Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свій позов мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 20.02.2009 року, від якого в них народились діти - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року шлюб було розірвано. Відповідач жодних з покладених на нього обов`язків не виконує. Ухиляється від виконання обов`язків по вихованню синів, не сплачує аліменти, не бере участі в матеріальному забезпеченні, не підтримує стосунків з ними. Діти мешкають разом з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.12.2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та справу призначено у підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач у судове засідання з`явилась, просила задовольнити позов, та позбавити батьківських прав відповідача та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до судового засідання не з`явився надав пояснення в яких зазначив, що просить розглядати справи у його відсутність та надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріалів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх синів- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження виданими, 05.08.2009 року та 09.10.2012 років (а.с.5-6). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.(а.с.7) Відповідач жодних з покладених на нього обов`язків не виконує. Ухиляється від виконання обов`язків по вихованню синів, не сплачує аліменти, не бере участі в матеріальному забезпеченні, не підтримує стосунків з ними. [PERSON] зовсім не бере участі у вихованні дітей та розвитку, не піклується про стан їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріального не підтримує. За тривалий час відповідач жодного разу не виявив бажання поспілкуватись з синами, не привітав його з днем народження та іншими святами, не бачиться з дітьми, при цьому перешкод у спілкуванні з синами ніхто не чинить. Всі питання щодо виховання синів вирішується позивачкою самостійно без будь-якої участі та підтримки з боку відповідача. При цьому, діти мешкають разом з позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] знаходячись у стані алкогольного сп`яніння декілька разів вчиняв сварки та погрожував, у зв`язку з чим позивачка неодноразово була змушена звертатись до правоохоронних органів, що підтверджується листами та висновками Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області (а.с.12-17). Все це відбувалось на очах у дітей, після чого молодшому сину [PERSON] знадобилась допомога кваліфікованого психолога, що підтверджується довідкою Міської дитячої лікарні №5 від 04.11.2019 року. (а.с.11) Згідно характеристики дитина [PERSON] , [INFO] , навчається в комунальному закладі «Харківська загальноосвітня школа I-III ступенів №108 Харківської міської ради Харківської області. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, активно займається його вихованням, стежить за успішністю, за побутовими умовами, харчуванням, одягом. [PERSON] , як батько не виконує виховні функції, не відвідує батьківські збори, дитина не отримує повноцінного матеріального забезпечення.(а.с.9) Згідно характеристики дитина [PERSON] , [INFO] , навчається в комунальному закладі «Харківська загальноосвітня школа I-III ступенів №108 Харківської міської ради Харківської області. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина: стежить за успішністю, харчуванням, дозвіллям дитини, цікавиться життям сина у школі, співпрацює з учителем, психологом, реалізує поради у відносинах з дитиною. [PERSON] , як батько не виконує виховні функції, не відвідує батьківські збори.(а.с.10) З висновку департаменту служб у справах дітей №299 від 04.06.2020 року, вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 150 ч.1,2,3 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснення в пунктах 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано, що держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що відповідач з дітьми не проживає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, про їх здоров`я, не цікавиться їх проблемами, навчанням, не спілкується з дітьми у обсязі їм необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не забезпечує їх харчуванням та одягом. Вказане свідчить про те, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не меншу ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, які фактично перебувають на утриманні матері, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги і в частині стягнення аліментів, стягнути з відповідачів аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову.

Outcome: approved