Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить: усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Позивачка в позовній заяві зазначає, що вона, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] народила доньку - [PERSON], [INFO], яка уклала шлюб з [PERSON], після чого змінила прізвище на [PERSON]. 08 грудня 2006 року між [PERSON] та їх донькою було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок [ADDRESS] в смт. Приазовське Запорізької області, та земельну ділянку, площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку. Відповідно до вказаного договору, донька зобов'язалася забезпечити [PERSON] житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку. У 2007 році шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, та відповідач почав жити окремо. Їх донька [PERSON] померла [INFO] року. До складу спадщини ввійшли всі права та обов'язки, що належали померлій на момент відкриття спадщини: а саме: на житловий будинок [ADDRESS] в смт. Приазовське; депозитні вклади. За час життя [PERSON] не склала заповіт, а тому спадкування її всіх прав та обов'язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Вона як мати померлої є спадкоємцем першої черги, та відповідач, як батько, теж є спадкоємцем першої черги, а тому вони у шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Однак, вважає, що [PERSON], як спадкоємця необхідно усунути від права на спадкування за законом, з наступних підстав. 07 травня 2017 року їх донька [PERSON] була доставлена БШМД до 1 міської клінічної лікарні м. Полтави, де їй було встановлено діагноз: ГПМК за ішемічним типом у ВББ. Хвора була госпіталізована в неврологічне відділення, в якому перебувала з 07.05.2017 року по 26.06.2017 рік, після чого була доставлена до ТОВ «Медичний центр «Добробут-Стаціонар» до м. Києва, де перебувала з 26.06.2017 року по 31.07.2017 р., та їй було встановлено основний діагноз: «Лайм-Борреліоз, стадія дисемінація збудника. Тяжкий перебіг. Енцефаліт з ураженням стовбурових структур головного мозку, якісними розладами свідомості по типу акінетичного аутизму з наступним виходом в синдром малої свідомості. Тетрапарез, порушення функцій тазових органів по типу не тримання сечі. Бульбарно-псевдобульбарний синдром» та супутній діагноз: «Посттрахеостомічний рубчевий стеноз с/з трахеї. Двобічний дифузний ендобронхіт 2-3 ст. Стан після перкутанної, дилятиційної трахеотомії. Стане після перкутанної гастростомії. Вузлова фіброміома матки великих розмірів. Викривлення носової перегородки. Пролежень ІІ-ІІІ ст., попереково-крижового відділу». Відповідно до цих діагнозів, хвора себе самостійно не обслуговує, потребує допомоги медичного персоналу та родичів. З позитивною динамікою, 31 липня 2017 року, спеціалізованою реанімаційною бригадою доньку було переведено до Запорізької обласної лікарні в неврологічне відділення для подальшої нейрореабілітації та лікування, де і перебувала з 31 липня 2017 року по день смерті - [INFO] року. В травні місяці, перебуваючи з донькою у лікарні в м. Полтава, телефоном звернулася до відповідача - батька дитини з проханням про надання оголошення в газеті «Приазовська Новь» з метою збору грошових коштів на лікування доньки, зазначивши її банківський рахунок, оскільки вона перебувала з хворою донькою, або банківський рахунок доньки. Так, [PERSON] надав оголошення, проте вказав для перерахування допомоги свої власні реквізити. Із всіх грошових коштів отриманих на банківський рахунок особисто [PERSON] було їй переведено 6798,93 грн. та 5000 грн. надано особисто, отже всього на лікування доньки відповідачем було надано 11798,93 гривні. Проте, їй відомо, що за період часу з 07 травня 2017 року по день смерті доньки, на рахунок відповідача було перераховано суму більше ніж 120000 гривень. Знаючи, що на лікування доньки витрачаються великі кошти, відповідач вирішив не віддавати зібрані на лікування кошти, та надав лише невелику частину зібраного. Особисто їй на її банківський рахунок з 10.05.2017 року по день смерті доньки, було перераховано коштів на лікування доньки на загальну суму в розмірі 146 310 гривень 15 копійок; на картковий рахунок доньки було переведено 11628,76 копійок, тобто від сторонніх осіб на лікування було отримано кошти у розмірі 146310,15 гривень. Всього ж, за час перебування у лікарні м. Полтави нею було витрачено 68 561,91 грн., у лікарні в м. Київ - 227 894 грн., у лікарні м. Запоріжжя - 73313,43 грн., а всього 369 769 гривень 34 копійки. Отже, вона постійно просила інших людей про матеріальну допомогу та стороннього догляду за донькою, несла витрати на утримання своєї покійної доньки, доглядала за нею та вчиняла всі необхідні дії щодо її лікування, догляду, матеріального забезпечення та утримання. Проте, батько дитини, за ввесь час, починаючи з 07 травня 2017 року по день її смерті, до 3 вересня 2017 року, маючи можливість надавати матеріальної допомоги, надав фактично мізерну суму, а решту залишив собі, повідомивши, що йому також потрібні кошти на лікування його цивільної дружини та на свої власні потреби. Таким чином, відповідач, не надав матеріальної допомоги померлій [PERSON], яка перебувала у тяжкому стані потребувала лікування як стаціонарного так і амбулаторного, не надавав їй допомоги по догляду в період повної непрацездатності. А тому, слід усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Ухвалою суду від 06 березня 2018 року за клопотанням позивачки було витребувано у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (відділення розташоване за адресою: смт. Приазовське, вул.. Калініна, 2-е) виписку з карткового рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], за період часу з 07.05.2017 року по [INFO] рік. 03 квітня 2018 року від представника відповідача - адвоката [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовна заява [PERSON] не може бути задоволена з наступних підстав. Так дійсно, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Окрім переліченого позивачкою спадкового майна, до складу спадщини ще відносяться обов'язки по договору довічного утримання від 08.12.2006 року, а саме: п. 5 Договору - забезпечення [PERSON] житлом, шляхом збереження його права безоплатного довічного проживання у житловому будинку. При цьому, зазначений пункт договору передбачає можливість для позивачки користування спільно з відповідачем тільки допоміжними приміщеннями будинку. Фактично між сторонами існують неприязні стосунки, а тому позивачка проживає у спірному будинку, свого житла не має, відповідач проживає за іншою адресою. За особистим припущенням, вважає, що бажання позивачки отримати у особисту власність саме житловий будинок є єдиною реальною причиною звернення до суду. При цьому, позивачка або не до кінця розуміє, або не обізнана з положенням законодавства та умовами договору довічного утримання, якими передбачений її обов'язок передати цей житловий будинок відповідачу для довічного проживання у ньому без присутності позивачки (за виключенням можливості спільного користування допоміжними приміщеннями). Вважає, що єдиним реальним виходом з такої ситуації є досягнення між сторонами взаємовигідної мирової угоди. Стосовно суті заявлених позовних вимог, зазначає, що дійсно відповідно до ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки, які ухилилися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Проте, жодна з зазначених законом підстав не може бути застосована до відповідача. Він дійсно давав оголошення про необхідність допомоги дочці та отримав на свою банківську картку грошові кошти від небайдужих людей, за період часу з 19.05.2017 року по 02.09.2017 рік ним було отримано такої допомоги 10810,07 гривень. При цьому позивачці було передано для лікування доньки 13055,49 гривень. Крім того, відповідачем на організацію похорон та поминальних заходів було витрачено 8548,00 гривень. Звертає суд увагу на те, що [PERSON] є пенсіонер та отримує пенсію у розмірі 1841,42 гривні та інших доходів не має. Виходячи з викладеного, відповідач вчинив всі можливі дії щодо надання дочці матеріальної допомоги. Також, як зазначає позивачка, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у медичних закладах з 07 травня 2017 року [INFO] року. Весь цей час [PERSON] перебувала під постійним медичним наглядом та отримувала у повному обсязі кваліфіковану та в повному необхідному обсязі медичну допомогу. Тобто, хоча [PERSON] і перебувала у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби, однак отримувала постійну та кваліфіковану медичну допомогу від інших осіб. Таким чином, жодних обставин, які б свідчили про усунення відповідача від права на спадкування не існує. Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року повторно за клопотанням представника позивачки було витребувано у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" виписку з карткового рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], за період часу з 07.05.2017 року по [INFO] рік. 05 квітня 2018 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи. 17 квітня 2018 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що вона в повній мірі ознайомлена з договором довічного утримання від 08.12.2006 року, та не має наміру порушувати права відповідача, та має намір виконувати свої обов'язки, пов'язані з пунктом 5 договору. Крім того, вона як мати померлої доньки, має першочергове, нарівні з відповідачем, право на спадщину, та на теперішній час вважається такою, що прийняла спадщину та має право проживати у [ADDRESS]. Посилання представника відповідача про те що доньці допомагали сторонні люди є прикрим, оскільки саме інші особи допомагали, а не батько. Ніяка допомога, навіть дуже кваліфікованих лікарів не може замінити тепло та моральну, не кажучи про матеріальну, підтримку та допомогу. Крім того, обурює факт про витрати відповідача на організацію похорон та поминальних заходів, оскільки в позові вона стверджує, що відповідач не надавав матеріальної допомоги саме на лікування [PERSON], в той час коли вона перебувала у тяжкому стані та потребувала лікування, не надавав їй допомоги, відвідував її лише 2 рази. 27 квітня 2018 року судом було задоволене клопотання про виклик свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 18 липня 2018 року позивачка у судовому засіданні відмовилася від виклику свідка [PERSON]. Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] неодноразово викликалися судом у судові засідання, судом виносилась ухвала про привід свідків, проте зазначена ухвала виконана не у повному обсязі, у зв'язку з відсутністю повних адрес проживання (місцезнаходження) свідків [PERSON] та [PERSON] та відсутність [PERSON] за місцем проживання. Таким чином суд всебічно сприяв учасникам процесу в реалізації їх прав, передбачених ЦПК України. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просять суд їх задовольнити, пояснюючи тим, що [PERSON] не приймав участь у лікуванні доньки; надав оголошення про надання допомоги на лікування доньки, однак зазначив реквізити своєї банківської картки. Багато людей надавали кошти на лікування доньки, проте [PERSON] не передав їх на лікування доньки. Всього надав приблизно 11700 гривень, при цьому загальна вартість лікування становить біля 370000 гривень. Відвідував доньку лише 2 рази, один раз в Полтаві, та 1 раз у Запоріжжі. Побачивши її у лікарні м. Полтави, сказав, що донька безнадійна, в неї не треба вкладати гроші. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що відповідачем передавалися гроші позивачці без жодних підрахунків та документів. Всі кошти, які були перераховані на банківську картку, були повністю передані на лікування [PERSON]. Крім того зазначив, що сторона відповідача по справі визнає, що [PERSON] передав [PERSON] на лікування доньки 1500 гривень, які [PERSON] як і всі інші, передані йому різними людьми на лікування донько кошти, віддав [PERSON] на лікування доньки. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він надавав кошти на лікування доньки, були суми, які він передавав позивачці особисто, передавав і ті кошти, які були перераховані на картку. Особисто він живе лише на свою пенсію, яка на той час становила 1800 гривень, інших доходів немає, земельних ділянок немає, проживає в житлі, яке орендує. Із своїх особистих збережень передав позивачці 3000 гривень. Відвідував доньку 2 рази, перший раз він відвідував її на 4-5 день, та передав [PERSON] приблизно 5000 гривень, які зняв з банкомату, надалі 10500 гривень зняв з банкомату та передавав позивачці. Список, хто скільки коштів надавав він не вів, все що отримував передавав на лікування доньки, пам'ятає, що [PERSON] передавав 1500 гривень. Він звертався до своїх братів за допомогою, які йому відмовили в наданні коштів. Тобто він весь час намагався знайти кошти на лікування доньки, а все, що отримував передавав позивачці. Негативних висловлювань стосовно доньки не говорив. За клопотанням позивачки [PERSON] судом були допитані наступні свідки: Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є приватним підприємцем, дізнавшись від [PERSON] про біду, яка сталася з його донькою, вона дала розпорядження співробітникам по телефону про надання допомоги у розмірі 300 гривень, які були без документів надані [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є приватним підприємцем, прочитавши оголошення в газеті «Приазовська Новь», зв'язалася з сестрою, яка зв'язалася з [PERSON] і сказала, що може допомогти. Коли він прийшов, вона особисто передала йому на лікування доньки 300 гривень, документально це не оформлювалося. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є приватним підприємцем, і не знає [PERSON], та не пам'ятає чи надавав він яку-небудь допомогу чи його батько на лікування доньки [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є директором ФГ, прочитавши оголошення у газеті, відразу перерахували незначну суму на рахунок, який було зазначено в оголошенні, яку суму він не пам'ятає. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснив, що він є директором ТОВ «Перспектива», дійсно до нього приходив [PERSON], коли він був у відрядженні; попросив його прийти на наступний день, проте [PERSON] так і не прийшов, тому матеріальної допомоги ніякої ним не надавалося. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивача - адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача - адвоката [PERSON], свідків [PERSON]. [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] - позивачка по справі та [PERSON] - відповідач по справі є батьками [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу згідно свідоцтва про одруження /а.с. 10/ - [PERSON]), що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 9/. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с. 17/ 13 лютого 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого /а.с. 15-16/ [PERSON] перебувала у стаціонарі Центру клінічної неврології, нейрореабілітації та відновлювальної медицини з 07.05.2017 року по 26.06.2017 рік з діагнозом: «Вірусно-бактеріальний менінгоенцефаліт з ураженням структур головного мозку та мозочка праворуч. Набряк головного мозку. Вторинне ішемічне ураження стовбурових структур головного мозку. Дифузний двобічний ендобронхіт ІІ ст.. Лейоміома матки великих розмірів. Анемія середнього ступеню. Ангіопатія сітківки обох очей. Тромбоз глибоких вен нижніх кінцівок. Стан після пункції гайморових пазух. Тетраплегія. Трахеостомія.» Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого ТОВ «Медичний центр «Добробут-Стаціонар» /а.с. 13/ [PERSON] перебувала в стаціонарі з 26.06.2017 р по 31.07.2017 р з основним діагнозом: «Лайм-Борреліоз, стадія десемінації збудника. Тяжкий перебіг. Енцефатіт з ураженням стовбурових структур головного мозку, якісними розладами свідомості по типу акінетичного мутизму з наступним виходом в синдром малої свідомості. Тетрапарез, порушення функцій тазових органів по типу не тримання сечі. Бульбарно-псевдобульбарний синдром» та супутнім діагнозом: «Посттрахеостомічний рубчевий стеноз с/з трахеї. Двобічний дифузний ендобронхіт 2-3 ст. Стан після перкутанної, дилятиційної трахеостомії. Стан після перкутанної гастростомії. Вузлова фіброміома матки великих розмірів. Викривлення носової перегородки. Пролежень ІІ-ІІІ ст., попереково-крижового відділу». Надалі хвора [PERSON] була переведена в Запорізьку обласну, клінічну лікарню, та перебувала на стаціонарному лікуванні у КУ «ЗОКЛ» ЗОР у відділенні неврології № 1 з 02.08.2017 по 03.09.2017 р з діагнозом: «Лайм-Борреліоз, стадія дісімінації збудника. Тяжкий перебіг. Енцефаліт з множинними ураженнями головного мозку. Бульбарно-псевдобульбарний синдром, Спастична терапія. Порушення функцій тазових органів. Постреанімаційна хвороба. Постгіпаксична-ішемічна енцефалопатія. Вегетативний статус. Набряк головного мозку. Вторинний стовбуровий синдром ШВЛ. Трахеостома.» /а.с. 176/. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 11/. За часів життя [PERSON] 08 грудня 2006 року уклала з [PERSON] - відповідачем по справі - договір довічного утримання, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с. 12/. Згідно умов договору довічного утримання [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність жилий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,17 гектарів для обслуговування житлового будинку, що розташована на території Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області. Відповідно до п. 5 Договору, [PERSON] зобов'язалась забезпечити [PERSON], житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку. У обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями будинку. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, сторони по справі - батьки померлої є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON]. Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 6 Постановивід 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачки зазначає, що саме відповідач не надавав матеріальної допомоги на лікування доньки, мотивуючи тим, що йому на банківську картку була перерахована значна сума коштів, приблизно 120000 гривень, які він використав для особистих потреб. Як вбачається з виписок по картковому рахунку [NUMBER] [PERSON] за період з 07.05.2017 року по 03.09.2017 року, наданої з ПАТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 156-158/ та /а.с. 168-171/, які є тотожними, на картковий рахунок окрім надходження пенсії у розмірі 1841,42 грн. та поповнення мобільного, були перераховані наступні кошти: 24.05.2017 р. від [PERSON] - 200 грн.; 24.05.2017 р - від [PERSON] - 500 грн., 25.05.2017 р від [PERSON] -99,50 грн.; 25.05.2017 від [PERSON] - 100 грн.; 25.05.2017 від [PERSON] - 99,50 грн.; 25.05.2017 р від [PERSON] - 993,01 грн.; 25.05.2017 від [PERSON] - 199,00 грн.; 25.05.2017 від [PERSON] - 199,00 грн.; 26.05.2017 від [PERSON] - 199,00 грн.; 26.05.2017 від [PERSON] - 2482,52 грн.; 26.05.2017 від [PERSON] - 20,00 грн.; 26.05.2017 від [PERSON] - 97,51 грн; 27.08.2017 від [PERSON] - 100,00 грн; 27.05.2017 р -100,00 грн; 27.05.2017 від [PERSON] - 99,50 грн; 28.05.2017 від [PERSON] -9,95 грн; 28.05.2017 від [PERSON] - 50,74 грн; 29.05.2017 - 52,24 грн; 29.05.2017 - 100,00 грн; 29.05.2017 - 65,00 грн; 29.05.2017 - 50,00 грн; 30.05.2017 від [PERSON] - 99,50 грн; 30.05.2017 від [PERSON] -200,00 грн; 30.05.2017 від [PERSON] - 31,84 грн; 30.05.2017 від [PERSON] - 100,49 грн; 30.05.2017 від [PERSON] - 99,50 грн; 30.05.2017 від [PERSON] - 99,50 грн; 31.05.2017 від [PERSON] - 47,76 грн; 31.05.2017 від [PERSON] - 59,70 грн; 31.05.2017 - 100,00 грн; 31.05.2017 від [PERSON] - 58,00 грн; 31.05.2017 від [PERSON] - 100,00 грн; 01.06.2017 від [PERSON] - 500,00 грн; 01.06.2017 від [PERSON] -100,00 грн; 01.06.2017 від [PERSON] - 99,50 грн; 01.06.2017 від [PERSON] - 97,00 грн; 01.06.2017 від [PERSON] - 296,51 грн; 01.06.2017 від [PERSON] - 29,85 грн; 01.06.2017 від [PERSON] - 100,49 грн; 01.06.2017 від [PERSON] - 54,72 грн; 02.06.2017 від [PERSON] - 20,00 грн; 02.06.2017 - 500,00 грн; 02.06.2017 від [PERSON] - 502,47 грн; 06.06.2017 від [PERSON] - 17,91 грн; 21.06.2017 від [PERSON] - 99,50 грн; 01.07.2017 від [PERSON] - 100,00 грн; 08.07.2017 від [PERSON] - 200,00 грн; 02.09.2017 - 990,02 грн., на загальну суму 9630,71 грн., з яких 26.05.2017 року 5000,00 грн. були зняті з банкомата у 1-й міській лікарні м. Полтава, а інші суми у липні та серпні 2017 р в смт. Приазовське. Всього розходів по картці 17144 грн. Тобто, твердження позивачки про перерахування коштів на картку відповідача у розмірі 120000 гривень та умисного ухилення він передачі цих коштів на лікування доньки відповідачем [PERSON], не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та є неприйнятними. Крім того, допитані судом свідки, заявлені позивачкою, такі як [PERSON], [PERSON] повідомили про те, що надавали гроші [PERSON] у якості допомоги на лікування його доньки без будь-яких документів, в свою чергу [PERSON] пояснив суду, що він їх передавав [PERSON] теж без будь-яких документів; гроші передані [PERSON] [PERSON], отримання яких у розмірі 1500 гривень визнає та не оспорює [PERSON], зі слів останнього також були передані на лікування доньки; свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суд, що взагалі не надавали допомоги; а свідок [PERSON] перерахував незначну суму коштів на картковий рахунок, який був зазначений в оголошенні. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що донька [PERSON] - [PERSON] тяжко хворіла, себе самостійно не обслуговувала, перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги медичного персоналу та родичів, що підтверджується відповідними медичними документами, наявними в матеріалах справи. Зазначений факт не оспорюється і сторонами по справі. Проте доказів ухилення [PERSON] від надання допомоги [PERSON], яке б полягало в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу [PERSON]; наявність можливості у [PERSON] надати таку допомогу; а також доказів потребування [PERSON] допомоги саме [PERSON] суду не надано. Так, як встановлено в судовому засідання, [PERSON] на прохання [PERSON] дав оголошення у засобах масової інформації з проханням надати допомогу на лікування [PERSON] надавши при цьому реквізити своєї банківської картки. Отримані на цю картку кошти передав на лікування доньки. Особисто збирав кошти на лікування доньки. Доказів наявності у [PERSON] власних грошових збережень, цінного рухомого або не рухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів, які можна було б витратити на лікування доньки, суду не надано. [PERSON]А є пенсіонером та наявності у нього інших доходів, крім пенсії, яка складає 1841 гривню, судом не встановлено. [PERSON] проходила лікування у різних медичних закладах, де отримувала медичну допомогу та догляд за нею здійснювався працівниками цих закладів, крім того поруч із нею, постійно знаходилась мати - [PERSON], що остання не заперечує. Таким чином судом не встановлено факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві при можливості її надання, та факту потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи, що позбавляє суд можливості задовольнити позовні вимоги про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Outcome: dismissed