Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розподіл майна подружжя, вказавши, що вона 25 липня 2009 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] З липня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, позивачкою окремо подано позов про розірвання шлюбу. В період шлюбу сторонами було нажито спільне майно, яке складається з речей побутового вжитку, а саме: телевізор марки LG - вартістю 8000грн., холодильник марки LG - вартістю 5091грн., кондиціонер марки West - вартістю 2500грн., водонагрівач марки Термекс - вартістю 1800грн., комп'ютер - вартістю 4939грн., диван - вартістю 1600грн., куточок кухонний - вартістю 950грн., тумба під телевізор - вартістю 300грн., меблі для прихожої - вартістю 1700грн., стіл для комп'ютеру вартістю 3250грн., радіатор марки Термія - вартістю 780грн.. До того ж у 2010році подружжям був зроблений ремонт у квартирі [ADDRESS], де на теперішній час проживає відповідач, в квартирі були встановлені нові металопластикові вікна та балкон загальною вартістю 7700грн. Загальна вартість майна яке придбане у шлюбі складає 38610грн. Всі перелічені речі знаходяться у квартирі, в якій залишився мешкати відповідач, на пропозицію позивача розділити вказане майно самостійно, без звернення до суду відповідача категорично відмовився, тому позивачка змушена звернутися до суду з позовом про розподіл майна подружжя. Просить визнати спільно нажитим майном подружжя, що підлягає розподілу майно, а саме: телевізор марки LG - вартістю 8000грн., холодильник марки LG - вартістю 5091грн., кондиціонер марки West - вартістю 2500грн., водонагрівач марки Термекс - вартістю 1800грн., комп'ютер - вартістю 4939грн., диван - вартістю 1600грн., куточок кухонний - вартістю 950грн., тумба під телевізор - вартістю 300грн., меблі для прихожої - вартістю 1700грн., стіл для комп'ютеру вартістю 3250грн., радіатор марки Термія - вартістю 780грн., вікна металопластикові та балкон вартістю 3250грн., загальною вартістю - 38610грн., та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 1/ 2 частини від вартості вищевказаного сумісно нажитого майна в розмірі 19305грн., та судовий збір в розмірі 243,60грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити посилаючись на не обґрунтованість та не доведеність позовних вимог, оскільки вказані в позовній заяві речі не були придбані сторонами у шлюбі, і взагалі вони разом нічого не купували, коли сторони розійшлися вони поділили між собою 12000гривень , а всі речі залишились у позивачки [PERSON]. 14 грудня 2015 року фіксація судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалася оскільки сторонами надано заяви про закінчення розгляду справи у їх відсутність . Допитані в судовому засіданні свідки : [PERSON] пояснила, що разом з позивачкою вона навчалась, а з відповідачем по справі знайомі з того моменту, як сторони почали мешкати разом. Пам'ятає, що бойлер сторонам подарували батьки позивачки, а на весільні гроші сторони придбали майно: телевізор, холодильник, кондиціонер, комп'ютер, диван, тумбу під телевізор, меблі для прихожої, стіл для комп'ютеру. Робили ремонт . Вартості майна вона не знає. [PERSON] пояснила, що є матір"ю позивачки [PERSON]. На весілля вона сторонам подарувала бойлер, та разом з чоловіком придбали для них кухонний куток, допомагали з ремонтом. В шлюбі сторони придбали спальний гарнітур, комп'ютер, стол для комп'ютера, телевізор, холодильник, диван. [PERSON] пояснив, що є батьком позивачки [PERSON], знає, що під час шлюбу сторони придбали спальний гарнітур, комп'ютерний стіл, холодильник, телевізор, меблі для прихожої, ціни не пам'ятає, також зазначив, що вони з дружиною подарували сторонам бойлер. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення позивача її представника, відповідача його представника, свідків , дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов залишити без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, зокрема, у разі його невизнання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.07.2009року у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, під актовим записом № 304 ( л.с. 5 - свідоцтво про шлюб). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 статті 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. вказано про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з" ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Вирішуючи питання щодо з'ясування загального обсягу спільного майна сторін станом на час припинення ведення ними спільного господарства, суд керувався правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності і допустимості доказів, з яких випливає висновок про те, що юридичне існування конкретно визначеного майна на певну дату повинно бути доведено належними та допустимими доказами і лише після цього це майно може бути включено в загальну сукупність спільного майна подружжя, що підлягає судовому поділу. Позивач зазначає, що під час шлюбу, вони з відповідачем за спільні кошти придбали телевізор марки LG - вартістю 8000грн., холодильник марки LG - вартістю 5091грн., кондиціонер марки West - вартістю 2500грн., водонагрівач марки Термекс - вартістю 1800грн., комп'ютер - вартістю 4939грн., диван - вартістю 1600грн., куточок кухонний - вартістю 950грн.,тумба під телевізор - вартістю 300грн., меблі для прихожої - вартістю 1700грн., стіл для комп'ютеру вартістю 3250грн., радіатор марки Термія - вартістю 780грн., вікна металопластикові та балкон вартістю 3250грн., загальною вартістю - 38610грн. По-перше, для поділу майна судом повинно бути встановлено і доведено його існування, але в справі, крім вказівки про придбання майна, відсутні належні і допустимі докази його існування в натурі, його вартості станом на час припинення шлюбу між сторонами і на час розгляду справи в суді. Письмові докази, як то: товарний чек № А-00002417 від 24.07.2010 року, гарантійний талон на кондиціонер від 23.03.2011року, податкова накладна на радіатор № Т/2 -000277 від 26.04.2010року, керівництво по експлуатації водонагрівача, гарантійні талони на металопластикові вікна та на холодильник, які надані позивачем, не доводять їх існування, придбання в період шлюбу сторонами, та вартість на час припинення ведення сторонами спільного господарства і її фактичне існування на час розгляду справи в суді. Згідно ст. 75 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін , та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що надані позивачем докази не доводять позовних вимог щодо існування предмету спору, придбання речей саме сторонами і в період шлюбу, вартість та фактичне існування на час розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні заперечував придбання такого майна, що зазначено у позовній заяві. Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, рішення суду і відповідно позовні вимоги саме в межах яких суд розглядає справу, повинні бути чіткими і зрозумілими, але об'єкти спірного майна в позовних вимогах не є чітко ідентифіковані, зокрема, не зазначено марку, модель, назву, індивідуальний номер, не вказані індивідуальні ознаки меблів для можливості їх ідентифікувати, оскільки в квартирі можуть бути інші подібні речі, придбанні відповідачем окремо від позивача, відсутні докази вартості майна. Майно, не конкретизовано, що позивач включає в такі поняття як «меблі для прихожої», " куточок кухонний " . Без встановлення дійсної вартості , складу майна подружжя не можливо встановити частку яка повинна належати позивачу.

Outcome: dismissed