Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просить: визнати порушеними Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» умови договору №010-20430-191013 від 19.10.2013 р., який укладений між сторонами в справі, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь [PERSON]: 500 доларів США неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання та 300 доларів США пені за кожен день прострочення виплати вкладу у якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті порушень прав споживача; а також 5000 гривень за порушенні права споживача, 5000 гривень за вимушені зміни у життєвих стосунках, 5000 гривень за витрати часу на відвідування банку та інших установ, 2000 гривень за витрати коштів, часу та зусиль на захист прав у суді у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушень прав споживача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та банком укладено договір №010-20430-191013 від 19.10.2013 р., згідно умов якого ним передано на депозит 3000 доларів США на строк до 24.10.2014 року. Після закінчення строку депозиту, 24.10.2014 року він звернувся до банку з вимогою про повернення коштів, однак грошові кошти йому повернуто не було, що є порушенням умов договору з боку банку. До теперішнього часу банк грошові кошти не повернув, в звязку з чим позивачем нараховано пеню у розмірі облікової ставки НБУ та неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Порушенням умов договору банком позивачеві завдано не тільки матеріальну шкоду у розмірі неповернутої суми, а й моральну шкоду, яка полягає порушенні прав споживача, змінах у життєвих стосунках, у необхідності витрачати свій час на відвідування банку, витраті зусиль на захист прав у суді. У судовому засіданні 03.08.2015 року позивачем надано розрахунок заподіяної шкоди в результаті порушень прав споживача, згідно якого пеня за договором №010-20430-191013 від 19.10.2013 р. складає 126,62 долари США, неустойка 253,24 долари США, моральна шкода 17000грн., а саме: 5000 гривень за порушенні права споживача, 5000 гривень за вимушені зміни у життєвих стосунках, 5000 гривень за витрати часу на відвідування банку та інших установ, 2000 гривень за витрати коштів, часу та зусиль на захист прав у суді. Крім того, у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Додатково пояснив, що пеня у розмірі 126,62 долари США фактично є процентами, які банк повинен сплатити за договором №010-20430-191013 від 19.10.2013 р. за користування чужими коштами за період з дати повернення вкладу по договору (24.10.2014 року) по день введення в банку тимчасової адміністрації (03.03.2015 року).. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 19.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ДельтаБанк» укладено договір №010-20430-191013 банківського вкладу (депозиту), у відповідності до умов якого банком залучається вклад у розмірі 3000 доларів США на строк по 24.10.2014 року включно під 8,75% річних. Згідно квитанції № 27615640 позивачем внесено 19.10.2013 року грошові кошти у розмірі 3000 доларів США. Після закінчення строку дії договору [PERSON] звернувся до банку з вимогою про повернення коштів, однак грошові кошти йому повернуті не були. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] повідомила, що 25.12.2014 року разом з позивачем вона відвідувала відділення банку в метою отримання [PERSON] вкладу, строк розміщення якого вже закінчився. Однак грошові кошти повернуті йому не були, за пропозицією банку частина коштів у розмірі 1600 доларів США була перерахована на рахунок, відкритий на її ім'я. Однак і цих коштів фактично видано банком не було. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною 2 даної статті передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року по справі № 641/9430/14-ц встановлено порушення ПАТ «ДельтаБанк» умов договору банківського вкладу та стягнуто з банку на користь [PERSON], серед іншого, і по спірному договору №010-20430-191013 1673,68 доларів США вкладу та відсотків, що складає 44938,30грн. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, при розгляді справи № 641/9430/14-ц встановлено порушення Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» умов договору №010-20430-191013 від 19.10.2013 р. В звязку з порушенням банком умов договору позивачем в межах цієї справи предявлено до стягнення пеню (проценти) за період з 24.10.2014 року по 03.03.2015 року у розмірі облікової ставки НБУ та неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. У відповідності до приписів ст. 546 ЦК України неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому умови договору №010-20430-191013 від 19.10.2013 р. не містять посилань про забезпечення виконання обовязку банку щодо повернення коштів вкладнику шляхом можливості нарахування неустойки. Згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Договором №010-20430-191013 від 19.10.2013 р. передбачено, що процентна ставка на суму вкладу становить 8,75процентів річних. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Звернення до банку із заявою про повернення банківського вкладу в день закінчення строку дії договору свідчить про намір вкладника припинити дію такого договору та зумовлює обовязок банку повернути депозитні кошти з процентами. Отже, з банку (боржника) на користь вкладників (кредиторів) підлягають стягненню проценти за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13. Однак на підставі постанови Правління Національного Банку України від 02.03.2015 №150 «Про внесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним для цього виду правовідносин. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. У відповідності до ст. 34 Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 27 Закону передбачено, що нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Частиною 5 ст. 36 Закону передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів за період з 24.10.2014 року по 03.03.2015 року можуть бути задоволені лише в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст. 26 вказаного Закону. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів (пені) та неустойки задоволенню не підлягають. Відносно пред'явленої позивачем до відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167\~ ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобовязання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобовязання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Приписами ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з позовної заяви, на думку позивача, моральна шкода заподіяна йому внаслідок дій відповідача щодо невиплати суми вкладу у встановлений договором срок, що зумовило порушення права позивача як споживача, зміни у життєвих стосунках, витрати часу на відвідування банку та інших установ, витрати коштів, часу та зусиль на захист прав у суді. При цьому, невиплата ПАТ «ДельтаБанк» позивачеві суми вкладу у встановлений договором №010-20430-191013 від 19.10.2013 р. строк сама по собі не свідчить про завдання йому моральної шкоди, позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed