Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

29.05.2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ДП "Мирноградвугілля" грошову суму у розмірі 50000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля» в період часу з 07.06.2016 року по 15.01.2019 року. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві відповідача став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійного захворювання, а саме хронічний бронхіт. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.01.2020 року професійне захворювання позивача виникло в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % за хворобою бронхіт. Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності [PERSON] просить стягнути з ДП "Мирноградвугілля" моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Наслідки захворювання проявилися і в побуті, оскільки позивач відчуває постійну загальну слабкість, швидко втомлюється, через постійний кашель відчуває дискомфорт та сором при спілкуванні з оточуючими людьми. Відновлення здоров`я неможливе, наслідки захворювань носять незворотний характер, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 50000,00 гривень (а.с. 1-4). Ухвалою суду від 20.05.2020 року за позовною заявою [PERSON] до ДП «Мирноградвугілля» відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 22). 22.09.2020 року ДП «Мирноградвугілля» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив з викладенням заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Відповідач вважає позов безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дій (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 50 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що на підприємство ДП «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Родинська» позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах, працював на підприємствах вугільної промисловості. За відомостями (записами) в трудовій книжці позивача його загальний стаж роботи становить 34 роки 8 місяців 11 днів. На підприємстві відповідача [PERSON] пропрацював лише з 16.06.2016 року по 15.01.2019 року, тобто 2 роки 7 місяців, що становить 9 відсотків від загального стажу роботи, а отже не вважається тривалим. За позицією ДП «Мирноградвугілля» шкода здоров`ю позивача нанесена іншою особою, а саме ДП «Краснолиманська», оскільки під час роботи на цьому підприємстві позивач тривалий час підпадав впливу шкідливих факторів. Позиція відповідача в цілому ґрунтується, що в задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити з причини необґрунтованості та недоказовості (а.с. 32-33). 23.06.2020 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на позовну заяву подано письмові пояснення з наданням відомостей, що [PERSON] перебуває на обліку Фонду з 15.05.2020 року, Покровським відділенням 25.05.2020 року було виплачено позивачу одноразову допомогу у разі встановлення стійкої втрати працездатності в розмірі 17867,00 гривень та призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 1160,67 гривень (а.с. 27). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач [PERSON] надав, в порядку ч. 3 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки грошова сума у розмірі 50000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представник відповідача ДП «Мирногравдугілля» Пархоменко А.Ю. (уповноважена довіреністю) надав заяву про розгляд справу в його відсутність та ухвалити рішення з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (відзиву). Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Пупченко А.В. (уповноважена довіреністю) надала заяву про розгляд справи в її відсутність, ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Мирноградвугілля», згідно записів в трудовій книжці позивача: - 07.06.2016 року зайняття в учбовому закладі ВП «Шахта Родинська» ДП «Красноармійськвугілля»; - 17.06.2016 року прийнятий головним енергетиком з повним робочим днем в шахті; - 2004 рік ДП «Красноармійськвугілля» реорганізовано в Державне підприємство «Донецька вугільна коксова компанія; - 2017 рік - Державне підприємтсво «Красноармійськвугілля» перейменовано в Державне підприємство «Мирноградвугілля»; - 20.06.2019 року звільнений згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я (інвалідність 3 групи) з виплатою одноразової допомоги як пенсіонеру (а.с. 8-14). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 14.01.2020 року комісією з залученням головного спеціалісту відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, заступника генерального директора з охорони праці ДП «Мирноградвугілля», Голови місцевої організації НПГУ м. Мирноград та Покровського район, Страхового експерта з охорони праці сектору розслідування нещасних випадків та профзахворювань відділу з профілактики страхових випадків УВД ФССУ в Донецькій області, профпатолога КНП «Покровська ЦРЛ» у [PERSON] у зв`язку з тривалим часом роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (запиленість повітря робочої зони пилом фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 5 % до 10 %, фактична концентрація 34,0 мг/куб.м, при гранично-допустимій концентрації 4 мг/куб.м) мало місце виникнення професійного захворювання хронічний бронхіт, прикореневий та базальний пневмосклероз (а.с. 15-18). 05.05.2020 року [PERSON] оглянутий в Обласній профпатологічніймедико-соціальній експертній комісії м. Краматорськ та встановлено ступінь ступень професійної працездатності за професійними захворюваннями 50 % (хронічний бронхіт) безстроково з 27.04.2020 року, встановлено ІІІ групу інвалідності, рекомендоване медикаментозне, санітарно-курортне лікування, що підтверджується довідками серійний номер 12ААА № 088236 (а.с. 19). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 за моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.01.2020 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 50 % професійної працездатності є ДП «Мирноградвугілля», відповідач по справі. В пункті 13 Акту зазначено, що відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених Наказом МОЗ № 248 від 08.04.2014 року умови та характер праці головного енергетика, посаду якого обіймав позивач, відносяться: за концентрацією пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеню, за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеню, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за показниками мікроклімату до 2 класу. Причиною професійного захворювання запиленість повітря робочої зони пилом фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 5 % до 10 %, фактична концентрація 34,0 мг/м.куб., при гранично-допустимій концентрації 4 мг/м.куб. (пункт 18 Акту). Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. В судовому засіданні не добуто доказів про те, що позивач захворів професійним захворювання під час роботи на інших підприємствах вугільної промисловості, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.01.2020 року зафіксовано, що саме на ДП «Мирноградвугілля» допущено зазначені порушення законодавства про охорону праці (п. 13, п. 18 Акту). Таким чином, суд приходить до переконання, що підстави для стягнення з інших підприємств вугільної промисловості, в трудових відносинах з якими перебував позивач, моральної шкоди за ушкодження здоров`я відсутні. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» саме роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, Акт розслідування хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.01.2020 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості, при цьому випадок професійного захворювання взято до обліку ДП «Мирноградвугілля», що відповідає Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 337 від 17.04.2019 року (п. 109: у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача ДП «Мирноградвугілля» внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійного захворювання (бронхіт) із втратою професійної працездатності ступенем 50 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичного болю (задуха при помірному фізичному навантаженні при виконанні побутової роботи, кашель, систематичне нездужання і послаблення організму) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей, хвилювання від розуміння невідновлення стану здоров`я), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «Мирноградвугілля» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 20000,00 гривень. Присуджуючи суму відшкодування суд вважає необхідним зазначити наступне. Оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом ІV ПК України, а саме відповідно до п. 162.1 ст. 162 платником податку є фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні. Згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід до якого включається, зокрема, дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю (пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України). Крім того, вказаний дохід є об`єктом оподаткування військовим збором (пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України). Водночас, відповідно до пп. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з Розділом ІV ПК України не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою). Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже оподаткуванню присуджена сума не підлягає. Вказане відповідає правовій позиції Верховного суду у постанові від 25.07.2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ДП «Мирноградвугілля» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial