Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх та їх неповнолітніх дітей : [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 26.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Комсомольської державної нотаріальної контори Пащенко Т.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2208, про що 19.08.1996 року Кременчуцьким МБТІ було зроблено запис в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 290. Після укладення в 2005 році його сином [PERSON] шлюбу з [PERSON] він не заперечував проти реєстрації її в його квартирі як наймача. Згодом в цій квартирі був зареєстрований його син [PERSON], а потім їх діти, а його онуки [PERSON], [INFO],та [PERSON], [INFO], про що йому стало відомо в листопаді 2015 року, коли він отримав довідку в КЖРЕП № 1 про склад сім»ї. З серпня 2011 року понад один рік відповідачі з неповнолітніми дітьми в спірній квартирі не проживають без поважних причин , витрати на комунальні послуги на утримання житла не несуть і відмовляються знятися з реєстрації, в зв»язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю і в задоволені позову просили відмовити , в зв»язку з його необгрунтованістю. В своїх письмових запереченнях на позов та в судовому засіданні відповідачі посилалися на те, що позивач дізнався про реєстрацію його онуки [PERSON] в березні 2011 року, оскільки разом з [PERSON] її прописував в своїй квартирі. Протягом проживання в спірній квартирі позивач часто приходив пізно вночі в нетверезому стані. При своєму онукові [PERSON], [INFO], та вагітній [PERSON] висловлювався нецензурними словами, навмисно створюючи неможливі умови для сумісного проживання, постійно вигонив їх з квартири. В березні 2011 року вони вимушені були залишити спірну квартиру та проживати на найманій квартирі для того, щоб вагітна [PERSON] могла народити дитину в спокійних умовах. З 2011 року вони дійсно не проживають в спірній квартирі , а тому не повинні сплачувати комунальні послуги. Між [PERSON] та його сином [PERSON] в обмін на скасування з [PERSON] аліментів з великою сумою боргу була усна домовленість про постійне проживання їх сім»ї в спірній квартирі, яку він недотримав. На даний час їх сім»я знаходиться в кризовому стані. Вони не мають роботи та постійного житла, від чого страждають діти. Вони не мають коштів на школу, дитячий садок, лікування, харчування та оплату найманої квартири. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів, органу опіки і піклування в судове засідання не з»явився. Надіслали до суду заяву, в якій просили справу розглянути в їх відсутність. Просили прийняти законне і обґрунтоване рішення. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, законного представника позивача, свідків, дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 26.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Комсомольської державної нотаріальної контори Пащенко Т.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2208, про що 19.08.1996 року Кременчуцьким МБТІ було зроблено запис в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 290. Згідно довідки КЖРЕП № 1 м. Комсомольська від 10.11.2015 року в спірній квартирі зареєстровані власник [PERSON], його син [PERSON] - з 26.04.2006 року, наймач [PERSON] - з 25.11.2005 року, син наймача [PERSON], [INFO], - з 25.01.2006 року, дочка наймача [PERSON], [INFO], - з 25.03.2011 року. Відповідно до ст.71,163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні сторони визнали, що відповідачі та їх неповнолітні діти дійсно не проживають в спірній квартирі з 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачі в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилались на те, що вони вимушені були залишити квартиру з неповнолітніми дітьми і не проживають в спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивач вигонив їх з квартири та створив умови, неможливі для проживання з ним в одній квартирі. Проте будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень та спростування позовних вимог в цій частині суду не надали. Відповідачі не надали суду та будь-яких доказів на підтвердження домовленості між позивачем та його сином [PERSON] про умови користування спірною квартирою в обмін на скасування суми боргу позивача по аліментах. З пояснень відповідачів в судовому засіданні вбачається, що вони не звертались зі скаргами в правоохоронні або інші органи з приводу неправомірної поведінки позивача та створення ним умов неможливих для сумісного проживання в одній квартирі. З показань свідків [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що відповідачі з неповнолітніми дітьми дійсно не проживають в спірній квартирі з 2011 року по даний час. Факти неправомірної поведінки позивача відносно відповідачів та їх дітей їм особисто не відомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в лютому 2015 року та липні 2015 року він разом з відповідачем [PERSON] виїздили на заробітки до м. Москви в Росію, кожний раз на 3 місяці, але це було після того, як відповідачі припинили проживання в спірній квартирі. Суд вважає, що в судовому засіданні сторони визнали, що відповідачі та їх неповнолітні діти не проживають в спірній квартирі з 2011 року по даний час. Будь-яких доказів на підтвердження поважних причин їх не проживання в спірній квартирі відповідачі суду не надали, а тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved