Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що житловий будинок з господарчими будівлями №58, розташований по вул. 1-го Мая, смт. Бугаївка Перевальського району Луганської області належить на праві власності відповідачу. Право власності зареєстровано. 03 липня 2015 року він сплатив відповідачу за придбаний житловий будинок з господарчими будівлями №58, розташований по вул. 1-го Мая, смт. Бугаївка Перевальського району Луганської області суму у розмірі 20000,00 грн. на підтвердження продажу йому зазначеного житлового будинку відповідач передав комплект ключів, а він у свою чергу прийняв майно у володіння, розпочав ремонтні роботи. Відповідач повідомив, що одразу не зможе посвідчити договір нотаріально і йому потрібен час аби зібрати документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та, що на це йому знадобиться не більше місяця. З огляду на це нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу домовились не пізніше 03 серпня 2015 року. Після спливу обумовленої ними дати нотаріального посвідчення договору він звернувся до відповідача з проханням повідомити час та місце нотаріального посвідчення договору. Він зазначив, що сам передзвонить йому та повідомить час та місце. По теперішній час, договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку з господарчими будівлями так і залишився не посвідченим нотаріально. Неможливість укладення договору купівлі-продажу підтверджується, розясненням нотаріуса. Відповідач також відмовляється від нотаріального посвідчення договору за межами м. Перевальськ. На підставі викладеного просив суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями №58, розташованого по вул. 1-го Мая, смт. Бугаївка Перевальського району Луганської області, укладений 03 липня 2015 року між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, а також визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарчими будівлями №58, розташований по вул. 1-го Мая, смт. Бугаївка Перевальського району Луганської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до\~Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формі «дозволено все, що не заборонено законом». Відповідно до ст. 344 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до\~Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам тощо. Згідно із ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист прав власності та інших речових прав» від 21.12.2012р., при вирішенні справ про визнання дійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України,… суд може визнати таких договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вирішуючи такий спір, слід звернути увагу, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 220 та 640 ЦК України повязується з держаною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже не створюють прав та обовязків для сторін. Слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати (01.01.2013р.- набрання чинності змін в законодавство) скасовується обовязок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. За таких обставин, підставі для відмови в задоволенні позову у суду не має. Матеріалами справи встановлено, що згідно із рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31.07.2015р. №415/4200/15-ц, №2/415/2553/15 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями №58 по вул.. 1-го Мая, смт. Бугаївка Перевальського району Луганської області в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 06.11.1996р.. Згідно із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42781365 від 26.08.2015р. Реєстраційна служба Алчевського міського управління юстиції Луганської області посвідчує, що будинок №58 по вул. 1-го Мая, смт. Бугаївка Перевальського району Луганської області зареєстрований за [PERSON], на праві приватної власності. Відповідно до розписки від 03.07.2015р. [PERSON], отримав від [PERSON] суму в розмірі 20\~000 грн. за придбання житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: смт. Бугаївка, вул. 1-го Мая, буд. 58, Перевальського району, Луганської області. Згідно з висновків про вартість майна житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: смт. Бугаївка, вул. 1-го Мая, буд. 58, Перевальського району Луганської області, оцінений в суму 18330,00 грн. Незалежною експертною оцінкою «НЕО» від 08.06.2015р. Таким чином, судом встановлено, що між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] була досягнута усна домовленість про продаж будинку за адресою: смт. Бугаївка, вул. 1-го Мая, буд. 58, і внаслідок цієї домовленості між ними, продавцем була написана розписка про отримання грошей за проданий будинок, однак, всупереч вимогам ст.ст. 210, 640 ЦК України даний договір купівлі-продажу, який укладається у письмовій формі, та підлягає нотаріальному посвідченню не був нотаріально посвідчений. Згідно з листа №30/01-18 від 26.08.2015р. приватного нотаріуса Перевальського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме в посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходяться за адресою: Луганська область, Перевальський район, смт. Бугаївка, вул. 1-го Мая, буд. 58, оскільки згідно Наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014р. №953/5 зі змінами «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів до закінчення антитерористичної операції на сході України. Окрім цього з позовної заяви вбачається, що відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору за межами міста Перевальськ. За таких обставин, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, а саме позивач прийняв у своє володіння будинок, а відповідач отримав грошові кошти за продаж вищезазначеної нерухомості, однак в звязку з тим, що доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України тимчасово припинений, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення за межами міста Перевальськ, з метою захисту прав позивача, суд приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі продажу та визнати право власності на будинок. Враховуюче наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності підлягає задоволенню.

Outcome: approved