Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

29.11.2019 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до публічного акціонерного товариства Банк «Форум, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги № 0002/19/5 від 26.03.2019р. та відступлення права за договором іпотеки від 26.03.2019р. укладених між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста». Позов мотивує тим, що зазначені договори укладені не у спосіб, що передбачений Законом, оскільки від імені банку його підписала уповноважена особа не банку, а Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації цього банку, а тому вони є недійсними. У зв`язку із наведеним позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі із зазначених підстав, просить позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача, ТОВ «ФК «Веста», проти позову заперечила, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник ПАТ Банк «Форум», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. 04.12.2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 17.12.2019 року від представника ТОВ «ФК «Веста» надійшов відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. За клопотанням позивача ухвалою суду від 17.12.2019 року витребовувались докази по справі. 04.02.2020 року справу призначено до судового розгляду. За клопотаннями сторін, судові засідання неодноразово відкладались. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» був укладений договір відступлення права вимоги №0002/19/5. Згідно даного Договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №0037/06/16-Z від 26.06.2006р., що був укладений між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] 26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» на підставі договору про відступлення права вимоги посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого за №254, право іпотеки за договором іпотеки №3127 від 26.06.2006р. перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста». Постановою Правління Національного банку України від 13 березня 2014 року № 135 Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних. У зв`язку із цим, 14 березня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №14 про початок виведення ПАТ «Банк Форум» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації. За змістом ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є фонд, при цьому, фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вишу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня «спеціаліст») та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації. Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа фонду - працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених і цим законом та/або делегованих фондом, виконує дії щодо забезпечення виведення банку зі ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Уповноважена особа фонду (кілька уповноважених осіб фонду) визначається виконавчою дирекцією фонду (ч. 1 ст. 47 закону). Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону, фонд безпосередньо або уповноважена особа фонду у разі делегування їй повноважень має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим законом; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією фонду. Уповноважена особа фонду діє від імені банку в межах повноважень фонду. Уповноважена особа фонду має право: призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов`язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; здійснювати інші повноваження, встановлені цим законом, та делеговані їй фондом (ч. 3 ст. 37 Закону). Па виконання своїх повноважень уповноважена особа фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (п.1 ч.4 ст.37 закону). Відповідно до ч. 1 ст.48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює: повноваження органів управління банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; виконує повноваження, визначені ч. 2 ст. 37 цього Закону. Таким чином, уповноважена особа фонду з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто, крім повноважень, визначених законом, уповноважена особа фонду здійснює повноваження керівництва банку, а тому наділена правом видачі та підписання довіреностей від імені банку, як юридичної особи на представництво його (банку) інтересів (Правовий висновок наведений в Постанові від 08 червня 2016 р. Верховного суду України в справі: №3-399гс16, зокрема, про те, що - Уповноважена особа ФГВФО набуває повноважень органів управління та контролю), а тому наділена правом підписання договорів. В силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, у ст. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Сторонами дотримані вимоги ст. 220, ст. 513 ЦК України щодо форми договору. Так, відповідно до статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язаннях вчиняється у тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Отже, вбачається, що договори відступлення прав вимоги укладені у відповідності вимог закону, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведення належним чином. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повного виконання зобов`язання, а тому відсутні підстави вважати, що договірні зобов`язання є припиненими. Сам по собі факт відступлення прав вимоги за зобов`язанням не є підставою для припинення зобов`язання. Суд критично оцінює посилання позивача про конституційне провадження за постановою Пленуму Верховного Суду України №13 від 03.07.2015р. «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої с татті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України», оскільки, ухвалою Конституційного Суду України від 10.02.2016 року відкрито конституційне провадження у справі №1-26/2016 (№2-4/2016) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", однак рішення у вказаній справі не прийнято. Крім того, вказане подання Верховного Суду України не стосується порядку призначення та повноважень особи, уповноваженої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації. В судовому засіданні, позивачем не було доведено ті обставини, що договір про відступлення прав вимоги та договір відступлення прав за договором іпотеки укладені не у спосіб передбачений Законом та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. За таких обставин, суд вважає, що позов слід залишити без задоволення. Керуюючись ст. ст. 12, 13,77, 78, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 526, 599 ЦК України, суд -

Outcome: dismissed