Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

26 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком. У позові зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок № 5, що знаходиться по вулиці Колачевського ( колишня Куйбишева ) в смт Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, у якому зареєстрований відповідач, однак у ньому не проживає з лютого 2006 року, а його місцезнаходження позивачці невідомо. Наявність реєстрації останнього створює для позивачки правові наслідки, перешкоджає їй здійснювати в повному обсязі право власності на будинок. У зв'язку з викладеним, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивачка в судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, та погодилася на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про час, дату та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Судом, за згоди позивачки, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази, доходить наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку № 5, що знаходиться по вулиці Куйбишева в смт Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 березня 2009 року № 1-600 ( а. с. 5 ). Згідно рішення Березнегуватської селищної ради "Про перейменування площі, вулиць та провулків розташованих на території Березнегуватської селищної ради" від 13 листопада 2015 року № 6, вулицю Куйбишева було перейменовано на вулицю Колачевського ( а. с. 15 ). Відповідач зареєстрований у житловому будинку, належному позивачці, що підтверджується копією з будинкової книги № 232 ( а. с. 12 ), однак фактично в ньому не проживає з лютого 2006 року, про що свідчить акт обстеження місця проживання, складений депутатом селищної ради за участю сусідів ( а. с. 13 ). Крім позивачки в належному їй будинку ніхто фактично не проживає, що вбачається з довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 07 липня 2017 року № 2025 ( а. с. 14 ). Відповідач не може знятися з реєстрації в добровільному порядку, оскільки місцезнаходження його невідомо, а за адресою реєстрації він не проживає з 2006 року. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач в будинку позивачки зареєстрований, але фактично не проживає, права власності на нього він не має, та той факт, що наявність його реєстрації перешкоджає позивачці в повній мірі розпоряджатися житлом, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є інвалідом ІІ групи, а тому вона звільняється від сплати судового збору за подання позову, що відповідає п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно положень вказаної статті, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: approved