Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

09.10.2018 до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) до «ЕТРАНСА» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 518 988,00 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.01.2007 між позивачем та Компанією «ЕТРАНСА» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт», в особі голови правління [PERSON] було укладено трудовий договір. 01.02.2007 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 1, яка є невід'ємною частиною Договору, відповідно до якої працівнику щомісячно виплачується заробітна плата у розмірі еквівалентному 13 302 доларів США. Відповідно до договору позивач був прийнятий на посаду директора Представника компанії «ЕТРАНСА» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт». Починаючи з 01.07.2015 позивачу не виплачується заробітна плата та станом на 31.09.2018 відповідач заборгував заробітну плату у розмірі 518 988,00 доларів США. Представник відповідача у відзиві поданому до суду проти вимоги позову заперечував зазначивши наступне. Трудові відносини між відповідачем та позивачем були припинені 02.06.2015 внаслідок відкриття конкурсного провадження щодо відповідача та втрати чинності довіреності, на підставі якої позивач діяв як директор Представництва. Трудові відносини між позивачем та відповідачем були припинені відповідно з умовами трудового договору. Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми заборгованості по заробітній платі. Матеріали кримінального провадження № 12017100060005010 не підтверджують правомірність позовних вимог позивача, оскільки воно ініційоване проти особи, яка втратила повноваження нараховувати та виплачувати заробітну плату. Припис інспектора не підтверджує правомірність позовних вимог позивача, оскільки він складений особі, яка втратила повноваження ініціювати яку-небудь дії від імені відповідача. 16.10.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до «ЕТРАНСА» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою судді від 19.10.2018 заяву представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову подану в межах зазначеного позову задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: приміщення загальною площею 182,6 м. кв., на 7-му поверсі будинку по вул. Дмитрівська, 18/24 в м. Києві, яке на праві приватної власності належить «Etransa Shpeditions Aktiengesellshat» («Етранса» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт», Австрія), юридична адреса: А-1040, Відень, Аргентінієрштрассе 29/1-ий поверх. Судом встановлено, що 05.01.2007 між «Etransa Speditions Aktiengesellshaft» в особі Голови правління [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір (далі - Договір). Відповідно до п.1.1. Договору чинний Договір є строковим трудовим договором. На підставі Договору виникають трудові та інші пов'язані з ним відносини між Працівником і Компанією. За цим Договором працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену чинним Договором, а Компанія зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством України. За змістом п. 1.2. Договору сторони уклади чинний Договір на підставі наказу Голови правління № 2-К від 05 січня 2007 року та керуються у своїй діяльності Положеннями про Представництво, статутом Компанії та діючим законодавством України. Згідно п. 2.1. Договору за цим договором працівник (позивач) зобов'язується виконувати роботу, визначену цим договором, а Компанія виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і Угодою сторін. Відповідно до п. 4.1. Договору за виконання обов'язків, передбачених умовами чинного Договору, працівнику виплачується заробітна плата у розмірі, еквівалентному 4 705,89 дол. США у національній валюті України за курсом Національного банку України на дату такої оплати. Згідно п. 8.1. Договору строк дії договору з «05» січня 2007 р. по «12» лютого 2010 р. За змістом п. 8.6. Договору по закінченню терміну дії Договору, та при відсутності заперечень Сторін, він вважається продовженим на наступник строку. 01 лютого 2007 року між «Etransa Speditions Aktiengesellshaft» в особі Голови правління [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1. Відповідно до ч. 1 Додаткової угоди № 1 за виконання обов'язків, передбачених Трудовим договором б/н від «05» січня 2007р., працівнику у період з 01 березня 2007 року щомісячно виплачується заробітна плата у розмірі 13 302 дол. США. у національній валюті України за курсом Національного банку України на дату такої оплати. Згідно ч. 2 Додаткової угоди № 1 вона є невід'ємною частиною трудового договору від «05» січня 2007 року. Відповідно до Наказу № 2-К від 05.01.2007 [PERSON] відповідно до поданої заяви призначено на посаду директора представництва «Etransa Speditions Aktiengesellshaft». Згідно Витягу із наказу № 12і від 01.02.2007 наданого Генеральною дирекцією з обслуговування іноземних представництв [PERSON] прийнятий в Представництво фірми «ЕТРАНСА Шпедіціонс Акцієгезельшафт» (Австрія) в України на посаду директора представництва з 01 лютого 2007 рок. Зазначена інформація також зазначена в трудовій книжці [NUMBER] [PERSON] Крім того, згідно довідки № 764 від 10.08.2018 Державного підприємства Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв [PERSON] дійсно працює в Представництві «ЕТРАНСА Шпедіціонс Акцієгезельшафт». Починаючи з 01.07.2015 року позивачу не сплачується належна йому заробітна плата. Як вже було зазначено згідно умовам Додаткової угоди № 1 її розмір становить суму коштів 13 302 дол. США. Станом на 31.09.2018 загальний розмір заборгованості становить суму 518 988,00 доларів США. Зазначені обставини стверджуються Актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ135/612/АВ від 30 березня 2018 складеного Головним управлінням Держпраці у Київській області Державної служби України з питань праці та приписом інспектора праці ГУ Держапраці у Київській області Державної служби України з питань праці від 30.03.2018 № КВ 135/612/АВ/П. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Гарантія виплати заробітної плати також закріплена в Законі України «Про оплату праці». Частиною першої статті 24 цього Закону передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, виходячи з вище викладеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання ним належних до сплати йому коштів у розмірі 518 988,00 доларів США. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Оскільки в трудовому договорі та додатковій угоді до нього зазначено розмір заробітної плати в доларах США, суд не вбачає перешкод у стягненні заборгованості із заробітної плати її в іноземній валюті. Стосовно посилань позивача на докази, які підтверджуються обставин не виплати заробітної плати, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 12017100060005010 від 06.10.2017 року - правова кваліфікація ч. 1 ст. 175 КК України) відповідно до якого, слідчим відділом Печерського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування по факту безпідставної невиплати [PERSON] заробітної плати більше ніж за один місяць, головою правління «ЕТРАНСА» Шпедіціоне Акціенгезеллшафт» (Австрія) [PERSON]; повідомлення про підозру [PERSON] від 23.03.2018 року, відповідно до якого голова правління «ЕТРАНСА» Шпедіціоне Акціенгезеллшафт» (Австрія) скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175 КК України; ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2018 року (справа № 757/75203/17-к), якою задоволено клопотання [PERSON], у кримінальному провадженні № 12017100060005010, про накладення арешту на майно «ЕТРАНСА» Шпедіціоне Акціенгезеллшафт» (Австрія), яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями [PERSON] (Ухвала в подальшому була скасована Апеляційним судом м. Києва) судом звертається увага на наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою Оскільки у кримінальному провадженні № 12017100060005010 не ухвалено будь-якого процесуального рішення, яке в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України може мати доказове значення для розгляду справи, докази позивача пов'язані з вказаним кримінальним провадженням відхиляються. Крім того, слід звернути увагу, що позивачем надано достатньо доказів, які стверджують порушення його права щодо не отримання заробітної плати. У відзиві представник відповідача також посилається на зазначене кримінальне провадження. Оцінка зазначеним доказам надана, тому підстав для розгляду позиції представника відповідача в цій частині не вбачається. Щодо тверджень відповідача, що трудові відносини між відповідачем та позивачем були припинені 02.06.2015 внаслідок конкурсного провадження щодо відповідача та втрати чинності довіреності, на підставі якої позивач діяв як директор представництва суд зазначає наступне. 02.06.2015 Комерційним судом м. Відень було відкрито конкурсне провадження щодо відповідача, у зв'язку з неплатоспроможністю останнього та призначено конкурсним управляючим (ліквідатором) відповідача д-ра [PERSON]. Відкриття конкурсного провадження щодо відповідача та призначення конкурсного управляючого (ліквідатора) мало наслідком втрату чинності довіреності, виданою попереднім керівництвом відповідача в особі голови правління [PERSON] Позивачу для реалізації повноважень директора Представництва. Разом з втратою чинності довіреності позивача припинились його повноваження директора Представництва та трудові відносини між позивачем та відповідачем. Згідно умов трудового договору укладеного між позивачем та відповідачем до правовідносин, що регулюються ним застосовується законодавство України. Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. Статтею 36 КЗпП України передбачено підстави припинення трудового договору. Зокрема частиною першою цієї статті передбачено, що підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Виходячи із зазначених норм, рішення суду про санацію автоматично не припиняє дію трудового договору. Натомість відповідачем 12.09.2018 позивачу видано попередження про наступне вивільнення, в якому зазначено, що запланованою датою звільнення є 21.11.2018. Відтак стверджувати, що між позивачем та відповідачем припинились трудові за період стягнення заробітної плати не вбачається. Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів розміру стягуваної заробітної плати, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази, які стверджують розмір заборгованості та період її виникнення (Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ135/612/АВ від 30 березня 2018 складений Головним управлінням Держпраці у Київській області Державної служби України з питань праці та приписом інспектора праці ГУ Держапраці у Київській області Державної служби України з питань праці від 30.03.2018 № КВ 135/612/АВ/П). Посилання представника відповідача, що припис інспектора праці не підтверджує правомірність позовних вимог, оскільки він складений особі, яка втратила повноваження вчинювати будь-які дії від імені відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначений припис вчинений відповідно до вимог діючого законодавства України, будь-яких рішень щодо визнання його неправомірним чи скасування суду не надано. Пунктами два, чотири та одинадцять частини один ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. На підтвердження повноважень на представництво інтересів позивача адвокатом [PERSON] надано Угоду № 15/01/18 про надання правової допомоги та ордер серії КВ № 268193. У пункті 1.1. Угоди № 15/01/18 зазначено, що клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання на представництво інтересів клієнта у спірних правовідносинах з гр. [PERSON]. У вступній частині зазначеної угоди вказано, що клієнт адвоката [PERSON] є фізична особа [PERSON]. В розділі Угоди юридичні адреси, реквізити та підписи сторін: зазначені вичерпні дані щодо [PERSON], які скріплені його підписом. Зважаючи на ці обставини, зазначення в п. 1.1. Угоди № 15/01/18 гр. [PERSON] є технічною помилкою, яка не спростовує мети з якою була укладена угода між адвокатом [PERSON] та гр. [PERSON]. В ордері серії КВ № 268193 зазначено, що [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 15/01/18 від 18.01.2018 надається допомога у кримінальному провадженні № 12015100060005096, у судах усіх інстанцій, правоохоронних органах, установах, організацій усіх форм власності. Отже, представником позивача надано належні документи в сенсі ст. 62 ЦПК України, що підтверджують його повноваження на представлення інтересів [PERSON] в суді. Представник відповідача посилається, що позивачем 22.10.2017 подано позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні № 12017100060005010, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 359 154,00 дол. США, в якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. Тому, на думку представника відповідача, позивачем подано позовну заяву до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав. Однак, подання позову в межах кримінального провадження не свідчить про наявність підстав (п.4 та п. 11 ч. 1 ст. 257 ЦПК) за яких позовна заява може бути залишена без розгляду. Отже, клопотання представника відповідача про залишення позову [PERSON] без розгляду є необґрунтованим та таким, що не може бути задоволене. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 6 цієї статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги позивача заявлені в іноземній валюті вони задоволені та до стягнення підлягає 518 988,00 дол. США. Відповідно до ст. 59 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до курсу національний валют встановлених Національним банком України курс гривні до 1 дол. США становить 28,1053 грн. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, з «ЕТРАНСА» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений у національній валюті за наступним розрахунком 518 988, дол. США*28,1053/100*1,5%= 218 794,70 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved