Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

09.02.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 05 жовтня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюмі реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 256 від 05.10.2013 року. Від шлюбу звідповідачем мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з [PERSON] не склалося, на теперішній час позивачем подано позов про розірвання шлюбу. Дитина перебуває на її утриманні та проживає з нею. Відповідач проживає окремо. [PERSON] є працездатною особою, однак не здійснює належного грошового забезпечення доньки. Відповідач більше нікому аліменти не платить. Враховуючи те, що відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, нотаріально укласти аліментний договір відмовляється, тому просить стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення цього позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] до відповідного бюджету судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача адвокат [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якій зазначила, що з даним позовом відповідач не згоден та просить у його задоволенні відмовити повністю виходячи з наступного: дійсно 05 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюмі реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №256. Позивач та Відповідач дійсно мають спільну дочку, [PERSON], [INFO]. Окрім цього, Відповідачу відомо, що Позивач подала ще один позов до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області про розірвання шлюбу. Позивач просить встановити аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення цього позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір до стягнення аліментів на утримання дитини не обґрунтований Позивачкою, бо відповідно до норм чинного законодавства України та усталеної судової практики на одну дитину стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісяця (судова практика додається). Тобто, законодавець визначає, що на одну дитину стягується 1/4 частина заробітку (доходу), а не 1/3 як бажає Позивач. Більше того, Позивачем не надано жодних доказів для обґрунтування того, що на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] ([INFO]) потрібно стягувати з Відповідача саме 1/3 частину заробітку (доходу). Отже, Відповідач наразі перебуває у тяжкому матеріальному стані, він безробітній, має кредитні зобов"язання. Він не відмовляється від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, але він не згодний з тим, що Позивач просить стягувати 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, бо він просто не має ніяких доходів та вони в нього є мінливими. Відповідач вважає, що більш доцільним було б звернення до суду із заявою про видачу судового наказу на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON]будучи належним чином повідомленими про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явились. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачеві [PERSON] направлялися повістки, які відповідач отримував. Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає з»являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з"явився в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши сторони суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. (а.с. 8) Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України, в яку внесені зміни на підставі Закону України №2037-VIII від 17.05.2017 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач визнає позов частково, суд стягує з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 09.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, часткове визнання позову зі сторони відповідача, відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їхньої спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial