Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , окрім того просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, по виконавчому листу №523/3084/15-ц в сумі 42262 грн. 12 коп. (згідно до заяви про збільшення позовних вимог від 26.10.2020 року). Мотивував свої позовні вимоги тим, що з 25 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 року по цивільній справі №523/3084/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, - розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Також, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 року по цивільній справі № 523/3084/15-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) [PERSON] , щомісячно, починаючи з 27.02.2015 року, до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . Позивач має малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 20.08.2013 року. Дитина постійно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується заявою [PERSON] від 10.02.2020 року, випискою із домової книги № 71 про склад сім`ї від 12.02.2020 року, та письмовими поясненнями свідків, засвідченими 12.02.2020 року. Також, на утриманні позивача знаходиться його непрацездатна мати, [PERSON] , що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серія [NUMBER] від 20.10.2010 року та випискою із домової книги № 71 про склад сім`ї від 12.02.2020 року. Під час дії карантину, у квітні та травні 2020 року, позивач був змушений перебувати у відпустці без збереження заробітної плати та останній не отримував доходи, що і стверджується довідкою про доходи № ЦТ000000138 від 25.06.2020 р. Більш того, у червні 2020 року позивача було звільнено з посади ревізора контрольно-ревізійного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цетехно», що підтверджується записом в трудовій книжці. Станом на сьогоднішній день [PERSON] не отримує доходу та знаходиться у пошуках роботи. Однак, у зв`язку із тривалою дією карантину на всій території України велика кількість підприємств були змушені закритися чи скоротити штат працівників, та як наслідок, на сьогодні значно зменшилась кількість вакансій на ринку праці. Також, [PERSON] зазначив, що у позивача не має в наявності на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого чайна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Щодо позовних вимог про звільнення від сплати аліментів по виконавчому листу №523/3084/15-ц в сумі 42262 грн. 12 коп. посилався на те, що з грудня 2016 року він виплачував аліменти на утримання доньки [PERSON] за домовленістю з матір`ю, по 800 гривень щомісяця. Однак у січні 2020 року йому стало відомо про виконавче провадження ВП №49896791 та згідно останнього розрахунку заборгованості головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. встановлено заборгованість по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] станом на 31.08.2020 року у твердій грошовій сумі 42262 грн. 12 коп. Як вважає позивач, він сумлінно та вчасно виплачував аліменти на утримання доньки, однак оскільки у нього відсутня юридична освіта, та державним виконавцем не було роз`яснено його права та обов`язки. зокрема, про обов`язок надавати державному виконавцю щомісяця копії квитанцій про перерахування аліментів, тому виникла зазначена заборгованість. Крім того, його матеріальне становище значно погіршилось та оскільки на його утриманні знаходиться малолітній син, а також непрацездатна мати, [PERSON] не має змоги відрахувати таку значну суму із сімейного бюджету, що також призведе до погіршення забезпечення інтересів його малолітнього сина. Таким чином [PERSON] просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що стягується з [PERSON] , [INFO] , за рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2015 року, по справі №523/3084/15-ц, а саме з 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно на 1/6 частину усіх видів доходу (заробітку) та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, по виконавчому листу №523/3084/15-ц в сумі 42262 грн. 12 коп. До Суворовського районного суду міста Одеси в липні 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.07.2020 року визначено головуючого-суддю Бабакова В. П. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.02.2021 року визначено головуючого-суддю Сувертак І. В. Вилучений суддя Бабаков В. П., підстава вилучення звільнення з посади. Справу суддею Сувертак І. В. отримано 22.02.2021 року. Окрім того матеріали справи містять відзив відповідача від 19 листопада 2020 року та відповідь на відзив позивача від 01 грудня 2020 року. (а.с. 85-106). Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 24 лютого 2021 року, було прийнято до свого провадження зазначену справу та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с. 121,122). Позивач та його представник-адвокат Котлінська І. Ю. в судовому позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача-адвокат Фомічов І. О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] . Підтримав поданий в листопаді 2020 року відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю З`ясував обставини справи, вислухав позивача, його представника, представника відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 25 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 року по цивільній справі № 523/3084/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, - розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Також, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 року по цивільній праві № 523/3084/15-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) [PERSON] , щомісячно, починаючи з 27.02.2015 року, до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . (а.с. 12). Окрім того з тексту мотивувальної частини зазначеного рішення вбачається, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Позивач має малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 20.08.2013 року. (а.с. 13). Син [PERSON] постійно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується заявою [PERSON] від 10.02.2020 року, випискою із домової книги № 71 про склад сім`ї від 12.02.2020 року, та письмовими поясненнями свідків, засвідченими 12.02.2020 року. (а.с. 15,16). Також, на утриманні позивача знаходиться його непрацездатна мати, [PERSON] , що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серія [NUMBER] від 20.10.2010 року та випискою із домової книги № 71 про склад сім`ї від 12.02.2020 року. (а.с. 17). Під час дії карантину, у квітні та травні 2020 року, позивач був змушений перебувати відпустці без збереження заробітної плати та останній не отримував доходи, що і стверджується довідкою про доходи № ЦТ000000138 від 25.06.2020 р. Більш того, у червні 2020 року позивача було звільнено з посади ревізора контрольно-ревізійного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цетехно», що підтверджується записом в трудовій книжці. (а.с. 18-22). Доводи позивача частково знайшли своє підтвердження під час розгляду зазначеної справи. Згідно з ч.1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстав для зміни розміру аліментів. Так, якщо суд встановить, що платник аліментів став інвалідом I, II чи III групи, він повинен цю обставину врахувати як підставу для зменшення їх розміру. За змістом\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Так,\~ст.180 СК України\~покладає обов`язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2\~ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами\~статті 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.183 Сімейного Кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. В п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3\~роз`яснено, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В частині позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , суд вважає позовні вимоги частково доведеними та суд прийшов до висновку про те, що у позивача дійсно змінилось фінансове становище в гіршу сторону та враховуючи те, що на утриманні позивача перебувають мати та син, суд задовольняє позовні вимоги частково шляхом зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що стягується з [PERSON] , [INFO] , за рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2015 року, по справі №523/3084/15-ц, а саме з 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно на 1/6 частину усіх видів доходу (заробітку) до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] включно, а з 09 квітня 2025 року - 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , повноліття, до [INFO] включно. В частині позовних вимог [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, по виконавчому листу №523/3084/15-ц в сумі 42262 грн. 12 коп., суд відмовляє у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом окрім того встановлено, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала справа №523/3302/20 за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. в частині складання розрахунків заборгованості від 27 січня та 14 лютого 2020 року та зазначена скарга була залишена без задоволення ухвалою суду від 24 червня 2020 року. (а.с. 53-56). Хоча і позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, по виконавчому листу №523/3084/15-ц в сумі 42262 грн. 12 коп., згідно до розрахунку від 16.09.2020 року, однак підстави звернення до суду вказав ті ж самі, що і в скарзі на дії державного виконавця №523/3302/20, що відображено по тексту мотивувальної частини ухвали суду від 24 червня 2020 року. Доводи позивача зводяться до переоцінки судом доказів, що були предметом розгляду цивільної справи №523/3302/20 та незгоди [PERSON] з прийнятим рішенням-ухвалою суду від 24 червня 2020 року. Доводи позивача про те, що його матеріальне становище значно погіршилось та оскільки на його утриманні знаходиться малолітній син, а також непрацездатна мати, [PERSON] тому він не має змоги відрахувати таку значну суму (суму заборгованості по аліментам) із сімейного бюджету, що також призведе до погіршення забезпечення інтересів його малолітнього сина, тому позов в цій частині повинен бути задоволений, суд вважає безпідставним та необґрунтованим та нормами\~ст. 124 Конституції України\~визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, тому неможливість [PERSON] виконати рішення та сплатити заборгованість по аліментам згідно до розрахунку від 16.09.2020 року, не є підставою для звільнення від їх сплати. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст.\~77\~цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню, з обґрунтувань, що викладені вище.

Outcome: partial