Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

17 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (надалі ПАТ «ПУМБ») в особі Маштакова С.А., діючого на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності та визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 13 квітня 2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя постановлено рішення за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями у сумі 2124567,88 гривень та 608 269,61 доларів США. В ході розгляду вказаної справи було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно [PERSON], в тому числі на гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані по [ADDRESS]. В ході виконавчого провадження вищевказаного рішення суду, 20 грудня 2011 року державним виконавцем проведено опис та арешт майна, належного [PERSON], а саме вищезазначених гаражів. В цей час рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06 січня 2012 року визнано право власності на зазначені об'єкти нерухомого майна за [PERSON]. Вказане рішення було скасоване Апеляційним судом Донецької області 11 грудня 2012 року, проте державна реєстрація права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не скасована та зазначені об'єкти нерухомого майна продовжують безпідставно знаходитися у власності відповідача [PERSON] На підставі викладеного просить суд скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], що виникла на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 06.01.2012р. № 2-3757/2011, та поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про речові права на нерухоме майно, що існував до проведення вказаної державної реєстрації. Окрім того, 28 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2429, який посвідчено приватним нотаріусом Никоненко Т.В., відповідно до якого з метою забезпечення основного зобов'язання передано в іпотеку та накладено обтяження на вищезазначені спірні гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані по [ADDRESS]. Вказаний договір укладений в порушення прав та інтересів ПАТ «ПУМБ» та має бути визнаний недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, оскільки станом на дату укладання спірного договору, [PERSON] не міг укладати договір та передавати спірні гаражі в іпотеку, оскільки не мав на те правових підстав, враховуючи факт скасування рішення суду, на підставі якого [PERSON] набув право власності на вищевказані об'єкти нерухомості. На підставі викладеного просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 28.11.2012р. №2429, укладений між [PERSON] (ІПН [NUMBER]) та [PERSON] ([NUMBER]), посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Тетяною Василівною щодо передачі в іпотеку гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], та застосувати наслідки недійсності правочину. 04 березня 2016 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності, поновлення запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що існував до проведення державної реєстрації права власності [PERSON] не піддягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 28.11.2012 року, вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки на момент вчинення оскаржуваного правочину його сторонами були в повній мірі дотримані вимоги ч.1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Скасування Апеляційним судом Донецької області 11 грудня 2012 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06 січня 2012 року про визнання права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] не може бути підставою для визнання недійсним договору іпотеки, оскільки ці обставини не існували на момент укладення договору іпотеки. Крім того, вважає, що застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання недійсним запису в Державному реєстрі іпотек щодо укладення договору іпотеки від 28.11.2012 року № 2429 та визнання запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єкту нерухомого майна щодо заборони на нерухоме майно, яка накладена відповідно до договору іпотеки від 28.11.2012 року № 2429, неможливо, оскільки вищевказані записи в реєстрах не є правочинами. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 25 квітня 2016 року за заявою ПАТ «ПУМБ» про забезпечення позову накладено арешт на гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS], що належать [PERSON]. За клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] ,14 червня 2016 року ухвалою витребувано та 29 червня 2016 року отримано копію актового запису про смерть [PERSON], який є відповідачем по справі. 22 липня 2016 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності та визнання договору недійсним, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Никоненко Т.В., Відділ реєстрації майнових прав юридичного департаменту Маріупольської міської ради, зупинено до залучення у справі правонаступників, померлого [INFO] відповідача [PERSON]. 21 липня 2017 року від ПАТ «ПУМБ», в особі Маштакова С.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій замість відповідача [PERSON], який помер [INFO], зазначена [PERSON], яка є правонаступником після смерті останнього. Також замість реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в якості третьої особи зазначений відділ реєстрації майнових прав юридичного департаменту Маріупольської міської ради, оскільки у зв'язку із змінами до законодавства змінився орган реєстрації речових прав на нерухоме майно. Крім того, у вказаній заяві додатково зазначено, що станом на дату укладення спірного договору іпотеки [PERSON] не міг його підписувати та передавати спірні гаражі в іпотеку, оскільки, окрім зазначеного, на час укладення договору іпотеки, діяла заборона на відчуження на спірні об'єкти нерухомого майна, яка була встановлена постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; був чинним акт опису й арешту майна від 14 грудня 2011 року та ухвала по справі № 2-355/11 про забезпечення позову ПАТ «ПУМБ», якою накладено арешт в тому числі на спірні об'єкти нерухомого майна. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 вересня 2017 року залучена до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON], як правонаступник [PERSON], померлого [INFO]. Представник позивача Маштаков С.А., діючий на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не доведено, що зазначеним договором іпотеки порушено його права та законні інтереси, зокрема не надано доказів, що до теперішнього часу його права не реалізовані та виконавче провадження про виконання рішення суду про стягнення боргу з [PERSON] на користь позивача до теперішнього часу триває, та що існування договору іпотеки перешкоджає проведенню звернення стягнення на майно (гаражі). Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялася неодноразово належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В. у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованою юридичною адресою. Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу без її участі та постановити рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя від 13 квітня 2011 року за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON], з останнього на користь банку стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 2124567,88 гривень та 608 269,61 доларів США (Т.1 а.с. 5-8). Вказане рішення набрало законної чинності 09 серпня 2011 року відповідно до Ухвали Апеляційного суду Донецької області (т.1 а.с. 6-8) Станом на теперішній час виконавче провадження за вищевказаним рішенням суду щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за кредитним договором у розмірі 2124567,88 гривень, триває, про що свідчать дані з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. (т.2 а.с.[NUMBER]) Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06 січня 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності, за [PERSON] визнано право власності на гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2012 року вказане рішення Орджонікідзевського районного суду скасоване, у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с. 9-12). Із мотивувальної частини вказаного рішення Апеляційного Суду Донецької області від 11 грудня 2012 року випливає, що в межах розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалою суду від 10 лютого 2011 року, яка залишена без змін апеляційним судом 13 квітня 2011 року, накладено арешт на вищевказані гаражі, належні на праві власності [PERSON] (т.1 а.с. 11). Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06 січня 2012 року (т.1 а..с 154-181). Отже, право власності на зазначені об'єкти нерухомого майна (гаражі) зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06 січня 2012 року, яке було скасоване рішенням Апеляційного суду Донецької області 11 грудня 2012 року. Проте державна реєстрація права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не скасована та зазначені об'єкти нерухомого майна продовжують безпідставно знаходитися у власності відповідача [PERSON] Окрім того, як вбачається з наданого на виконання ухвали суду від 14 червня 2017 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Тетяною Василівною договору іпотеки, посвідченого останньою 28 листопада 2012 року за реєстром № 2429, з метою забезпечення основного зобов'язання [PERSON] передано в іпотеку [PERSON] та накладено обтяження на вищезазначені спірні гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані по [ADDRESS] (т.2 а.с. 11-12) Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить актовий запис про смерть № 901 від 27 травня 2016 року (т.1 а.с. 210). За даними приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шпарага С.С. від 23 червня 2017 року, отриманими на виконання ухвали суду, правонаступником після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (т.2 а.с. 16) Згідно з вимогами ст. 37 ЦПК України, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. Щодо вимог позивача про визнання договору іпотеки недійсним, суд виходить з наступного. Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. Разом з тим, на підставі частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] права власності на гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані по [ADDRESS] не набув, оскільки вказані гаражі вибули з володіння його власника [PERSON] на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого. Таким чином, відповідач [PERSON] не мав жодних правових підстав передавати в іпотеку спірні гаражі [PERSON], шляхом укладання договору іпотеки від 28 листопада 2012 року, в силу нікчемності вищезазначеного договору, а саме рішення суду в подальшому скасованого, що встановлено статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Суд зазначає, що за своєю правовою природою договір іпотеки не є правочином щодо відчуження майна, тому такий договір може бути визнано недійсним, зокрема на підставі статей 203, 215 ЦК України. Тому передання спірного майна в заставу (іпотеку) під час укладення ланцюжка договорів щодо такого майна може бути підставою для визнання його недійсним. Отже, аналізуючи вказані норми права та обставини справи, суд дійшов висновку про визнання недійсним договору іпотеки від 28 листопада 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом за реєстром № 2429, за яким [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] спірні гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані по [ADDRESS]. Щодо вимог про скасування та поновлення державної реєстрації права власності на спірні гаражі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 04.06.2017 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Аналізуючи зазначені норми права та враховуючи, що вимоги про скасування державної реєстрацію права власності за [PERSON] на спірні гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], по [ADDRESS], що виникла на підставі рішення суду, в подальшому скасованого, а також вимоги про визнання недійсним запису в Державному реєстрі іпотек, щодо укладення договору іпотеки від 28.11.2012 року та визнання недійсним запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо заборони на нерухоме майно, яка накладена відповідно до договору іпотеки від 28.11. 2012 року є похідними від вимог про визнання недійсним договору іпотеки, а тому такі вимоги підлягають безумовному задоволенню. Щодо застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У справі, яка є предметом розгляду представник відповідача [PERSON] заявив про застосування позовної давності. Проте з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, у разі скасування судового рішення, на підставі якого набуто право власності на майно, перебіг позовної давності починається з моменту скасування такого судового рішення. Судом встановлено, що 11 грудня 2012 року ухвалено рішення Апеляційного суду Донецької області яким скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду від 06 січня 2012 року, на підставі якого було визнано за [PERSON] право власності на спірні гаражі. Отже, перебіг позовної давності слід обчислювати від дати прийняття судового рішення, тобто починаючи з 11 грудня 2012 року. Позивач звернувся до суду з позовом шляхом направлення позову поштою 10 грудня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, про що свідчить штамп на конверті (а.с.25) З огляду на наведене суд, дійшов висновку, що позивач не пропустив строку позовної давності.

Outcome: approved