Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] (далі відповідач) про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1987 року по 2015 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу відповідачем було придбано жилий будинок, а також останньому надано у власність розташовану під ним земельну ділянку. Після розірвання шлюбу сторони залишилися проживати разом у вказаному будинку, однак між ними постійно виникають суперечності та непорозуміння з приводу володіння та користування будинком та присадибною земельною ділянкою, які є спільною сумісною власністю, оскільки набуті під час шлюбу, не дивлячись на те, що оформлені на відповідача. У звязку з викладеним позивач, посилаючись на норми Сімейного кодексу України, просила визнати жилий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? їх частину, а також стягнути з відповідача судові витрати. Крім того, просила зобовязати Чорнобаївське бюро технічної інвентаризації виготовити технічний паспорт на жилий будинок. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 червня 2017 року задоволено заяву представника позивача [PERSON], а саме залишено позов в частині позовних вимог про зобовязання Чорнобаївського бюро технічної інвентаризації виготовити технічний паспорт на жилий будинок без розгляду. У судових засіданнях представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 28 березня 1987 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 28 березня 1987 року серії І-СР № 460357 (а.с. 10). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 травня 2015 року серії І-СР № 070041 шлюб між сторонами розірвано 17 березня 2015 року (а.с. 9). Вказані обставини також підтверджуються штампами у паспорті позивача, копія якого міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 8). Відповідно до копії договору купівлі (продажу) будинку від 12 грудня 1992 року відповідач придбав у агрофірми «Богодухівська» жилий будинок з надвірними спорудами (а.с. 15). Вказаний будинок розташовано за адресою: вул. Гагаріна, 25-В, с. Богодухівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл., що підтверджується копією довідки Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 14 квітня 2017 року № 486 (а.с. 13) та будівельним паспортом на забудову земельної ділянки (а.с. 16-21). Крім того, рішенням Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 5 листопада 2009 року № 39-4/V відповідачу виділено у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий номер 7125180400:01:000:0383, яка розташована за адресою: вул. Гагаріна, 25-В, с. Богодухівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією державного акта на право власності на земельну ділянку від 2 грудня 2009 року серії ЯИ № 504399 (а.с. 12). Таким чином судом встановлено, що спірне майно набуте відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення містить і ч. 3 ст. 368 ЦК України, де передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що спірний жилий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, на якій він розташований, є спільною сумісною власністю позивача і відповідача, а тому позов підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 640,00 (шістсот сорок гривень 00 копійок) гривень судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved