Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом доПодільської районної в місті Києві державноїадміністрації про зобов'язання видати ордер встановленого зразка на жиле приміщення: квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право користування даною квартирою. Мотивує заяву тим, що вона, починаючи з 17.09.2015 року відповідно до наказу № 443-к від 16.09.2015 р. була прийнята на роботу двірником-доглядачем будинків до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», у зв'язку з чим для проживання їй було надано вищезазначену квартиру, надано дозвіл на оплату комунальних послуг за користування нею. Після працевлаштування звернулась з усною пропозицією укласти договір найму на вказану квартиру, на що КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» прийняло дану пропозицію шляхом видачі відповідного наказу про надання дозволу на користування спірною квартирою. Так, наказом генерального директора КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» [PERSON] №56 від 07.04.2014р. ( а.с.9) позивачу дозволено сплачувати комунальні послуги квартири [ADDRESS], з оплатою за фактичне проживання, кімната надана для в користування на час роботи в КП «Введенське». У подальшому, враховуючи, що згідно ст.ст.118, 119 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього, Постанови Ради Міністрів УРСР, від 04.02.1988, № 37 "Про службові жилі приміщення" визначено відповідний перелік категорій осіб, яким може бути надано службове житлове приміщення, серед яких передбачено посаду «двірник житлово-експлуатаційної організації...», з метою отримання ордеру та документального оформлення договірних відносин щодо користування квартирою, вона неодноразово зверталась із заявами до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації щодо сприяння у вирішенні питання отримання ордеру на займане жиле приміщення. Однак її звернення були залишені без уваги. Позивач вважає, що такою бездіяльністю з боку відповідача вона позбавлена права на приватизацію державного житлового фонду, яке гарантоване Законом України № 2482-ХІІ від 19.06.1992р. "Про приватизацію державного житлового фонду". Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією до суду подано зустрічну позовну заявута об'єднано з первісною заявою та прийнято до розгляду. В зустрічних позовних вимогах ставиться питання про виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи тим, що остання не набула права користування на та є особою, яка займає жиле приміщення без ордеру, без наявності укладеного на підставі нього договору найму та з порушенням встановленого порядку надання жилого приміщення та підлягає виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення, як така, що займає це жиле приміщення протиправно (без достатніх правових підстав). Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в ній, а проти позовних вимог про її виселення заперечили. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог про визнання права користування жилим приміщенням, зобов'язання видати ордер заперечувала, підтримала заявлені зустрічні позовні вимоги адміністрації. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що, починаючи з 17.09.2015 року, відповідно до наказу № 443-к від 16.09.2015 р. [PERSON] була прийнята на роботу двірником- доглядачем будинків до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», що підтверджується відомостями з трудової книжки останньої (а.с.11-12). До цього часу , з 01.07.2013р. вона працювала робітником з комплексного прибирання будинків з прилеглими територіями в КП «Введенське». Позивач за первісним позовом у підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що наказом директора КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» за № 56 від 07.04.2014р. їй було надано дозвіл користуватися квартирою [ADDRESS] та надало дозвіл на оплату комунальних послуг, у зв'язку з чим вона у ній проживала, що підтверджується довідкою ЖЕД №702 від 24.04.2015 року №04/18 (а.с.14а) та сплачувала за комунальні послуги, що підтверджується рахунками, договорами про надання таких послуг (а.с.15, 16, 17, 18, 19, 20-21, 22). Судом встановлено, що повноваження щодо розпорядження спірною квартирою належать відповідачу за первісним позовом на підставі ст.ст. 15 та 30 Житлового кодексу України, якими визначено повноваження місцевих державних адміністрацій щодо надання у користування жилих приміщень в будинках, які віднесено до сфери їх управління та здійснення контролю за схоронністю і використанням житлового фонду. Згідно з ст. 47 Конституції України примусове виселення можливе лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Частиною 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі Ті відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи вимоги ст.ст. 9, 58, 61 та 109 ЖК УРСР, вбачається, що особи, які займають жиле приміщення без ордеру, без наявності укладеного на підставі нього договору найму та з порушенням встановленого порядку надання жилого приміщення підлягають виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення, як такі, що займають це жиле приміщення протиправно (без достатніх правових підстав). Згідно зч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Що стосується твердження позивача за первісним позовом, що спірна квартира надавалась їй як службова, то вони спростовуються наступним. Порядок надання службових жилих приміщень встановлений статтями 121, 122 ЖК УРСР та постановою ради міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 «Про службові жилі приміщення».На підставі клопотання підприємства, на якому працює працівник, жиле приміщення має бути включене до числа службових даного підприємства. Після включення квартири до числа службових, відповідне підприємство спільно з профспілковим комітетом повинно прийняти рішення про надання такого жилого приміщення конкретному працівнику як службового, чого також зроблено не було. І вже на підставі рішення про надання службового жилого приміщення Подільська районна в місті Києві державна адміністрація видає особі ордер на службове жиле приміщення, який відповідно до ст. 122 ЖК УРСР є єдиною підставою для вселення в службове жиле приміщення. Такий ордер позивачу за первісним позовом не видавався. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Як судом встановлено, що Подільська районна в м.Києві державна адміністрація не включала спірну квартиру до числа службових, квартира має статус комунальної власності. Втім, позивач станом на лютий 2017р. значиться в сформованому списку осіб , які потребують службового житла, під №68. Крім того, позивач [PERSON] не надала жодного доказу того, що у неї виникло право користування на спірне майно, вона займає спірне жиле приміщення без отримання ордеру, без наявності укладеного на підставі нього договору найму, лише на підставі наказу директора комунального підприємства, у зв'язку з чимзаймає його з порушенням встановленого порядку надання жилого приміщення, а тому підлягає виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення, як така, що займає це жиле приміщення протиправно (без достатніх правових підстав). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом на користь Подільської районної в місті Києві державної адміністрації підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Outcome: approved