Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] , Державного підприємства «Парламентський телеканал «Рада» про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 18.01.2019 року йому стало відомо про поширення щодо нього недостовірної інформації в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада». Відповідач [PERSON] звинуватив його, як заступника голови Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації, у злочинній діяльності щодо порушення законодавства про вибори Президента України шляхом підкупу виборців. Він не порушував законодавства України, не використовував будь-яких протизаконних технологій під час виборів, не займався підкупом виборців чи збором їх персональних даних. Відповідач порушив його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Просив суд: 1) визнати недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію про те, що він використовував незаконні технології з підкупом виборців та займався підкупом виборців шляхом роздачі їм пакетів з цукром в обмін на персональні дані, які будуть незаконно використовуватись під час виборів Президента України в березні цього року, поширену під час брифінгу народного депутата [PERSON] в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада» 17.01.2019 року; 2) зобов`язати [PERSON] у строк 7 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати інформацію про те, що він використовував незаконні технології з підкупом виборців та те, що він роздавав виборцям цукор в обмін на їх персональні дані з метою фальсифікацій результатів голосування на виборах Президента України шляхом оголошення на телеканалі «Рада» повідомлення наступного змісту: «Поширена мною інформація стосовно заступника голови Луганської обласної державної адміністрації Юрія Клименка 17.01.2019 року в прямому ефірі телеканалу «Рада» під час брифінгу народного депутата [PERSON] щодо використання ним незаконних технологій, пов`язаних з підкупом виборців та щодо організації ним роздачі виборцям цукру в обмін на їх персональні дані з метою фальсифікацій результатів голосування на виборах Президента України, є недостовірною, не відповідає дійсності.»; 3) зобов`язати парламентський телеканал «Рада» у строк 7 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням: спростувати недостовірну інформацію про нього у спосіб оголошення про те, що судовим рішенням визнано недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, повідомлену [PERSON] 17.01.2019 року в прямому ефірі телеканалу «Рада» про те, що він використовував незаконні технології, пов`язані з підкупом виборців, та те, що він роздавав виборцям цукром в обмін на їх персональні дані з метою фальсифікації результатів голосування на виборах Президента України; здійснити відеозапис спростування [PERSON] поширеної ним недостовірної інформації та оприлюднити його шляхом трансляції в ефірі телеканалу і розміщення у загальному доступі в мережі Інтернет на каналі YouTube під назвою «Пригеба спростовує поширену ним недостовірну інформацію про Клименка»; видалити із загального доступу на каналі YouTube в мережі Інтернет відеозапис виступу [PERSON] 17.01.2019 року в прямому ефірі телеканалу «Рада»; надати йому можливість надати відповідь шляхом створення відеозапису його виступу із спростуванням недостовірної інформації, поширеної [PERSON] та трансляції цього виступу в ефірі телеканалу і розміщення його у загальному доступі на каналі YouTube в мережі Інтернет; 5) вирішити питання про судові витрати. Відповідач Державне підприємство «Парламентський телеканал «Рада» надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що відсутні підстави для його відповідальності. Відповідач [PERSON] виступав 17.01.2019 року під час брифінгу народного депутата України [PERSON] , який транслювався телеканалом «Рада» в прямому ефірі. Пряма трансляція брифінгу визнається позивачем, про що він зазначає в позові. Телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо ця інформація розповсюджувалась без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. До повноважень телеканалу не належить організація діяльності парламенту, в тому числі і брифінгів, тому на канал не може бути покладено обов`язок надати ефірний час саме в програмі брифінгів народних депутатів України. З урахуванням приписів ст. 63 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація може розмістити текст спростування поширеної інформації, визнаної недостовірною. Позивач [PERSON] відповідно до ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» з заявою про надання відповіді до каналу не звертався. Представник відповідача адвокат Постельга І.В. надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що позивач не конкретизував та не обґрунтував, в чому конкретно\~ полягає порушення немайнового права щодо честі, гідності та ділової репутації. Відповідачем у справі має бути автор інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. Позовні вимоги заявлені до неналежного позивача. Позивач [PERSON] обіймав посаду заступника голови Луганської обласної державної адміністрації, тобто був публічною особою, а тому межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж до пересічної особи, та допускає можливе звернення до перебільшень або провокацій. Висловлювання [PERSON] звернені до правоохоронних органів для ініціювання перевірок. Висловлювання відповідача носять оціночний характер, вони не підлягають доказуванню, а тому не можуть бути спростовані.\~ Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник позивача адвокат Слєсарєв І.Е. підтримав заявлений позов, підтвердив доводи, викладені в позові, та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Постельга І.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач Державне підприємство «Парламентський телеканал «Рада» просив розглянути справу без їх участі. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17.01.2019 року в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада» під час брифінгу народного депутата [PERSON] виступив відповідач [PERSON] . На підтвердження того, що цей виступ мав місце позивачем надано відеозапис, розміщений у загальному доступі в мережі Інтернет на каналі YouTube. Зазначений відеозапис був переглянутий в судовому засіданні за участю представників сторін. Також позивачем до позовної заяви було додано роздруківку виступу [PERSON] на брифінгу народного депутата [PERSON] , який транслювався парламентським телеканалом «Рада» в прямому ефірі. Частиною 1 ст. 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів\~ захисту\~ відносяться,\~ наприклад, спростування недостовірної інформації\~\~ та/або\~\~ право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі\~ масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивач зазначає в позовній заяві, що недостовірна, на його думку, інформація була поширена 17.01.2019 року відповідачем [PERSON] в прямому ефірі на брифінгу народного депутата України та того ж дня поширена в мережі Інтернет на каналі YouTube (посилання: www.youtube.com/watch?v=PSxGnW52aOI). При цьому власник цього веб-сайту до участі в справі в якості співвідповідача не залучався, клопотань представником позивача під час проведення підготовчого засідання не заявлялось. За таких обставин вимоги позивача оприлюднити відеозапис спростування [PERSON] поширеної ним недостовірної інформації шляхом розміщення у загальному доступі в мережі Інтернет на каналі YouTube під назвою «Пригеба спростовує поширену ним недостовірну інформацію про [PERSON] » та видалити із загального доступу на каналі YouTube в мережі Інтернет відеозапис [PERSON] 17.01.2019 року в прямому ефірі телеканалу «Рада», а також надати йому можливість надати відповідь шляхом створення відеозапису його виступу із спростуванням недостовірної інформації, поширеної [PERSON] та розміщення його у загальному доступі на каналі YouTube в мережі Інтернет задоволенню не підлягають. Слід також відзначити, що п. в) ч.1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» встановлено, що телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. Позивач в своїй позовні заяві зазначає, що виступ відповідача [PERSON] мав місце під час брифінгу народного депутата України, який транслювався парламентським телеканалом «Рада» в прямому ефірі. Зазначена обставина не оспорювалась та була підтверджена відповідачами. Доказів того, що відповідач є працівником Державного підприємства «Парламентський телеканал «Рада» суду надано не було. Таким чином, оскільки поширення інформації, яка на думку позивача, не відповідає дійсності, розповсюджувалася без попереднього запису тобто в режимі прямої телетрансляції без попереднього запису і монтажу, то Державне підприємство «Парламентський телеканал «Рада» не може відповідати за її поширення, а тому вимоги позивача зобов`язати парламентський телеканал «Рада» у строк 7 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати недостовірну інформацію про нього у спосіб оголошення про те, що судовим рішенням визнано недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, повідомлену [PERSON] 17.01.2019 року в прямому ефірі телеканалу «Рада» про те, що він використовував незаконні технології, пов`язані з підкупом виборців, та те, що він роздавав виборцям цукор в обмін на їх персональні дані з метою фальсифікації результатів голосування на виборах Президента України, та здійснити відеозапис спростування [PERSON] поширеної ним недостовірної інформації та оприлюднити його шляхом трансляції в ефірі телеканалу задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, поширену [PERSON] суд відзначає наступне. На наданому позивачем відеозаписі зафіксовано, що [PERSON] повідомляє, що він є луганчанином та хоче «привернути увагу засобів масової інформації, Служби безпеки України, правоохоронних органів та Секретаріату Президента України з приводу порушень під час виборчої кампанії Президента України». Зазначає, що «…команда, яка прийшла по вертикалі президентської влади в особі Філя, молодого виконуючого обов`язки 37-річного політтехнолога, заступника [PERSON] , є командою відомого політика народного депутата [PERSON] , які відомі з 12-го року своїми технологіями підкупу виборців, мережами, соціальними картками...». «…бєспрєдєл, яким на сьогодні займаються ці махінатори …. [PERSON] …». \~ Судом встановлено, що дійсно [PERSON] на момент виступу 17.01.2019 року в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада» під час брифінгу [PERSON] обіймав посаду заступника голови Луганської обласної державної адміністрації, що підтверджується копією розпорядження керівника Луганської обласної військово-цивільної адміністрації - голови обласної державної адміністрації від 06.04.2015 року №281-к. Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» встановлено, що\~ суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Позивач [PERSON] , як публічна особа, як державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства\~ його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже він обираючи кар`єру публічної особи погодився на таку увагу. Вирішуючи цю справу, слід врахувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях\~ 3,\~ 4,\~ 6\~ Декларації\~ вказується,\~ що\~\~ оскільки політичні\~ діячі та\~ посадові особи, які обіймають публічні посади або\~ здійснюють\~ публічну\~ владу\~ на\~\~ місцевому,\~\~ регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні\~ мати\~ більшого\~ захисту\~ своєї\~ репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Таким чином, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів. Вислови відповідача [PERSON] про те, що «…бєспрєдєл, яким на сьогодні займаються ці махінатори ….Юрій [PERSON] …» є висловом, який свідчить про критичну оцінку ситуації та є його суб`єктивною думкою та поглядом, які можуть вважатись поширенням недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України, а тому не підлягають спростуванню. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і в цій частині. Також з відеозапису виступу відповідача [PERSON] встановлено, що він хоче «привернути увагу засобів масової інформації, Служби безпеки України, правоохоронних органів та Секретаріату Президента України з приводу порушень під час виборчої кампанії Президента України». Зазначає, що «…команда, яка прийшла по вертикалі президентської влади в особі Філя, молодого виконуючого обов`язки 37-річного політтехнолога, заступника [PERSON] , є командою відомого політика народного депутата [PERSON] , які відомі з 12-го року своїми технологіями підкупу виборців, мережами, соціальними картками...». При цьому зазначена інформація не була предметом перевірки правоохоронних органів, до яких спрямоване звернення відповідача [PERSON] , який повідомляє про можливе скоєння кримінального правопорушення позивачем.\~\~\~ Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Зазначена вище інформація є констатацією фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами, а тому цю інформацію не можна вважати оціночним судженням. При цьому під час розгляду справи суду не було надано доказів на підтвердження достовірності вищевказаної поширеної негативної інформації. За відсутності вироку суду відносно позивача [PERSON] поширення [PERSON] вказаної інформації порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на немайнові права позивача. За таких обставин суд приходить до висновку, що дійсно під час брифінгу в прямому ефірі парламентського теоеканалу "Рада" 18.01.2019 року відповідач [PERSON] поширив стосовно позивача [PERSON] інформацію, яка не відповідає дійсності, тобто є недостовірною. Крім того, поширена недостовірна інформація є ще і негативною, оскільки в ній стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства. Зазначене, на думку суду, свідчить про порушення відповідачем [PERSON] прав позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації. З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині визнання визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію «…команда, яка прийшла по вертикалі президентської влади в особі ….. заступника [PERSON] , є командою ………., які відомі з 12-го року своїми технологіями підкупу виборців, мережами, соціальними картками...», поширену під час брифінгу народного депутата [PERSON] в прямому ефірі парламентського телеканалу «Рада» 17.01.2019 року підлягає задоволенню. В решті вимог позов задовленню не підлягає, оскільки саме зазначена частина виступу [PERSON] містить недостовірну інформацію щодо позивача. Вимога зобов`язати [PERSON] у строк 7 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати інформацію про те, що він використовував незаконні технології з підкупом виборців та те, що він роздавав виборцям цукор в обмін на їх персональні дані з метою фальсифікацій результатів голосування на виборах Президента України шляхом оголошення на телеканалі «Рада» повідомлення наступного змісту: «Поширена мною інформація стосовно заступника голови Луганської обласної державної адміністрації Юрія Клименка 17.01.2019 року в прямому ефірі телеканалу «Рада» під час брифінгу народного депутата [PERSON] щодо використання ним незаконних технологій, пов`язаних з підкупом виборців та щодо організації ним роздачі виборцям цукру в обмін на їх персональні дані з метою фальсифікацій результатів голосування на виборах Президента України, є недостовірною, не відповідає дійсності.» задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає встановленим способам захисту права. Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial