Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 10 березня 2016 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис 372. Разом з тим, тривалий час між сторонами виникають непорозуміння. Станом на момент звернення до суду з даним позовом сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим просила розірвати шлюб. Також у шлюбі [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] , яка проживає разом з позивачем. Оскільки обов`язки щодо виховання та утримання дочки лежать на позивачу, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини з розрахунку 100 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, враховуючи, що відповідач не має постійного місця проживання та постійного місця роботи просила визначити місце проживання дитини з позивачем, що на її думку буде відповідати інтересам дитини. Ухвалою суду від 13.06.2019 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації та призначено підготовче судове засідання на 01.08.2019 року. 01.08.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 26.09.2019 року за клопотанням представника третьої особи для подання до суду письмового висновку у відповідності до вимог ч.5 ст. 19 СК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду висновок органу опіки та піклування та просив проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 10 березня 2016 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис 372 (а.с. 14). У шлюбі у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , яка проживає разом із позивачем (а.с.13) Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. З приводу позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то судом встановлено наступне. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що дочка сторін проживає разом з позивачем, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні та підтверджується довідкою ЖБК "Політ" від 16.05.2019 року (а.с. 10). Згідно висновку Служби у справах сім`ї та дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 109/04/40-7646 від 21.08.2019 року, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, малолітній дитині краще проживати з матір`ю однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про визначення місця проживання дитини разом з позивачем. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею ст.191СКУкраїни встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається зі змсту позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини з розрахунку 100 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ЗУ "Про державний бюджет" прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років встановлено з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що відповідачем позов визнано в повному обсязі, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, приймаючи до уваги, що прожитковий мінімум для дитини відповідно віку станом на день ухвалення рішення у справі становить 1699,00 грн. та позивач просила стягнути з відповідача аліменти з розрахунку 100 відсотків з вказаного розміру, суд дійшов висновку, що за вказаних обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у в сумі 1699 грн., з урахуванням індексації відповідно до закону, щомісячно починаючи з 30.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме: [INFO] [INFO] , підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 1536.80 грн. та на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved