Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

28.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] року померла їх мати - [PERSON] За свого життя, вона, 19.12.2011 року, склала особисте розпорядження на випадок своєї смерті ( заповіт ), призначивши їх спадкоємцем належного їй на день смерті рухомого та нерухомого майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також майнових прав, і взагалі всього того, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. Не погодившись з заповітом відповідач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Протягом судового розгляду вказаного позову, Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 12.06.2012 року було винесено рішення, яким вселено [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS], визначено порядок користування спірною квартирою, зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою та КП "ЖЕО" укласти окремі договори найму. 15.01.2013 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в задоволенні позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмолено, 28.02.2013 року вищевказане рішення суду набрало законної сили. 28.08.2013 року ними було отримано свідоцтво про право на спадщину, відповідно якого вони є власниками трикімнатної квартири [ADDRESS], по 1/2 частці кожний. Починаючи з червня 2012 року по теперішній час відповідачі постійно проживають у спірній квартирі, чим порушують їх право вільно розпоряджатися належним їм майном, а саме на даний час вони вирішили продати квартиру, і придбати кожен окреме житло. Відповідачі в добровільному порядку відмовляються залишати займане житло, у зв'язку з чим вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного, просили суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 12.03.2014 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування - Южноукраїнська міська рада Миколаївської області. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, підтримав просив суд їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON], який діяв на підставі довіреності, [PERSON], посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю. [PERSON] пояснила, що вона зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 2005 року, [PERSON] з 2006 року, [PERSON] - 2009 року, а [PERSON] з 2010 року. В спірну квартиру вони вселилися як члені сім'ї власника і користувалися квартирою на рівні з ним. Крім того, зазначила, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.06.2012 року було вставлено їх право користування щодо спірної квартири, без визначення строку, тобто сервітут. Та обставина, що позивачі стали власниками квартири, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають. На підставі викладеного, просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позовних вимог. Представник відповідача, яка діяла на підставі договору № 35 від 17.03.2014 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування - Южноукраїнська міська рада Миколаївської області за довіреністю Нестеренко І.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції України, ст.391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. В тому разі, коли такі перешкоди чиняться власнику житлового приміщення, то усунення перешкод з користування цим майном відбувається на підставі норм житлового законодавства. Ст.ст.150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Судом встановлено, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції в Миколаївській області 24.12.2011 року, [INFO] року померла [PERSON] в м. Южноукраїнську Миколаївської області (а.с.9). За життя, [PERSON], 19.12.2011 року склала заповіт, за яким усе належне їй на день смерті рухоме та нерухоме майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також майнові права, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по ? частці кожному. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 19.12.2011 року, реєстр. № 4200 (а.с.10, 11 ). 15.01.2013 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в задоволенні позову [PERSON], [PERSON]., [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено. В розумінні ст. 223 ЦПК України рішення суду по справі № 1424/712/2012 набрало законної сили 28.02.2013 року ( а.с. 26-28 ). 28.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області Лобовою О.М. було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS], кожному ( а.с. 12, 15 ). Відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно на час розгляду справи власниками спірної квартири є: [PERSON] та [PERSON] Право власності на квартиру перейшло до позивачів у порядку спадкування ( а.с. 14, 17 ). Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки ( виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію ) № 018-503-748 виданої 06.03.2014 року ЖЕУ-1 [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 30.09.2005 року, [PERSON] з 11.03.2010 року, [PERSON] - 26.12.2006 року, [PERSON] - 20.03.2009 року, тобто за життя попереднього власника квартири - [PERSON] та за її згодою ( а.с. 43 ). За такого, виходячи з підстав переходу до [PERSON] та [PERSON] права власності на спірну квартиру, право користування якою, як члени сім'ї попереднього власника набули [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], право останніх на проживання у квартирі не припиняється. Крім того, рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.06.2012 року, вселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в вищевказану квартиру, визначено порядок користування, а саме виділено в користування останнім жилу кімнату площею 19,4 кв.м., [PERSON] та [PERSON] жилі кімнати площею 11,8 кв.м. та 9,7 кв.м., кухню, коридор, ванну кімнату та туалет залишено у спільному користуванні, зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користуванні квартирою та зобов'язано КП "ЖЕО" укласти з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] окремі договору найму та відкрити окремі особові рахунки ( а.с. 21-23 ) Отже підстави вважати, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вселилися у квартиру [ADDRESS] з порушенням норм чинного законодавства відсутні. Відповідно до положень ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Проте, позовні вимоги з вищенаведених підстав заявлені не були, обставини визначені вищенаведеною нормою права, позивачами не наведені, та судом встановлені не були. Посилання позивачів на ст. 391 ЦК України, як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає безпідставним, оскільки дана норма права встановлює певні гарантії власникові на безперешкодне користування власним майном і не встановлює підстав для виселення осіб з житлового приміщення, які правомірно набули право користування на нього. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed