Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду та свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є співвласницею житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2007 вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] 67/100 частин житлового будинку, у подальшому на підставі договору дарування 13/100 частин житлового будинку від 09.10.2007, а також прийняла в дар у свекрухи 13/100 частин житлового будинку. 09.02.1996 [PERSON] , як власниця земельної ділянки, площею 0,06 га, по [ADDRESS] , згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-СМ №045966, подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,03 /нуль цілих три сотих/ га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначений договір дарування посвідчено заступником завідуючої Другої Сумської державної нотаріальної контори Л. Кравцовою, зареєстровано в реєстрі за №1-400. Також відповідна відмітка про здійснення дарування частини від земельної ділянки міститься в державному акті ІІ-СМ №045966. У подальшому, 09.10.2007 [PERSON] подарувала 13/100 частин вказаної земельної ділянки безпосередньо [PERSON] . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Бурбикою Т.А., зареєстровано в реєстрі за №4120. У зв`язку зі смертю [PERSON] , який помер [INFO] , позивач зверталася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на частину земельної ділянки, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки померлий чоловік не зареєстрував право власності на земельну ділянку в управлінні Держкомзему у м. Суми та не мав державного акту на право власності на земельну ділянку. За таких обставин позивач була вимушена звертатися до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 11 травня 2011 року по справі №1806/2-1758/11 позовну заяву задоволено повністю, визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,03 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , розташовану на території Сумської міської ради. Після усього зазначеного вище, у 2015 році позивач звернулася до товариства «Зем- центр» з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Інженером-землевпорядником [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою, присвоєно земельній ділянці кадастровий номер 5910136600:23:023:0021. Разом із цим технічна документація розроблена лише та 13/100 частини земельної ділянки, які були подаровані позивачу на підставі договору дарування від 09.10.2007, інженер-землевпорядник помилково не взяв до уваги рішення Ковпаківського районного суду міста Суми, яким за позивачем визнано право власності на 0,03 га земельної ділянки по [ADDRESS] . Також за допомогою застосування сучасних вимірювальних приладів площа земельної ділянки зменшилася до 0,0569 га замість 0,06 га. З метою реєстрації права власності на частину земельної ділянки площею 0,03 га на підставі рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.05.2011, позивач звернулася в Центр надання адміністративних послуг міста Суми із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2021. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Приходько І.М., розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, прийнято рішення №59610074 від 02 серпня 2021 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зазначене рішення державним реєстратором прийняте з тієї підстави, що заяву подано про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:23:026:0021 загальною площею 0,0569 га, проте рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми №1806/2-1758/11 від 11.05.2011 містить інформацію про передачу у власність у порядку спадкування земельної ділянки розміром 0,03 га. Вбачаючи зазначені розбіжності державний реєстратор не зміг встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У зв`язку з цим просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Сумської міської ради Сумської області Приходько І.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №59610074. прийняте 02.08.2021 та зобов`язати Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» вчинити необхідні дії для державної реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0569 га, кадастровий номер 5910136600:23:026:0021, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі заяви [PERSON] від 29.07.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідач - Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми", якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подали. Відповідач - державний реєстратор Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Приходько І.М. надала суду заперечення, в якому зазначила наступне. До відділу державної реєстрації надійшла заява від [PERSON] про державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:23:026:0021. Разом із заявою про державну реєстрацію прав були подані наступні документи: рішення Ковпаківського районного суду м. Суми №1806/2-1758/11 від 11.05.2011; договір дарування земельної ділянки № 1-400 від 09.02.1996, виданий Другою Сумською державною нотаріальною конторою; державний акт на право приватної власності на землю № ІІ-СМ №045966 від 30.01.1996, виданий Сумською міською радою народних депутатів; відомості отримані з Державного земельного кадастру 29.07.2021 № 48140168. З прелічених вище документів, лише рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми №1806/2-1758/11 від 11.05.2011 визнано право власності на земельну ділянку за заявницею [PERSON] . Так, поданий Державний акт на право приватної власності на землю № ІІ-СМ №045966 від 30.01.1996 виданий на ім`я [PERSON] , а Договір дарування земельної ділянки №1-400 від 09.02.1996 на обдаровуваного [PERSON] . Отже, відповідно до поданого заявником Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми №1806/2-1758/11 від 11.05.2011 визнається право власності за [PERSON] у порядку спадкування за законом на земельну ділянку 0,03 га. Оскільки правовстановчий документ не містить відомостей про кадастровий номер земельної ділянки заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким отримуються відомості Державного земельного кадастру. Сформовані відомості по вказаному в заяві кадастровому номеру 5910136600:23:0026:0021 містять інформацію про земельну ділянку, загальною площею 0,0569 га, та зазначають зареєстровану частку у спільній власності 13/100 за [PERSON] , проте в поданому рішенні суду загальна площа земельної ділянки 0,03 га та відсутні відомості щодо часток у праві власності, що переходить до заявника Тому подані документи не дають змогу встановити набуття права власності та у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими га вже зареєстрованими речовими правами на об`єкт нерухомого майна щодо якого подано заяву відповідно до н. 4 га п.5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно. Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії для державної реєстрації права власності 1/2 частини земельної ділянки на підставі заяви [PERSON] від 29.07.2021, то подане рішення суду не містить відомостей про визнання Ѕ частки права власності на земельну ділянку 0,03 га. Державний реєстратор визначає наявність речових прав та підстав для проведення їх державної реєстрації на підставі документів реєстраційної справи та не наділений повноваженнями приймати рішення щодо визначення часток в праві власності що виникає на власний розсуд. В зв`язку з вище викладеним, вважаю, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02.08.2021 № 59610074 є правомірним та таким, що відповідає нормам чинного законодавства. Тому, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.08.2021 державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] ухвалила рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.11). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.05.2011 по справі № 1806/2-1758/11 визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,03 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , розташовану на території Сумської міської ради (а.с. 12). З Договору дарування земельної ділянки від 09.02.1996 вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,003 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 13-14). З Державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України [PERSON] у тому, що на підставі рішення виконкому Сумської міської Ради народних депутатів від 16.12.93 № 723 їй передається у приватну власність земельна ділянка, площею 0,06 га, в межах згідно з планом, на території [ADDRESS] (а.с. 16). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником 13/100 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5910136600:23:026:0021 (а.с.17-18). У статті 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Питання набуття права власності чи користування на земельні ділянки урегульовано Земельним кодексом України. Частиною першою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до вимог статті 126 ЗК України, - право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. За змістом статті 125 ЗК України, - право власності на земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. (Частина 1 статті 18 Закон України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до частин 2, 4 статті 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року. У відповідності до приписів п.п. 1 та 8 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року. Щодо вимог Позивача про зобов`язання Виконавчого комітету Сумської міської ради вчинити необхідні дії для державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на 1/2 частину земельної ділянки, суд приходить до наступного. Так, зазначена позовна вимога про зобов`язання вчинити реєстраційну дію не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки реєстраційні дії здійснює державний реєстратор за результатом розгляду заяви у сфері державної реєстрації прав. Крім цього, така вимога являється втручанням в діяльність суб`єкта владних повноважень. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення. Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 819/1849/13-а. Таким чином, в даному випадку мова йде про дискреційні повноваження як законодавчо встановлену компетенцію владних суб`єктів, що визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. Під дискреційними повноваженнями, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державним реєстратором, по суті носять технічний характер, направлений на виконання встановленого Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте, не носять самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі саме наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів. Державний реєстратор, здійснюючи відповідні функції з державної реєстрації прав, не перебував з позивачем у відносинах, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності щодо спірного права, а, відтак, не міг визнавати чи оспорювати майнові права позивача в розумінні ст. 15 Цивільного кодексу України. Державний реєстратор при винесенні рішення діяв на підставі та в межах повноважень, передбачених законодавством, а тому рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є законно обґрунтованим та правомірним. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, в свою чергу, такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed