Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

17 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. В позові зазначила, що з липня 2009 року по 03 серпня 2010 року вони з відповідачем проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вона завагітніла та в подальшому у них з відповідачем народилася донька [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання за спільні кошти з аукціону по реалізації арештованого майна вони придбали будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS], право власності на який 12 квітня 2010 року було зареєстровано на відповідача. На даний час відповідач під слідством і його тримають у слідчому ізоляторі, а тому добровільно поділити майно вони не можуть. Просить суд встановити факт проживання з відповідачем з липня 2009 року по 03 серпня 2010 року, визнати житловий будинок їх спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? його частину. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовільнити з підстав зазначених у ньому. Ствердила, що за перебування відповідача під слідством та арештом вона позбавлена можливості розпорядитися належною їй часткою у спільному майні. Відповідач, що приймав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позов визнав, не заперечив факту спільного проживання з [PERSON] у період з липня 2009 року по 03 серпня 2010 року, придбання житлового будинку за спільні кошти подружжя та його поділ визначенням ідеальних часток запропонованих позивачем. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виник спір з приводу визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі та його поділу з визначенням ідеальних часток. Відповідно з ч. 1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч.2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Судом встановлено, що сторони з липня 2009 року по 03 серпня 2010 року проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Вказане визнається ними обома та підтверджується актом депутата Снігурівської міської ради від 07.09.2015 року про те, що станом на березень 2010 року [PERSON] та [PERSON] проживали та вели сумісне господарство (а.с.11), свідоцтвом про народження дитини [PERSON], яка народилася у сторін [INFO], показами свідка [PERSON] про те, що є кумою сторін та їй відомо, що сторони проживали однією сім»єю з 2009 року, обоє працювали, а отримувані кошти витрачали в інтересах сім»ї, у 2010 році [PERSON] отримувала у свого батька кошти у сумі 4000 грн. для купівлі спірного будинку; свідка [PERSON] яка ствердила, що з 2010 року сторони проживали разом у будинку по [ADDRESS], яке було придбано на аукціоні; свідка [PERSON] про те, що з 2009 року [PERSON] з якою вони разом працювали почала співмешкати з відповідачем, а затим [PERSON] брала у свого батька кошти у сумі 4000 грн. для придбання будинку; свідка [PERSON], яка була свідком того, як [PERSON] в лютому 2010 року отримувала кошти від свого батька в сумі 4000 грн.на допомогу у купівлі будинку; свідка [PERSON], який підтвердив, що до придбання спірного будинку його донька [PERSON] проживала однією сім»єю з відповідачем, а затим він позичав їй кошти у сумі 4000 грн. на придбання будинку у м.Снігурівка. 22 березня 2010 року начальником відділу державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції [PERSON] при виконанні виконавчого листа Снігурівського райсуду Миколаївської області №1-75/1998 від 20.08.1998 року про конфіскацію у [PERSON] на користь держави всього особистого майна належного на праві власності затверджено акт про проведення прилюдних торгів житлового будинку в [ADDRESS], переможцем торгів зазначено [PERSON] (а.с.12). 12 квітня 2010 року Снігурівською міською радою на ім"я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок (а.с.8). 03 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (актовий запис № 51), прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.6). Як підтверджено копією паспорту [NUMBER], виданого 27 жовтня 2010 року Снігурівським РВ УМВС у Миколаївській області, у спірному житловому будинку [PERSON] зареєстрована з 22 травня 2012 року (а.с.4). Також встановлено, що за вказаною адресою позивачка продовжує проживати разом з їх спільною з відповідачем малолітньою донькою [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом від 25 березня 2013 року, виданим реєстраційною службою Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, посвідчено право власності [PERSON] на будинок по [ADDRESS] (а.с.16). Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України й призначено остаточне покарання на підставі ст.70 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці з конфіскацією усього особистого належного майна. З вказаного вироку вбачається, що захід забезпечення кримінального провадження - арешт на спірний будинок не накладався. До набрання вироком законної сили [PERSON] залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.26-30). Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідач визнавши позов, у добровільному порядку не здійснив поділ спільного майна і відповідний договір укладений не був, на даний час підозрюється у вчиненні злочину та перебуває під вартою в СІЗО м.Миколаєва, що позбавляє можливості позивача зареєструвати своє право власності на частину майна та розпорядитися ним. Факт належності позивачеві частки будинку, крім визнання відповідачем, підтверджено також і іншими вище вказаними письмовими доказами та показаннями свідків допитаних у суді. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту порушених прав позивача та задоволення позову з визнанням за кожною із сторін права спільної часткової власності на ? частину спірного майна (ідеальні частки), набутого у період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу. Суд розподіляє судові витрати на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved