Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий. 28 серпня 2020 року [PERSON] (далі - також позивач) подав до суду позовну заяву до комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради (далі - також відповідач, Центр), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відокремлений підрозділ «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради (далі - також третя особа, Станція), в якій просить поновити його на роботі в Центрі на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів (далі - також фельдшер), визнати неправомірними та скасувати накази генерального директора Центру: від 14 квітня 2020 року №222-Ц «Про оголошення догани» (далі - також наказ 222-Ц), від 28 липня 2020 року №635-Ц «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення [PERSON] » №635-Ц (далі - також наказ 635-Ц), від 30 липня 2020 року №74-К/Ів «Про звільнення з роботи [PERSON] » (далі - також наказ 74-к/Ів), стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 30 липня 2020 року та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень (том 1, а.с. 1-10), далі - також позовна заява). 03 листопада 2020 року позивач подав до суду заяву в якій уточнив прохальну частину позовної заяви та остаточно просив поновити його на роботі в Центрі на посаді фельдшера, визнати неправомірними та скасувати накази 222-ц, 74-к/Ів, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 30 липня 2020 року та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень (том 1, а.с. 163-164). Позивач у позовній заяві за кожною вимогою зазначає таке: - щодо скасування наказу 222-Ц: 05 листопада 2019 року наказом голови комісії з припинення діяльності КУ «ООЦЕМД і МК» ООР» №29-к/Ів з 06 листопада 2019 року (далі - також наказ 29-ц/Ів) його прийнято на роботу згідно статті 36 Кодексу Законів про працю України (далі - також КЗпП) шляхом переводу із відокремленого підрозділу «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» комунальної установи «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» (далі - також Іванівська станція швидкої медичної допомоги) до Станції; 14 квітня 2020 року наказом 222-Ц йому оголошено догану на підставі рапорту головного лікаря Станції від 06 квітня 2020 року; вважає, що наказ 222-Ц винесено з порушенням, оскільки він надав пояснення лише 15 квітня 2020 року; відповідач не надав йому можливості спростувати порушення трудової дисципліни; у поясненні від 15 квітня 2020 року, він зазначив, що факт вчинення дисциплінарного проступку відсутній, так як інформування про транспортування тяжко хворого пацієнта здійснено ургентним лікарем терапевтом [PERSON] ; - щодо скасування наказу 74-к/Ів та поновлення на роботі: наказом 635-Ц на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення; 30 липня 2020 року відповідач звільнив з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП, видавши наказ 74-К/Ів; вважає звільнення незаконним, протиправним та безпідставним; в доповідній записці заступника генерального директора Центру Медвідь О.В. від 16 липня 2020 року зазначено, що нею, під час перевірки заповнення ним «Карта виїзду швидкої медичної допомоги» форма 110/о (далі - також карта 110) виявленні порушення, однак в описовій частині не міститься конкретних визначень, яке саме порушення ним допущено; він не забезпечував венозний доступ, оскільки це не є обов`язковим; відповідач не забезпечує лікарів достатньою кількістю відповідних катетерів; 02 липня 2020 року головним лікарем Комунального некомерційного підприємства «Іванівська центральна районна лікарня Іванівської районної ради Одеської області (далі - також Іванівська ЦРЛ) складено рапорт № 230, в якому вказано, що він не забезпечує венозний доступ, що призводить до збільшення часового періоду для надання невідкладної допомоги і порушує впорядкованість в роботі; відповідач не дотримався порядку отримання пояснень від нього; наказ 635-Ц не містить посилання на норму закону чи інший нормативно-правовий акт який порушено; відповідачем при винесенні наказу 635-Ц не враховано, що він працює на посаді фельдшера з 10 травня 1978 року та йому неодноразово оголошувалися подяки; - щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: середня заробітна плата отримана ним за останні 2 місяці роботи складає 14917 гривень 07 копійок; середня заробітна плата за 1 робочий день складає 348 гривень; вимушений прогул триває з 30 липня 2020 року; - щодо стягнення моральної шкоди: він надає матеріальну допомогу доньці, яка доглядає малолітню дитину; йому не вдалося знайти нову роботу, оскільки його звільнено за систематичне невиконання посадових обов`язків, його репутація піддана сумніву; звільнення спричинило йому душевні страждання; він не має можливості переїхати до іншого населеного пункту; вважає справедливим стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. 16 жовтня 2020 року генеральний директор Центру Терлецький В.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає таке: наказом 29-к/Ів позивача прийнято на роботу на посаду фельдшера шляхом переводу із Іванівської станції швидкої медичної допомоги до Станції; 06 квітня 2020 року о 00 годині 43 хвилини позивач здійснив транспортування хворого, не повідомивши головного лікаря Станції; 14 квітня 2020 року наказом 222-Ц позивачу оголошена догана за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку; 27 липня 2020 року на засіданні Профспілкового комітету первинної профспілкової організації Станції розглянуте подання генерального директора Центру про звільнення позивача, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 25 липня 2020 року позивач отримав запрошення на засідання первинної профспілкової організації Станції, який особисто був присутній на засіданні; стосовно позивача застосовувалися заходи впливу, у зв`язку з порушенням трудової дисципліни; позивач не зазначає обставин, щодо поважності пропуску ним строку на оскарження наказу 222-ц; при не знятому дисциплінарному стягненні позивач вчинив дисциплінарний проступок впродовж одного року, тому до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (том 1, а.с. 105-112). Позивач не подав до суду відповідь на відзив. Третя особа головний лікар Станції Прокопов Олександр Миколайович (далі -представник третьої особи, [PERSON] ) не подав до суду пояснення щодо позову та відзиву. 3. Учасники справи висловили таке. Позивач у судовому засіданні підтвердив обставини зазначені у позовній заяві, та просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача адвокат Левін Владислав Володимирович (далі - також представник позивача), у судовому засіданні підтвердив обставини зазначені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача адвокат Дубровська Ганна Володимирівна (далі - також представник відповідача) у судовому засіданні підтвердила обставини зазначені у відзиві, та просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позицію викладену представником відповідача, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 4. Процесуальні рішення та дії у справі такі. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а учасникам справи роз`яснено право подати до суду відзив, відповіді на відзив, заперечення та обов`язок подати до суду докази (том 1, а.с. 97-99). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви (том 1, а.с. 136-137). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09 листопада 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено, у зв`язку з неявкою представника позивача (том 1, а.с. 179-180). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи, сторонам надано час для ознайомлення з документами долученими до справи (том 1, а.с. 216-219). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 18 січня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено, неявку представника відповідача та третьої особи визнано неповажною (том 1, а.с. 228-229). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 25 січня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено, у зв`язку з перебуванням представника позивача на лікарняному (том 1, а.с. 245). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено, представнику відповідача надано час для надання до суду документів, які були підставою для оголошення догани (том 2, а.с. 7-10). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 10 березня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено, представнику позивача надано час для ознайомлення з документами (том 2, а.с. 26-29). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 15 березня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи, сторонам надано час для подачі додаткових доказів (том 2, а.с. 31-33). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 22 березня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи для виклику свідків (том 2, а.с. 180-184). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою представника позивача (том 2, а.с. 230-231). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 19 квітня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи для виклику свідків (том 2, а.с. 237-241). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи для виклику свідка (том 3, а.с. 8-9). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи для виклику свідка [PERSON] (том 3, а.с. 17-21). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 24 травня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено у зв`язку неявкою учасників судового засідання (том 3, а.с. 25). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 14 червня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи для надання сторонами додаткових доказів (том 3, а.с. 30-32). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 23 червня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи для надання сторонами додаткових доказів (том 3, а.с. 38-43). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 05 липня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оголошено перерву у розгляді справи для надання сторонами додаткових доказів (том 3, а.с. 38-43). 5. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала таке: працює на посаді головної медичної сестри Станції; за своїми обов`язками забезпечує контроль медичного персоналу Станції; неодноразово робила зауваження позивачу щодо виконання ним його посадових обов`язків, та писала доповідні головному лікарю Станції; головний лікар у свої діяльності підпорядковується генеральному директору Центру; у позивача часто виникали конфлікти з головним лікарем Станції. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала таке: працює на посаді інспектора з кадрів Станції з 05 березня 2015 року; у позивача постійно виникали конфлікти з працівниками Станції; з 2015 року стосовно позивача надходили скарги; позивачу оголошувалися догани та усні зауваження; вона відвідувала місце проживання позивача, щоб вручити йому копію наказу №222-Ц, однак позивач не відчиняв двері, про що були складені відповідні акти та доповідні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала таке: працює медичною сестрою Станції; позивач не всім хворим робив електрокардіограму, та не забезпечував венозний доступ; на зауваження не реагував; катетери є в наявності; позивач допускав багато помилок у роботі; позивач постійно конфліктував з головним лікарем та працівниками Станції. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала таке: працює заступником генерального директору Центру по роботі з мережею бригад екстреної медичної допомоги (далі - Заступник директора Центру, [PERSON] ); проводила експертизу щодо правил заповнення позивачем карт 110, та писала доповідну на ім`я генерального директора Центру; перевірка проводилася на підставі рапорту головного лікаря Іванівської ЦРЛ; перевіркою встановлено, що позивач допускав численні порушення заповнюючи карти 110; забезпечення венозного доступу є обов`язковою процедурою; бригади швидкої медичної допомоги забезпечуються катетерами; позивач порушував локальні протоколи щодо надання екстреної (швидкої) медичної допомоги та відповідні накази Міністерства охорони здоров`я. Наказом 29-к/Ів позивача з 06 листопада 2019 року прийнято на роботу шляхом переводу з Іванівської станції швидкої медичної допомоги до Станції (том 3, а.с. 75). Наказом управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації №380 від 11 липня 2014 року «Про використання санітарного транспорту станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги області для транспортування хворих у важкому стані в лікувально-профілактичні заклади ІІІ рівня надання медичної допомоги», головним лікарям центральних районних та міських лікарень області визначено здійснювати транспортування хворих у важкому стані тільки після узгодження з директором КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» або особою, що його заміщає (далі - також наказ 380, том 2, а.с. 48). Наказом директора Комунальної установи Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» №145-ц від 11 липня 2014 року «Про використання санітарного транспорту станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги області для транспортування хворих в ЛПЗ ІІІ рівня надання медичної допомоги» головним лікарям відокремлених підрозділів-станцій екстреної (швидко) медичної допомоги Комунальної установи «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» визначено здійснювати транспортування хворих у важкому стані після узгодження з директором. Виділення санітарного транспорту для транспортування хворих здійснювати тільки після відправлення листа адміністрацією ЛПЗ на адресу Центру з зазначенням обов`язкових даних на хворого: ПІБ, дата народження, діагноз, контактні телефони, назва лікувального закладу, куди транспортується, з ким узгоджена госпіталізація, марка і номер санітарного автомобіля, ПІБ, посада співробітника ЛПУ. Факт отримання листа Центром перевіряти у чергового фельдшера-диспетчера у телефонному режимі. На усі випадки транспортування хворих транспортом оформлювати наказ з даними водія автотранспортного засобу (далі-також наказ 145-ц, том 2, а.с. 49). Наказом головного лікаря Станції №30-с від 05 листопада 2019 року з метою забезпечення цілодобового надання медичної допомоги хворим у Станції, зобов`язано усіх керівників бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги повідомляти його про всі транспортування хворих у лікувальні заклади міста Одеса, у будь-який час доби за телефонами: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , перед виїздом за хворим, під час дзвінку повідомляти прізвище хворого та діагноз (далі - також наказ 30-с, том 1, а.с. 114). З рапорту головного лікаря Станції генеральному директору Центру від 06 квітня 2020 року вбачається, що позивач у порушення наказу 30-с не повідомив його про транспортування хворого до міста Одеса, й просив прийняти до позивача заходи адміністративного впливу (том 1, а.с. 116). Наказом 222-Ц позивачу за невиконання наказів 380, 145-ц, 30-с про транспортування важких хворих до ЛПУ (лікувально-профілактична установа) ІІІ рівня оголошено догану (том 1, а.с. 115, том 3, а.с. 57). Позивач у пояснювальній від 14 квітня 2020 року зазначив, що 06 квітня 2020 року о 00 годині 43 хвилини надійшов виклик у приймальне відділення Іванівської ЦРЛ для транспортування хворого до Одеської обласної клінічної лікарні (далі - також Одеська КЛ), а ургентний лікар терапевт [PERSON] повідомила йому, що головний лікар Іванівської ЦРЛ та головний лікар Станції вже знають про необхідність транспортування хворого (том 1, а.с. 22, 117). З актів складених 15 квітня 2020 року, 16 квітня 2020 року, 23 квітня 2020 року, 29 липня 2020 року, працівниками Станції вбачається, що позивач неодноразово запрошувався для отримання наказів 222-Ц, 635-Ц, однак відмовлявся їх отримувати (том 1, а.с. 144, 146, 152, 153). З доповідної інспектора з кадрів Станції Єпутатової М.Б. від 15 квітня 2020 року, вбачається, що вона та головна медична сестра 15 квітня 2020 року о 16 годині 00 хвилин відвідували місце проживання позивача, щоб ознайомити його з наказом 222-Ц під особистий підпис, однак позивач двері не відчиняв (том 1, а.с. 145). З доповідної інспектора з кадрів Станції Єпутатової М.Б. від 16 квітня 2020 року вбачається, що вона та головна медична сестра 16 квітня 2020 року о 12 годині 00 хвилин відвідували місце проживання позивача, щоб ознайомити його з наказом 222-Ц під особистий підпис, однак позивач двері не відчиняв (том 1, а.с. 147). За доповідною інспектора з кадрів Станції Єпутатової М.Б. від 17 квітня 2020 року, позивачу в поштовій скриньці залишено копію наказу 222-Ц та запрошення до Центру для ознайомлення з наказом 222-Ц (том 1, а.с. 148). Заступником директора Центру від 30 червня 2020 року, проведене службове розслідування щодо виконання службових повноважень позивачем, яким встановлено, що: в період з 2014 року по теперішній час позивачу неодноразово були винесені попередження за порушення надання медичної допомоги пацієнтам, порядку заповнення Карт 110, порушення при транспортуванні хворих; на дії позивача неодноразово надходили скарги від хворих та лікарів. Тому, вважає за доцільне розглянути питання щодо винесення позивачу догани та звернутися до департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації з проханням вирішити питання щодо позапланової переатестації позивача (том 2, а.с. 16). 02 липня 2020 року головний лікар Іванівської ЦРЛ подав генеральному директору Центру рапорт в якому зазначив, що позивач при транспортуванні хворих до Іванівської ЦРЛ не забезпечував венозний доступ, що призводить до збільшення часового періоду для надання подальшої медичної допомоги (том 1, а.с. 21). У доповідній заступника директора Центру Медвідь О.В. від 16 липня 2020 року зазначається, що стосовно позивача проведене розслідування, яким встановлено, що за даними заповнення ним карт 110 виявлені такі порушення: прізвище ім`я по батькові, не підкреслено «зі слів», чи «з документа» написані дані хворого чи потерпілого; у пункті 5 підпункт 4 заповнюється не вірно, а саме не записаний № наряду; у пункті 26 не вірне написання діагнозу, скорочення діагнозу; скарги не відповідають написаному діагнозу; анамнез хворого не вписаний; не вказано початок хвороби; не відмічено стан хворою після закінчення виклику; не відмічено вид транспортування хворого (потеплілого); ЕКГ контроль не проводиться; не відповідають об`єктивні дані до скарг; не описано місце пошкодження при травмі; не відповідає лікування до даних скарг та анамнезу, виставленому діагнозу; надання медичної допомоги лікарськими засобами не відповідають локальним протоколам; при транспортуванні хворого (потерпілого) в пункті надання медичної допомоги не зафіксовано про установлення венозною доступу (катетеризації вени). Вважає, що надані медичні документи засвідчують непрофесіоналізм, відсутність знання протоколів з надання медичної (екстреної) допомоги, халатне відношення до виконання своїх обов`язків, тому позивач заслуговує покарання у вигляді догани (том 1, а.с. 19-20, том 2, а.с. 22 ). Розслідуванням щодо даних заповнення позивачем карт 110 встановлено такі загальні порушення у викликах за номерами 663 від 22 лютого 2020 року, 405 від 05 березня 2020 року, 1033 від 05 березня 2020 року, 809 від 14 квітня 2020 року, 816 від 01 липня 2021 року, 630 від 04 квітня 2020 року, 455 від 18 червня 2020 року: - не зазначено прізвище, ім`я по батькові, не підкреслено чи «зі слів», чи «з документа», не написані дані хворого чи потерпілого; - у пункті 1 не написана повна дата народження; - у пункті 6 не відмічене повідомлення в стіл довідок ШМД про госпіталізацію хворого; - у пункті 26 не вірне написання діагнозу, а саме скорочення діагнозу; - анамнез хворого не вписаний; - в анамнезі не відмічені пункти: алергії; чим хворіє, приймав хворий медикаменти чи не приймав; - ЕКГ контроль не проводився, а саме не вклеєна кардіограма; - глюкометрія не проводилась; - надання медичної допомоги лікарськими засобами відсутнє (що не відповідає локальним протоколам); - при транспортуванні хворого (потерпілого) в пункті надання медичної допомоги не зафіксовано про установлення венозного доступу (катетеризації вени); - стан після надання допомоги; - не вказані дата захворювання та початок хвороби; - не відмічене стан хворого після закінчення виклику; - в об`єктивних даних не відмічене: загальний стан; артеріальний тиск при огляді та постійний; пульс; тони серця, дихання; живіт; печінка нижній край щодо реберної дуги; перистальтика; симптоми подразнення очеревини; діурез; випорожнення; неврологічний статус; реакція на світло; очні яблука; ністагм; мова; ковтання; обличчя; дівіація язика; прикушення язика; патологічні рефлекси; тонус м`язів; менінгіальні ознаки; елегії, паралічі; - підпис керівника бригади відсутній; - в пункті 5, підпункт 4 заповнюється не вірно, а саме не записаний № наряду; - не відповідає лікування до даних скарг та встановленому діагнозу (том 1, а.с. 203-206, том 2, а.с. 17-20). 24 липня 2020 року генеральний директор Центру направив голові первинної профспілкової організації Станції подання, в якому просив дати згоду на звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, враховуючи, що 14 квітня 2020 року позивачу оголошена догана (том 1 а.с. 16). 24 липня 2020 року головним лікарем Станції, інспектором з кадрів Станції, головною сестрою медичної Станції складено акт про те, що 21 липня 2020 року о 11 годині 55 хвилин позивач отримав доповідну заступника директора Центру, копію рапорту головного лікаря Іванівської ЦРЛ та копії карт 110, однак станом на 11 годину 24 липня 2020 року пояснювальної записки від позивача не надходило (том 1, а.с. 17). Позивач 25 липня 2020 року отримав запрошення на засідання профспілкового комітету Станції для розгляду подання генерального директора Центру, що відбутися 27 липня 2020 року об 11 годині 30 хвилин (том 1, а.с. 119). З протоколу №7 від 27 липня 2020 року засідання профспілкового комітету Станції вбачається, що позивач був присутній на засіданні та надавав свої пояснення, за результатами якого прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача згідно пункту 3 статті 40 КЗпП за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (том 1, а.с. 121-122). Наказом 635-Ц, на позивача накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку враховуючи, що до працівника раніше застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани (том 1, а.с. 15, том 3 а.с. 56). Наказом 74-к/Ів, позивача з 30 липня 2020 року звільнено з роботи з посади фельдшера відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, враховуючи, що до працівника раніше застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани (том 1, а.с. 14). Відповідно до довідки № 77 від 19 жовтня 2020 року виданої генеральним директором Центру, [PERSON] працює на посаді головного лікаря Станції з 06 лютого 2014 року (том 1, а.с. 130). Позивач пройшов курси з підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників у період з 01 червня по 29 червня 2018 року у КНП «ЦЗ та К» Центр курси підвищення кваліфікації та перепідготовки середнього медперсоналу», що підтверджується копією свідоцтва № [NUMBER] (том 2, а.с. 24). 29 червня 2018 року позивач пройшов атестацію в атестаційній комісії при ВП «Одеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» і наказом по Департаменту охорони здоров`я Одеської РДА йому присвоєна кваліфікаційна категорія лікувальна справа (невідкладні стани) вища, що підтверджується копією посвідчення №104 (том 2, а.с. 104). Головний лікар має обов`язки і користується правами, наданими керівникам чинним законодавством, а саме: здійснює керівництво діяльністю станції; видає накази, дає розпорядження, в межах компетенції та відповідно до чинного законодавства, що є обов`язковими для працівників станції та її підрозділів. Головний лікар підпорядкований директору КУ «ООЦЕМД і МК» (пункт 1.8, 6.1 Посадової інструкції головного лікаря Іванівської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги - відокремленого підрозділу, затвердженої директором комунальної установи «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» 06 лютого 2014 року, далі - також посадова інструкція головного лікаря, том 2, а.с.55-60). У своїй діяльності фельдшер керується чинним законодавством України, директивними та нормативними документами Міністерства охорони здоров`я України, Положенням станції, розпорядженнями головного лікаря станції вказівками спеціаліста ЄОДС та головної медичної сестри станції, іншими нормативними документами. До функціональних обов`язків відноситься оформлення медичної документації згідно наказу Міністерства охорони здоров`я № 999 від 17 листопада 2010 року «Про затвердження форм звітності та медичної облікової документації служб швидкої та невідкладної допомоги України». Фельдшер взаємодіє з іншими працівниками: в тому числі з головним лікарем з питань організації роботи. Фельдшер несе відповідальність, згідно з чинним законодавством, за виконання завдань і функцій, вимог з охорони праці, передбачених даною посадовою інструкцією (пункти 1.7, 3.14, 5.1.3, 6.1 Посадової інструкції фельдшера з медицини невідкладних станів, сестри медичної Іванівської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, затвердженої головним лікарем Відокремленого підрозділу Іванівська станції екстреної (швидкої) медичної допомоги 28 грудня 2018 року, з якою позивач ознайомився 14 січня 2019 року, далі - також посадова інструкція фельдшера, том 2. а.с. 65-68). Підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КзпП), або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим договором органу (стаття 45 кЗпП) (пункт 2.18 Правил внутрішнього трудового розпорядку комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради», затверджених генеральним директором Центру 22 листопада 2019 року, далі - також Правила ВТР, том 2, а.с. 68-73). Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані керівником лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (пункт 2.11 Правил ВТР, том 2, а.с. 68-73). Працівники зобов`язані: чітко знати і досконало своєчасно виконувати свої функціональні обов`язки; своєчасно та якісно виконувати свою роботу, суворо дотримуватися встановлені правила та робочі інструкції, виконувати норми навантаження, забезпечувати високі якісні показники роботи і не допускати недбалості і помилок у роботі, чуйно ставитися до хворих, суворо дотримуватися встановленого порядку догляду за хворими. Працівник має право оскаржувати дисциплінарні стягнення в порядку встановленому чинним законодавством. Працівник зобов`язаний: виконувати своєчасно і в повному обсязі робоче завдання (функціональні обов`язки), забезпечувати належну якість виконуваної роботи; виконувати накази і розпорядження директора і безпосередніх керівників відділень СЕ(Ш)МД, не суперечать діючому законодавству. Працівник має право приймати участь в профспілкових нарадах з метою захисту своїх прав і інтересів (пункти 3.1, 3.3, 5, 4.1.4, 4.1.5, 4.2.6 Правил ВТР, том 2, а.с. 68-73). Роботодавець має право вимагати від працівників дотримуватись положень цих правил і вживати заходів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується директором Центру. Для застосування дисциплінарного стягнення керівник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відмова працівника надати пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення. Порядок накладання дисциплінарного стягнення визначається законодавством про працю, статутом. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розпис. Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку встановленому чинним законодавством (пункт 5.2.1, 7.2, 7.5, 7.7, 7.8 Правил ВТР, том 2, а.с. 68-73). 6. Норми права, які застосував суд такі. Підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (пункт 4 частини 1 статті 36 КЗпП). Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (пункт 3 частини 1 статті 40 КЗпП). Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (частина 1 статті 139 КЗпП). За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана , звільнення (частина 1 статті 147 КЗпП). Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина 1 статті 147-1 КЗпП). Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина 1, 2 статті 148 КЗпП). Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу) (частина 1 статті 150 КЗпП). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (частина 1 статті 233 КЗпП). У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (частина 1 статті 234 КЗпП). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 Цивільного кодексу України, далі - також ЦК). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК). Законодавство України у сфері надання екстреної медичної допомоги базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про охорони здоров`я, інших законодавчих актів, що регулюють відносини з питань, пов`язаних з охороною здоров`я, цього Закону та інших прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина 1 статті 2 Закону України «Про екстрену медичну допомогу»). Працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону є медичні працівники центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги, бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, відділень екстреної (невідкладної) медичної допомоги, які безпосередньо надають екстрену медичну допомогу та/або забезпечують її надання згідно із цим Законом (абзац 1 пункту 1 статті 11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу»). Бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги (далі - бригада) є структурною одиницею центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (далі - центр) або станції екстреної (швидкої) медичної допомоги (далі - станція), яка надає екстрену медичну допомогу людині, що перебуває у невідкладному стані, безпосередньо на місці події та під час перевезення такої людини до закладу охорони здоров`я. Бригада у своїй роботі керується законодавством, посадовими інструкціями, нормативними і методичними документами МОЗ, наказами і розпорядженнями керівника центру, головного лікаря станції та цим Типовим положенням. За своїм складом бригади поділяються на лікарські, фельдшерські та бригади парамедиків. До складу фельдшерської бригади входять фельдшер, медична сестра, водій. Керівником бригади є фельдшер (пункти 1, 2, 5, 7 Типового положення про бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2012 року № 1117, далі - також Положення 1117). Станція у своїй діяльності керується законодавством України, рішеннями місцевих органів виконавчої влади, наказами МОЗ, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я місцевих держадміністрацій, керівника центру, головного лікаря станції, цим Типовим положенням та іншими нормативно-правовими актами (пункт 3 Положення 1117). Відповідно до покладених на неї завдань станція забезпечує : надання екстреної медичної допомоги бригадами відповідно до затверджених порядків, протоколів та стандартів; раціональне використання бригадами та оновлення запасів лікарських, наркотичних та психотропних засобів, перев`язувальних матеріалів, медичних виробів; інформування оперативно-диспетчерської служби та керівництва центру про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації; ведення облікової статистичної документації; здійснення щоденного контролю за раціональним використанням спеціалізованих санітарних транспортних засобів, їх технічним станом та забезпеченням паливно-мастильними матеріалами (підпункти 2, 6, 7, 11, 14 пункту 9 Положення 1117). З метою виконання нормативу прибуття бригад до місця події у складі станції можуть утворюватися підстанції (відділення), пункти постійного або тимчасового базування бригад. Основним критерієм визначення зон відповідальності підстанцій (відділень) пунктів постійного або тимчасового базування бригад є виконання нормативу прибуття бригад до місця події. У структурі станції утворюються бригади, склад та кількість яких визначається керівником центру (пункти 10, 11, 12 Положення 1117). Фельдшер (сестра медична) станції швидкої та невідкладної медичної допомоги (далі - Фельдшер) - молодший спеціаліст з медичною освітою, який працює у складі лікарської бригади або самостійно, здійснює надання екстреної медичної допомоги згідно з затвердженими нормативами та показниками якості (пункт 1.1 Примірного положення про фельдшера (сестру медичну) станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 500 від 29 серпня 2008 року, далі - також Положення 500). У своїй діяльності фельдшер керується чинним законодавством України, директивними документами Міністерства охорони здоров`я та місцевих органів управління охорони здоров`я, рішеннями та розпорядженнями органів місцевої виконавчої влади, нормативними документами станції екстреної (швидкої) медичної допомоги (структурного підрозділу лікувально-профілактичного закладу), робочими і методичними інструкціями та цим Положенням (пункт 1.4 Положення 500). Основними завданнями фельдшера у складі фельдшерських бригад - забезпечення надання екстреної медичної допомоги пацієнтам на догоспітальному етапі, згідно з затвердженими протоколами (Стандартами якості), забезпечення екстреної госпіталізації осіб, стан яких потребує екстреної стаціонарної допомоги в умовах лікувально-профілактичних закладів, а також перевезення пацієнтів, стан яких потребує медичного супроводу (пункт 2.2 Положення 500). У своїй діяльності Фельдшер виконує такі функції: ведення встановленої медичної документації та звітування про свою роботу (пункт 3.6 Положення 500). Контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу. Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та/або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою та професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у закладі охорони здоров`я; самооцінки медичних працівників; організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров`я стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги (пункти 4, 5 Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 752 від 28 вересня 2012 року, далі - також Порядок 752). Ця Інструкція визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації 110/о "Карта виїзду швидкої медичної допомоги" (далі - карта). Карта заповнюється керівником бригади швидкої медичної допомоги (далі - бригада ШМД) державною мовою на кожний виїзд, а також на кожного пацієнта, якому була надана медична допомога. Карта заповнюється кульковою ручкою синього або чорного кольору. У карті не допускаються виправлення (пункти 1, 2, 3, 4 Інструкції щодо заповнення форми первинної медичної облікової документації 110/о "Карта виїзду швидкої медичної допомоги", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я № 999 від 17 листопада 2010 року, далі - також Інструкція 999). 7. Мотиви з яких виходив суд. 7.1. Мотиви відмови у задоволенні вимоги щодо визнання неправомірним та скасування наказу №222-ц. Системний аналіз положень зазначених у пункті 5, 6 мотивувальної частини цього рішення свідчить, що порушенням трудової дисципліни визначається невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. КЗпП не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються і попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження). Підставою застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани є вчинення працівником дисциплінарного проступку. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру та заходом дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Суд відмічає, що, на виконання наказів 380, 145-с, 30-с, виходячи з приписів Положення 1117, 500, Правил ВТР, посадової інструкції фельдшера, позивач повинен був виконувати накази безпосереднього керівника, тобто головного лікаря Станції. Проте позивач, являючись керівником бригади ШМД, не забезпечив виконання наказу 30-с, не повідомивши головного лікаря Станції про транспортування хворого по засобом зв`язку, що стало підставою для видання відповідачем наказу 222-ц щодо оголошення позивачу догани за невиконання обов`язків, з яким він ознайомлений 27 квітня 2020 року та не оскаржував. Отже, позивач допустив винне неналежне виконання своїх трудових обов`язків, тобто вчинив дисциплінарний проступок, помилково покладаючись на додержання наказу 30-с іншою особою, хоча його виконання покладене саме на нього, як керівника бригади ШМД, від реалізації якого залежало й своєчасність транспортування інших хворих у разі потреби. Водночас, суд зазначає, що позивач за цією вимогою пропустив строк звернення до суду, так як йому 14 квітня 2020 року оголошено догану, а позивач звернувся з вимогою про визнання неправомірним та скасування наказу 222-Ц лише 28 серпня 2020 року. Підстав для поновлення строку звернення до суду не встановлено. Разом з тим, виходячи з частини 1 статті 233 КЗпП строком позовної давності захищається лише порушене право. Оскільки судом встановлено, що позовні вимоги, в частині визнання неправомірним та скасування наказу 222-Ц задоволенню не підлягають, позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в цій частині по суті заявлених вимог, а не у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду, так як пропущення строку на звернення до суду є окремою й самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. 7.2. Мотиви відмови у задоволенні вимоги щодо визнання незаконним звільнення, неправомірними та скасування наказу №74-к/Ів. Суд зазначає, що для звільнення працівника за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, необхідно, щоб він вчинив дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке було б протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний поступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Суд відмічає, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини статті 40 КЗпП необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Суд констатує, що наказ 222-Ц про оголошення догани позивачем не оскаржувався, що фактично свідчить про визнання ним факту вчинення дисциплінарного проступку, який не втратив юридичної сили на день звільнення позивача з роботи, а з дня його видання до дня видання наказу 635-Ц та оскаржуваного наказу 74-к/ІВ про звільнення позивача з роботи не минуло більше року. Суд вважає, що, виходячи з приписів Положення 1117, 500, Інструкції 999, Правил ВТР, посадової інструкції фельдшера, позивач повинен був належно забезпечувати ведення, оформлення встановленої медичної документації, зокрема карти 110, звітування про свою роботу та якісно надавати медичну допомогу пацієнтам, зокрема проводити установлення венозного доступу (катетеризацію вени). Проте позивач, являючись керівником бригади ШМД, не виконував обов`язки щодо заповнення карт 110 за встановленою формою, що могло спричинити наслідки загрози життю та здоров`ю відповідного пацієнта, із-за не зазначення позивачем повних, достовірних даних у медичній документації, що опосередковано вказує про неякісне надання позивачем медичної допомоги. Такі обставини стали підставою для видання відповідачем наказу 635-Ц щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку враховуючи, що до позивача раніше протягом року вже застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відтак, відповідач обґрунтовано видав наказ 74-к/ІВ, так як позивач допустив порушення трудової дисципліни після винесення йому повторного протягом короткого періоду часу дисциплінарного стягнення, що свідчить про систематичність порушення трудової дисципліни, тому відповідачем після неодноразового притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності об`єктивно та правомірно прийнято рішення про звільнення останнього із займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП. 7.3. Мотиви відмови у задоволенні вимоги щодо визнання поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогули. Суд відмічає, що за відсутності законних підстав вважати, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог закону, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, які є похідними від позовних вимог щодо визнання неправомірними та скасування наказів. Отже, вимоги позивача про стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки, у відповідності до статті 235 КЗпП з урахуванням роз`яснень викладених у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, стягнення середньомісячного заробітку можливе лише коли звільнення буде визнано незаконним. 7.4. Мотиви відмови у задоволенні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд відмічає, що відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав її настання: вина роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність діяння заподіювача моральної шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою роботодавця і моральною шкодою. Отже, лише наявність усіх чотирьох умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Відсутність хоча б однієї з зазначених умов свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог. Відшкодування моральної шкоди є наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Таким чином, суд констатує, що урахуванням встановлених обставин відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20000 гривень. 7.5. Інші мотиви. Суд висловлює жаль з приводу того, що позивач замість належного виконання обов`язків, спрямував свою діяльність не на забезпечення надання медичної допомоги пацієнтам, збереження їх здоров`я та життя, а витрачав свій службовий час на з`ясування особистих стосунків з представником третьої особи, який напевно, так само мав докласти достатніх зусиль, щоб запобігти серйозним розбіжностям з питань організації роботи. Принаймні, таке зіткнення протилежних інтересів, думок, поглядів повинно було відбуватися поза межами виконання ними службових обов`язків, задля забезпечення пріоритету загальнолюдських цінностей над груповими або індивідуальними інтересами. Шкода, що позивач, після сорока двох років праці вдався до з`ясування стосунків з представником третьої особи, що відбувалося й протягом розгляду справи, яку суд вирішував майже один рік через поведінку учасників. Натомість, суд заздалегідь розуміючи, що позивач є слабшою стороною у спорі доклав зусиль, щоб встановити імовірні порушення допущені відповідачем при його звільнені з роботи, все-таки не виявив достатніх підстав для задоволення позовної заяви. 8. Суд застосовує таку практику Верховного Суду. Такі висновки, узгоджуються з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від: 12 березня 2020 року по справі № 7618/27059/18; 04 травня 2020 року по справі 641/6219/19. 9. Висновок суду такий. З огляду на зазначене суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви. 10. Розподіл між сторонами судових витрат такий. Виходячи з приписів частини 1 статті 141 ЦПК судові витрати покладаються на позивача оскільки у позові відмовлено.

Outcome: dismissed