справи, з якої встановлено, що спадкова справа після померлої [PERSON] відкрита за заявою позивача про прийняття спадщини від 22.11.2017 року, будь які інші особи заяви про прийняття спадщини не подавались. Позивач на підтвердження позову щодо спільного проживання та ведення господарства зі спадкодавцем суду надала квитанції про сплату житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за період життя спадкодавця, договір довічного утримання, довіреності на представлення її інтересів та фотографії (а.с. 15-50). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона знайома з позивачем та з померлою [PERSON] багато років, та їй відомо, що приблизно з 2010 року, у [PERSON] відбулось погіршення стану здоров'я, в результаті чого, на прохання останньої, позивач одразу переїхала до квартири [PERSON] з метою надання їй допомоги по господарству та доглядом за останньою. Після смерті [PERSON], позивач здійснювала її поховання за власний кошт, та справляла поминальний обід. Суд приймає до уваги покази свідка, яка підтвердила, що позивач та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство в квартирі останньої за адресою: [ADDRESS], оскільки у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про заінтересованість свідка в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджуються та не суперечать іншим наданим доказам. Чинним законодавством України встановлено, що "сім'єю" є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Звертаючись до суду позивач просила встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з 2011 року. Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до абзацу другого п. 2 вказаної вище Постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв'язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім'ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв'язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.2 ст.1258 ЦК кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, а відтак, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач та [PERSON] з 2011 року до [INFO] р. дня смерті останньої - проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки дає право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved