Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

13 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення (повернення) грошових коштів та відшкодування моральної шкоди за недійсним (нікчемним) правочином. В позові позивач зазначив, що 14 червня 2016 року він домовився з відповідачем [PERSON] про купівлю - продаж будинку, розташованого в [ADDRESS] та передав відповідачу [PERSON] гроші в сумі 40 000 гривень, про що було написано розписку в присутності свідка [PERSON] та відповідачем передано технічну документацію на будинок. Договір купівлі- продажу житлового будинку нотаріально не був посвідчений, оскільки відповідач [PERSON] попросила надати їй час для вирішення більш важливіших справ. В зв'язку з цим він перевіз свої речі до будинку та став приводити будинок до належного стану, гідного для проживання. Але, в теперішній час йому стало відомо, що відповідач [PERSON] не є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки не набула права власності на даний будинок та не отримала на нього правовстановлюючі документи після смерті свого брата, якому і належав будинок на праві власності. В зв'язку з цим він звернувся до відповідача [PERSON] з питанням про відновлення становища, яке існувало до порушення його права, а саме: повернути їй будинок, технічну документацію на будинок та отримати кошти в сумі 40 000 гривень, які були сплачені ним за недійсним правочином, але відповідач в добровільному порядку відмовилася повернути сплачені ним кошти. Тому, він змушений звернутися до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь кошти в розмір 40 000 (сорок тисяч) гривень в рахунок повернення за недійсним (нікчемним) правочином купівлі - продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], а також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5000 (п'ять тисяч) гривень на компенсацію моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, суду пояснив, що він 14 червня 2016 року домовився з [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], за ціною 40 000 (сорок тисяч) гривень. Він передав відповідачеві 40 000 (сорок тисяч) гривень, на підтвердження факту отримання [PERSON] коштів було написано розписку. Після чого, [PERSON] передала йому технічну документацію на будинок. Документу про право власності на будинок вона не показувала, лише повідомила, що вони пізніше договір купівлі - продажу нотаріально посвідчать. Потім він перевіз свої речі до будинку та став приводити будинок до належного стану, гідного для проживання. В теперішній час йому стало відомо, що відповідач [PERSON] не є власником житлового будинку, тому він попросив її повернути кошти за придбаний будинок, але вона в категоричній формі відмовилася, оскільки кошти потратила на свої потреби. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень в рахунок повернення за недійсним (нікчемним) правочином купівлі - продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], а також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5000 (п'ять тисяч) гривень на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки він переніс душевні страждання внаслідок неможливості своєчасно посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу через тривале невиготовлення відповідачем документів на право власності на житловий будинок. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], вона успадкувала після смерті свого брата [PERSON], але не встигла ще оформити документи на право власності на даний будинок. Дійсно, вона 14 червня 2016 року отримала від позивача [PERSON] гроші в сумі 40 000 грн. за укладення в майбутньому договору купівлі - продажу житлового будинку, про що було написано розписку. Також вона повідомила позивачеві про те, що правовстановлюючих документів на будинок не має та вона домовилася з позивачем, що після оформлення документів на будинок вони даний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчать, на що позивач погодився. Тому, вона згодна повернути позивачеві 40 000 грн., однак проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з неї на користь позивача 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки своїми діями вона не заподіяла ніяких душевних страждань позивачеві. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали у даній справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2016 року сторони домовилися про купівлю - продаж житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], за 40 000 (сорок тисяч) гривень, та в цей же день позивач передав відповідачу [PERSON] дану суму коштів за придбання житлового будинку, про що було написано розписку - (а.с. 5). Відповідно до інформації, наданої Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 19.05.1993 року належить [PERSON]. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2016 року заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини було задоволено. Відповідно до реєстраційного посвідчення за реєстровим номером 79 від 10.06.1993 року житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], належить на праві особистої власності [PERSON]. З огляду на викладене вбачається, що на момент написання розписки та укладення договору купівлі - продажу житлового будинку відповідач [PERSON] не мала правовстановлюючих документів на житловий будинок. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив ту обставину, що відповідач [PERSON] повідомила позивачеві про те, що правовстановлюючих документів на будинок не має та обіцяла їх виготовити. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 657 ЦК Україн договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З огляду на встановлені судом обставини в судовому засіданні, суд вважає, що між сторонами склалися договірні відносини з приводу укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, який у передбаченій законом формі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі - продажу будинку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12. Оскільки сторонами договір купівлі - продажу будинку у передбаченій законом формі не був укладений, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем [PERSON] грошова сума в розмірі 40 000 гривень є авансом, а не завдатком, яка підлягає поверненню позивачеві. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Діючим законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов'язань. Таким чином, за спірними правовідносинами у позивача [PERSON] не виникає право на відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем [PERSON] належними і допустимими доказами не доведено спричинення йому моральних страждань неправомірними діями відповідача, які полягали у неповерненні йому грошових коштів, одержаних за нікчемним правочином, тому ці вимоги не грунтуються на законі і підлягають відхиленню. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" № 3674 - VI від 08.07.2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідно до довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії [NUMBER] від 27.09.2016 року позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи (а.с. 6). Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з даною нормою законодавства суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial