Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] , 05.11.2020 звернулася в суд з позовом до Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , як на майно «колгоспного двору» мотивуючи тим, що [INFO] помер брат [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав на [ADDRESS] , після його смерті звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, однак у видачі такого - їй відмовлено, оскільки будинок має статус «колгоспного двору», а відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстрація майна колгоспного двору не передбачена, відтак вона, як останній член колгоспного двору змушена звернутись до суду із означеним позовом для захисту своїх прав. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 10.11.2020 провадження у справі відкрито. Позивачка у судовому засіданні 22.02.2020 вимоги підтримала покликаючись на мотиви викладені у заяві, пояснила, що батько [PERSON] значився головою будинковолодіння на [ADDRESS] , належного колгоспному двору, окрім останнього, членами колгоспного двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, були мати [PERSON] , яка померла [INFO] , а також вона та брат [PERSON] , [INFO] , після смерті останнього звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, однак у видачі такого - їй відмовлено, оскільки будинок має статус «колгоспного двору». У судове засідання 02.03.2021 не з`явилася, у заяві від 22.02.2021 просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а.с. 69). Сільський голова Живчин О.Й., як представник відповідача Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області у відзиві №1376 від 22.11.2020 щодо задоволення позову [PERSON] не заперечив, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 54). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 22.02.2021 та у заяві від 07.12.2020 позов [PERSON] визнав, просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. В п. 6 вищеозначеної Постанови зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із копії Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 22.11.1988 Самбірським МБТІ на підставі рішення Городоцького райвиконкому №346 від 20.10.1988 убачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», головою якого значився [PERSON] (а.с. 14). Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що на [ADDRESS] , виготовленого 27.10.2020 ФОП [PERSON] за замовленням [PERSON] убачається, що будинок 1971 року побудови, складається із трьох житлових кімнат, трьох коридорів та двох комор, загальна площа будинку 88, 1 кв.м, з них житлова 52, 6 кв.м, при будинку літня кухня-сарай, сарай, вбиральня, навіс, криниця та огорожа (а.с. 15-19). Згідно довідки Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області №1196 від 28.09.2020, за домогосподарством на [ADDRESS] обліковується земельна ділянка площею 1, 17 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0, 21 га, для ведення особистого селянського господарства - 0, 21 га, а також для сінокосу - 0, 50 га (а.с. 23). Із витягів з погосподарських книг за 1983-1995рр., із копії будинкової книги, інших матеріалів справи видно, що житловий будинок на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, які не втратили права на частку у цьому майні значились [PERSON] , 1940р.н., який помер [INFO] , [PERSON] , 1945р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1981р.н., який помер [INFO] та позивачка [PERSON] , 1979р.н. (а.с. 10-13, 24-45). 25.02.2021 приватний нотаріус Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. відмовила позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки житловий будинок на [ADDRESS] відповідно до правовстановлюючого документа має статус «колгоспного двору» (а.с. 72). Таким чином, житловий будинок на [ADDRESS] не може бути об`єктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», позивачка є його останнім членом, відтак з огляду на положення вищеозначених норм закону, вона вважається фактичним власником цього житлового будинку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Отже, оскільки будинковолодіння на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», позивачка є його останнім членом і не втратила частку в майні цього двору, за нею слід визнати право власності на означений житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як на майно «колгоспного двору».

Outcome: approved