Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

[INFO] помер батько позивача [PERSON], який разом із сином проживав в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Будучи єдиним спадкоємцем на майно померлого [PERSON] не має можливості зареєструватись у даній квартирі, оскільки за життя його батько, маючи ордер на квартиру не приватизував її, тому міграційна служба відмовила позивачеві у реєстрації. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на проживання в однокімнатній квартирі під номером [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник Бершадського районного сектору управління міграційної служби у Вінницькій області в судове засідання двічі поспіль не з'явився, хоча відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином судовими повістками. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.10) [PERSON] помер [INFO] в м. Бершадь у віці 84 роки. Відповідно до рішення Бершадської міської ради народних депутатів №77 від 23.11.1989 року (а.с.15), [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення №116 від 27.11.1989 року (а.с.17), яким йому надано право на зайняття житлового приміщення, яке складається з однокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 18,59 кв.м. З копії технічного паспорту (а.с.16-20) вбачається, що за життя [PERSON] виділену йому квартиру не приватизував. Відповідно до рішення Бершадського районного суду у цивільній справі №126/2935/15-ц від 01.10.2015 року (а.с.13-14) [PERSON], [INFO] постійно проживав разом зі своїм батьком [PERSON], який помер [INFO] в квартирі [ADDRESS] та був членом його сім'ї, тобто фактично прийняв спадщину. Відповідно до відповіді Бершадського РС УДМС України у Вінницькій області №1752 від 22.12.2015 року (а.с.25) вбачається, що позивачеві було відмовлену у реєстрації у вищевказаній квартирі, оскільки ним не надано документів, які б підтверджували його право на проживання у вказаному житлі. Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорії громадян, визначених законом або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ст 58 цього ж кодексу визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, суд повинен з'ясувати, зокрема: чи було це призначення постійним місцем їх проживання, тривалістю часу їх проживання. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З аналізу вищевказаних доводів випливає, що позивач проживав разом з батьком у житловій квартирі, яка була виділена саме його батьку, при цьому за життя останній мав право приватизувати житлову квартиру, але не зробив цього. Отже, у нього збереглось право на користування виділеним житлом, яке є тим правом, яке може передатись сину у спадок. Отже позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved