Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулись до суду зі спільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича з вимогами: «Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію права та їх обтяжень: індексний номер: 29392844 від 22 квітня 2016 року (16:50:55), номер запису про право власність: 14288446 від 18.04.2016 року (19:56:57) про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» код ЄДРПОУ: 37825962 на квартиру за адресою: [ADDRESS]; Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 29382844 від 22.04.2016 (16:50:55) шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Визнати за позивачами [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]) право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]»; Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати за позивачами [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]) право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].», що є предметом позову. 24 квітня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Гончарук В.П.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язати вчинити певні дії. 01 листопада 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволені клопотання про закриття провадження у справі. 14 грудня 2017 року Дніпровськимрайонним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представника позивачів Мороза С.Ю. про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] право власності на яку зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ». 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 31 січня 2018 року до суду надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Ільчук Н.В. 24 травня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття провадження у цивільній справі в частині позовних вимог, а саме: «Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію права та їх обтяжень про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 22.04.2016 шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 22.04.2016 шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], подану представником Морозом Сергієм Юрійовичем, - задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 30 липня 2018 року цивільну справу №755/5903/17 передано в провадження головуючому судді Савлук Т.В. 07 серпня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи до свого провадження та призначено розгляд справи для проведення підготовчого судового засідання. 11 жовтня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 11 жовтня 2018 року представник позивачів - адвокат Мороз Сергій Юрійович подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме: вимогу «Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати за позивачами [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]) право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].» вважати правильним у наступній редакції «Зобов'язати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відповідача -2 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича зареєструвати за позивачами: [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (ІПН [NUMBER], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]) право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]». 31 січня 2018 року від уповноваженого представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» надійшов відзив на позовну заяву про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності, мотивуючи свій відзив тим, що відповідно до тверджень про відсутність повідомлення позивача від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про відступлення прав вимоги за вказаними іпотечними договорами та договором про надання споживчого кредиту. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак цією нормою не встановлено вимог до такого повідомлення, а передбачено лише те, що воно має бути письмовим. При цьому, саме отримання чи не отримання такого повідомлення ніяким чином не відобразилось на їх зобов'язаннях щодо погашення заборгованості. Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України наслідком повідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов'язанні є лише, те, що боржник може виконати свої зобов'язання первісному кредитору і таке виконання буде вважається належним. Однак, до сьогодні такі зобов'язання не виконуються. Весь період, після отримання грошових коштів від банку за договором кредиту для боржника існує кредитор і він не звільняється від виконання своїх зобов'язань в цілому. До документу отримання від нового кредитора витребуваних документів боржник може не платити саме новому кредитору, але не звільняється від виконання своїх зобов'язань на користь первісного кредитора, і закон захищає боржника лише тим, що визнає виконання первісному кредитору належним. Тобто, зобов'язання позивача погасити заборгованість зберігається належно від підписання Договору факторингу та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами. Крім цього, на державного реєстратора не покладено обов'язку перевірки надсилання повідомлення про відступлення прав вимоги до боржника, оскільки державний реєстратор перевіряє лише наявність даного відступлення у Державному реєстрі. Відповідно до запису про іпотеку зазначено, що договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки року посвідчено приватним нотаріусом та внесено до Державного реєстру. Щодо тверджень позивачів про порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивачем не враховане наступне. Позивач наполягає на тому, що нерухоме майно щодо якого прийнято спірне рішення підпадає під всі встановлені законом ознаки, тому відповідач вчинив державну реєстрацію прав за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» протиправно. Додані до позовної заяви інформаційна довідка сформована за критерієм пошуку: адреса нерухомого майна /предмету іпотеки, отже, не може свідчити відсутність іншого житла позивача. Довідка про склад сім'ї також не є доказом відсутності у власності позивача, або членів її родини іншого житла. В будь-якому випадку, що норми вказаного Закону не можуть бути підставою для визнання спірного рішення протиправним з огляду на наступне. Як вже зазначалось, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змогу органами і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, вжити заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону ( 1304-VII) на період його чинності. Обґрунтування щодо поняття «без згоди власника» той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про наявність згоди на те, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України «Про іпотеку», позивачем не надано доказів оспорювання договору іпотеки повністю або ж у частині затвердження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Договір іпотеки був укладений позивачем добровільно та без жодного примусу щодо вибору контрагента і визначення умов договору, про що свідчить відсутність жодного рішення суду про скасування зазначеного договору як в цілому, так в частині. Отже, укладаючи іпотечний договір, позивач надав згоду на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання чіткого визначених обставин. Позивачі назначають, що у квартирі зареєстровані неповнолітні особи, та в зв'язку з реєстрацією права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», було порушено їх права. Позивачі порушили умови договору іпотеки, незаконно (без згоди іпотекодержателя) зареєструвавши в предметі іпотеки неповнолітніх осіб, отже даними діями були порушенні не права неповнолітніх дітей, а права ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» як іпотекодержателя. Жодного доказу на підтвердження обставин позивач не надав. Вимога про усунення порушень була направлена позивачу згідно вимог Закону України «Про іпотеку», та не міститься в матеріалах реєстраційної справи приватного нотаріуса. 27 березня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, подана представникомпозивачів - адвокатом Мороз С.Ю., мотивуючи свою відповідь посилається на те, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву наголошує, що дана справа непідвідомча місцевому загальному суду та має розглядатися за правами адміністративного судочинства, оскільки предметом позову є вимоги про скасування державної реєстрації суб'єкта державної реєстрації. Однак як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні, яке відбувалося 01 листопада 2017 року, представник відповідача подавав клопотання про закриття провадження у справі, проте суд відмовив у задоволенні цього клопотання. Цивільно процесуальний кодекс встановлює механізм оскарження такої ухвали, проте представник відповідача не скористався такою можливістю. Щодо тверджень про відсутністю повідомлення позивача від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про відступлення прав вимоги за вказаними іпотечними договорами та договором про надання споживчого кредиту. Відповідачі взагалі не знали існування нового кредитора у зобов'язанні, а тому будь-які вимоги розцінювались позивачами як вимагання. Таким чином, на думку адвоката у позивачів на сьогоднішній день існують правовідносини лише з ПАТ «УкрСиббанк». Щодо тверджень про порушення вимог Закону України «про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» звертає увагу суду на той факт, що жодного рішення Суду про накладення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) на території України не ухвалювалося. До того ж, жодного між відповідачем - 1 та позивачами не укладалось жодного договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Як зазначалося у позові, позивачі не мають іншого житлового приміщення у своєму володінні. На підтвердження даного факту, адвокат вважає за необхідно долучити Інформаційні довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно., Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з критерієм пошуку за Реєстраційним номером облікової картки платника податків. Що стосується тверджень відповідача - 1 стосовно тези, щодо поняття «без згоди власника», у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як то визначено умовами договору. З огляду на це є безпідставними доводи апеляційної скарги про наявність відповідного застереження в договорі іпотеки. Вказане затвердження передбачає укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Стосовно тверджень, що позивачі зазначають, що у квартирі зареєстровані неповнолітні особи, та в зв'язку реєстрацією власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було порушено їх права. Дійсно,пунктом 2.4.9 Іпотечного договору, іпотекодавець зобов'язаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщень, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Як зазначалося вище, позивачі, ані на момент укладення іпотечного договору, ані на теперішній час не мають іншого житлового приміщення. Позивач - 1 [PERSON] протягом 2007-2015 народила шість дітей, оскільки була потреба у реєстрації місця проживання, то їй довелося зареєструвати дітей саме у спірному житловому приміщенні. Аналогічна ситуація виникла у позивача - 4. Звертаємо увагу, що проживання в Україні без реєстрації є порушенням ст. 197 КУпАП. Крім того, потреба у реєстрації місця проживання була зумовлена тим, що для нормального розвитку дитини була потреба стати на облік до дитячого садочку, надання медичних послуг дітям. Однією з позовних вимог є визнання права власності на спірну квартиру та зобов'язання державного реєстратора зареєструвати право власності на нерухоме майно за позивачами. Як зазначалося вище, набуття права власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на спірне нерухоме майно відбулося в порушення вимог п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та п. 5.2. Договору іпотеки № 49175 від 26.03.2007 року. 14 травня 2018 року від представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», надійшли заперечення на відповідь позивача щодо відзиву на позовну про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності, мотивуючи свої заперечення тим, що представником позивачів було подано відповідь на відзив на позовну заяву, з яким ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не погоджується виходячи з наступного. Щодо тверджень про відсутність повідомлення позивачу від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про відступлення прав вимоги за іпотечний договором та договором про надання споживчого кредиту. Позивачі зазначають (припускають), що на їхню думку в них існують правовідносини лише з ПАТ «УкрСиббанк», проте, з такими твердженнями не можна погодитися виходячи з наступного. Весь період, після отримання грошових коштів від банку за договором кредиту для боржника існує кредитор і він не звільняється від виконання своїх зобов'язань в цілому. До моменту отримання від нового кредитора витребуваних документів боржник може не платити саме новому кредитору, але не звільняється від виконання своїх зобов'язань на користь первісного кредитора і закон захищає боржника лише тим, що визначає виконання первісному кредитору належним. Тобто, зобов'язання позивача погасити заборгованість зберігається належно від підписання Договору факторингу та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами. Крім цього, на державного реєстратора не покладено обов'язку перевірки надсилання повідомлення про відступлення прав вимоги до боржника, оскільки державний реєстратор перевіряє лише наявність даного відступлення у Державному реєстрі. Відповідно до запиту про іпотеку зазначено, що договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки року посвідчено приватним нотаріусом та винесено до Державного реєстру. Щодо тверджень позивачів відносно реєстрації у квартирі неповнолітніх осіб. Позивачем не надано доказів надання згоди про реєстрування малолітніх або неповнолітніх осіб або, навіть, повідомлення Іпотекодержателя про такий факт. Отже позивачі порушили вимоги договору. Представник позивачів - адвокат Мороз С.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та у відповіді позивача на відзив на позов. Представник відповідача - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Парубець\~Є.О. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відповіді на позов, та доказів долучених до відзиву. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позов відповідач не скористався. Представник третьої особи- Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, просили позов задовольнити з підстав, викладених у письмових поясненнях.(а.с.61-62) Представник третьої особи - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, просили ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. (а.с. 71-72) Представник третьої особи - Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини не явки представника третя особа суд не повідомила. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договори про надання споживчого кредиту №11125667000 та № 11125685000. В забезпечення виконання за кредитним договором, 06 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 49175. За умовами п.1.1 Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержавтелю наступне нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 44,60 (сорок чотири цілих та шістдесят сотих) м2 житловою площею 29.20 (двадцять дев'ять цілих та двадцять сотих) м2 що належить Іпотекодавцям на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 2006 року, квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності, спільно сумісної власності гр. [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] [PERSON]. Квартира приватизована згідно з Закону України Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 13 т. 1) За даними, які викладено у довідці від 21 грудня 2016 року, в квартирі [ADDRESS], зареєстровано 11 (одинадцять) осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 16) За даними, які викладено у довідці від 14 лютого 2017 року № 596, видана Управлінням праці та соціального захисту населення громадянці [PERSON] про те, що вона перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та їй призначено ДСД малозабезпеченим сім'ям з 01.12.2016 р. по 31.05.2017 р. (а.с. 27) Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: [ADDRESS] належить власнику Товариству з обмеженої відповідальності «КЕЙ-КОЛЕКТ», підстави виникнення право власності: Договір іпотеки № 49175, серія та номер 318з, виданий 06 березня 2007 року, видавник Скляр О.С. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Підстави внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) (а.с. 29) Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання забезпеченого іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2 Договору іпотеки). В силу положень розділу 5 Договору іпотеки, сторони визначили порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки і погодили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку») За змістом положень частини 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку») Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволенню судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України. Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі Договору іпотеки, а не на підставі вищезгаданого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Разом з тим, відповідач не скористався процесуальним правом надати докази, які мали підтвердити той факт, що на момент проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, у приватного нотаріуса був наявний Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, що в свою чергу є порушення розділу 5 Договору іпотеки. В той же час, представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в судовому засіданні не заперечував факт відсутності Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який відповідно не надавався приватному нотаріусу для реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», представник наголошував на тому, що за умовами договору іпотеки, який не оспорює сторонами, визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі в позасудовому порядку, однак не передбачено укладання окремого Договору про задоволення вимог іпотекодеожателя. Преамбулою Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з частиною тринадцятою статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації). Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 28 Порядку реєстрації"). Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону. Тобто, наявність в Реєстрі запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону. Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. за №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2)повноважень заявника; 3)відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Також, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Згідно до ст.5 Закон України «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Відповідно до п.71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. за №868, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки за інформацією Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлення іпотекодержателя про зняття заборони відчуження майна не надавалось, а отже, заборона відчуження майна не знімалась. Крім того, на момент реєстрації приватним нотаріусом права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З урахуванням того, що предмет іпотеки був переданий Банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, площа житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, становить 44,60м2,, та наявності доказів, що це майно використовується позивачами як місце постійного проживання Іпотекодавців та членів їх сім'ї, тому суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідачі-ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, в силу вищенаведених норм чинногозаконодавства, яке регулює спірні правовідносини, не могли вчиняти дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до п.п. 1.9, 1.10 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно даних, викладених у довідці Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 21грудня2016 року (форма №3), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (з 24.12.1991 року), [PERSON] (з 21.09.2010 року), [PERSON] (з 21.09.2010 року), [PERSON] (з 06.09.2011 року), [PERSON] (з 18.09.2014 року), [PERSON] (з 18.09.2014 року), [PERSON] (з 21.01.2016 року), [PERSON] (з 24.12.1991 року), [PERSON] (з 24.12.1991 року), [PERSON] (з 14.01.2016 року), [PERSON] (з 24.12.1991 року). (а.с. 16) В той же час, доказів, які б свідчили про дотримання приватним нотаріусом порядку, встановленого нормами Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», тобто витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину, судом не встановлено, не дотримання такої процедури не заперечував в судовому засіданні представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріусом, відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону, є уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Перелік нотаріальних дій, право на вчинення яких має нотаріус, наведений у ст.34 Закону України «Про нотаріат» і цей перелік не є вичерпним. Поряд з тим нотаріусу, з огляду на його правовий статус, делеговані функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реалізовувати які він може лише у випадках і в порядку, визначених Законом № 1952-IV. З аналізу положень наведених ст. 3, 9, 15, 16 Закону №1952-IV вбачається, що нотаріус має право здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в тому разі, якщо це пов'язано з вчиненням ним нотаріальної дії з таким об'єктом нерухомості. Таким чином, нотаріус, будучи наділеним повноваженнями державного реєстратора (за винятком тих, які передбачено пунктами 4, 6 ч.1 ст.9 Закону №1952-IV (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), може реалізовувати їх лише поряд з вчиненням нотаріальної дії, зокрема при посвідчені ним правочину, внаслідок якого в особи виникає речове право на об'єкт нерухомості. У такому випадку нотаріус одночасно з вчиненням нотаріальної дії проводить й державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до статті 15 Закону №1952-IV. Враховуючи наведене судом встановлено, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до приватного нотаріуса Щелкова Дениса Михайловича із заявою про державну реєстрацію за ним речового права на нерухоме майно (права власності на квартиру [ADDRESS]) на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На підтвердження своїх прав відповідач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», серед іншого, надав приватному нотаріусу договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також повідомлення, які вона надсилала іпотекодавцям про придбання ним права вимоги за кредитним договором, а також про необхідність виконання взятих боржником зобов'язань за цим кредитним договором та про намір зареєструвати право власності на предмет іпотеки, якщо у встановлений строк боржник не виконає свого зобов'язання за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Разом з тим, у спірних правовідносинах відповідач, реалізовуючи свої функції як державного реєстратора, не вчинив жодних нотаріальних дій, внаслідок яких виникали б речові права, що підлягають державній реєстрації, тому за встановлених судом обставин є доведеним той факт, що приватний нотаріус Щелков Денис Михайлович не мав повноважень на прийняття рішення про державну реєстрацію від 22 квітня 2016 року, індексний номер: 29382844 від 22 квітня 2016 року, яке прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про нотаріат». Стосовно позовних вимог щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності від 18 квітня 2016 року за №14288446 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на квартиру [ADDRESS] що здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, суд вважає правомірним задовольнити позовні вимоги в цій частині виходячи з наступного. В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено Іпотекодавцем в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. За правилами, встановленими підпунктом 1 пункту 1 Закону України від 03.06.2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. Судом встановлено, що спірна квартира є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону №898-IV, виступає як забезпечення зобов'язань громадянки України [PERSON] за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою-резидентом України ПАТ «УкрСиббанк» в іноземній валюті. При цьому вказана квартира використовується позивачами як місце постійного проживання (у тому числі малолітніх та неповнолітніх осіб), у їх власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа квартири не перевищує 140 м2. Викладене свідчить про недотримання при вчиненні дій з відчуження квартири приписів Закону №1304-VII. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв'язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Як роз'яснення у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог щодо визнання за позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки позивачі у встановленому порядку набули права власності на спірне майно, їх право на володіння та розпорядження цим майном оспорюється відповідачем ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ», тому наявні підстави вважати , що в розрізі даного спору позивачами обрано належний спосіб захисту, передбачений статтею 392 Цивільного кодексу України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язати вчинити певні дії, підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідачів - приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича та Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 198 грн. 00 коп., який сплачено позивачем при звернені з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа, та витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12356,00 грн., в рівних частках з кожного, по 6178,99 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial