Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

18.03.2019 року позивачі звернулися до суду з даним позовом та просять визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 4623682000:04:000:0232, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] 12.03.2019 р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., а також скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на дану земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є користувачами земельної ділянки кадастровий номер 46236820000:04:000:0232, площею 2,0 га з 1996 року. Дана земельна ділянка незаконно передана [PERSON] . Головним Управлінням Держземагенства у Львівській області, однак така не використовувала та не використовує її за цільовим призначенням до даного часу. Зазначають, що постановами Президії Української академії аграрних наук від 22.06. 2006 року (протокол № 10) та від 28.12.2006 року (протокол № 19), надано згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства дослідницького господарства «Оброшине» Інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН ( надалі- ДП ДГ «Оброшине») земельних ділянок площами 35 га і 130 га, та передачу їх Годовицько-Басівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області для надання жителям під ведення особистого селянського господарства. На виконання згаданих постанов від 22 червня та 28 грудня 2006 року , Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області та схід громадян сіл Годовиця та Басівка, клопотали перед Пустомитівською РДА щодо виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, зокрема, позивачам у справі. Окрім цього, у 2010 році мешканці сіл Басівка та Годовиця Пустомитівського району Львівської області, в тому числі і позивачі, також зверталися з заявами до Пустомитівської районної державної адміністрації щодо надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.09.2018 року у справі № 450/2646/16-ц, в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу, свідоцтва про право власності - відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 26.02. 2019 року рішення суду першої інстанції у справі № 450/2646/16-ц скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволені, оскаржувані наказ від 22.11.2013 року № ЛВ/4623682000:04:000/00000527 Головного управління Держземагентства у Львівській області, та наказ Головного управління Держземагентства у Львівській області від 31.12.2013 року № ЛВ/4623682000:04:000/00001275 визнані незаконними і скасовані, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності № 18020455 від 19.02. 2014 року, видане Пустомитівським районним управлінням юстиції. Проте [PERSON] , з метою унеможливлення виконання вищевказаного рішення апеляційного суду від 26.02.2019р., звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. , де уклала 12.03.2019 р. з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, який в подальшому на підставі вказаного правочину зареєстрував за собою право власності на спірну земельну ділянку прощею 2,0 га, кадастровий номер 4623682000:02:000:0232. Вважають, що оскільки постановою апеляційного суду від 26.02.2019р. скасовано правовстановлюючі документи [PERSON] , тому вона не мала права укладати згаданий договір, який вважають недійсним, з цих підстав та у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, даний правочин та державна реєстрація прав власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] слід визнати недійсним та скасувати. Також просили витребувати в приватного нотаріуса Майхер О.Л. копії документів, що лягли в основу укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки площею 2,0 га . 25.03.2019 року представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на згадану земельну ділянку. 26.03.2019р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.05. 2019 року. Ухвалою суду від 26.03.2019 року задоволено заяву представника позивачів [PERSON] та вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 4623682000:04:000:0232 та заборонено суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на згадану земельну ділянку. Ухвалою суду від 08.05.2019 року задоволено клопотання позивачів про витребування доказів від приватного нотаріуса Майхер О.Л. 11.05. 2019 року від приватного нотаріуса Майхер О.Л. отримано відповідь на виконання ухвали суду від 08.05. 2019 року про витребування доказів. 14.05.2019р. закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 27.05.2019р. 14.05.2019р. від [PERSON] , та 21.06.2019р. від його представника [PERSON] надійшли клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що постанова апеляційного суду від 26.02.2019р. оскаржена в касаційному порядку, та ухвалою судді касаційного суду від 29.03.2019р. відкрито касаційне провадження, а також зупинено виконання згаданої постанови апеляційного суду до закінчення перегляду справи в касаційному порядку. Ухвалою суду від 21.06.2019р., на підстав п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 450/2646/16-ц . Дана ухвала суду була оскаржена 24.06.2019р. в апеляційному порядку представником позивачів [PERSON] Постановою Львівського апеляційного суду від 07.10.2019р. апеляційна скарга представника позивачів [PERSON] залишена без задоволення, а ухвала суду від 21.06.2019р. - без змін. Постановою Верховного Суду від 22.01.2020р. у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, прийняту у справі №450/2646/16-ц за апеляційною скаргою [PERSON] , касаційну скаргу задоволено, постанову Львівського апеляційного суду від 26.02.2019р. скасовано і залишено в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.11.2016 року. У зв`язку з прийнятим Верховним Судом рішенням у справі №450/2646/16-ц, ухвалою суду від 02.03.2020р. поновлено провадження у справі, судове засідання з продовження розгляду справи призначено на 22.04.2020р. В судове засідання, призначене на 22.04.2020р. , всі учасники справи не явилися та не повідомили причин неявки, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 25.05.2020р. В призначене на 25.05.2020р. судове засідання учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання не явилися. Позивачі та відповідач 1 не повідомили причин неявки, представник відповідача 2 подав клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач 3 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено. В судове засідання, призначене на 23.06.2020р., позивачі - фізичні особи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явилися, не повідомили причини неявки, клопотань про розгляд справи за їхньої відсутності або про вкладення судового розгляду не подали. Позивач-юридична особа Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечила, причини неявки такого не повідомила, клопотань про розгляд справи за відсутності представника або про вкладення судового розгляду не подала. Відповідач 1 [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про вкладення судового розгляду не подала. Відповідач 2 [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, однакпредставник відповідача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі документами. Відповідач 3 приватний нотаріус Майхер О.Л. будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, однак така подала клопотання про розгляд справи у її відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.223 ЦПК України та враховуючи, що позивачі, відповідачі та їхні представники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, не повідомили причини неявки і не подали клопотань про відкладення розгляду справи, а також, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи і доказів, які наявні у матеріалах справи, достатньо для прийняття рішення, вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності сторін. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, немає. У відповідності зі ст. 247 ЦПК України, оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно статей 3, 5,13 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У відповідності до ч. 3, 4 ст. 122 Земельного Кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Судом встановлено, що [PERSON] з 2014 року являлася власником земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 4623682000:04:000:0232, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 18020455, видане 19.02.2014р. Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області( а.с. 131). Дана земельна ділянка була передано у власність [PERSON] . Відділом Держземагенства у Пустомитівському районі - структурним підрозділом Головного управлінням Держземагенства у Львівській області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ВАТ №914725, сформований станом на 19.02.2014р., а також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку( а.с.132,133). У зв`язку з реєстрацією [INFO] шлюбу, [PERSON] змінила дане своє прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] ( а.с.126). Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.03.2019р., [PERSON] продала [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер 4623682000:04:000:0232, розташовану на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №819 ( а.с.120-122). В цей же день, 12.03. 2019 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав права власності на нерухоме майно, сформованого станом на 15.03.2019р. ( а.с.11-12). Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують протиправністю укладення договору та реєстрації права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку , а саме тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 26 .03. 2019 року скасовано рішення у справі № 450/2646/16-ц, прийняте Пустомитівським районним судом Львівської області 19.09.2018 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] та інших задоволено. Визнано незаконними та скасовано накази Головного управління Держземагенства у Львівській області: №ЛВ/4623682000:04:000/00000527від 22.11.2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON]. на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; №ЛВ/4623682000:04:000/00001275від 31.12 .2013 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки», яким надано у приватну власність [PERSON]. земельну ділянку, загальною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, кадастровий номер 4623682000:04:000:0232. Визнано недійсним та скасувати свідоцтво про право власності серія та номер:18020455 від 19.02. 2014 року видане Пустомитівським районним управлінням юстиції. Щодо зазначених позивачами цих обставин, то на даний час існує прийнята Верховним Судом 22.01. 2020 року постанова у справі № 450/2646/16-ц, якою касаційна скарга [PERSON] задоволена, рішення Львівського апеляційного суду від 26.03.2019 року скасовано та залишено в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.09. 2018 року. Зокрема, Верховний Суд в даному рішенні зазначив, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ЗК України, що призвело до помилкового скасування законного і обґрунтованого рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.09.2018 року та ухвалення нового рішення про задоволення позову. У зв`язку з цим суд вважає, що підстави для задоволення позову та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 12.03.2019р. між [PERSON] та [PERSON] , а також скасування державної реєстрації прав власності [PERSON] на спірну земельну ділянку відсутні, оскільки в основу позовних вимог покладалася постанова Львівського апеляційного суду від 26.02.2019 року, яка скасована постановою Верховного Суду 22.01.2020 року. Щодо тверджень позивачів, що вони з 1996 року використовують спірну земельну ділянку площею 2,0 га для власних сільськогосподарських потреб, то такі суд не приймає до уваги, оскільки позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження надання їм в користування даної спірної земельної ділянки, а також, що дана земельна ділянка перебувала (перебуває) в їх фактичному користуванні. При прийнятті рішення суд керується Постановою Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( пункт 18), в якій роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити , в тому числі з того, що з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із ЗУ від 5 березня 2009 р. № 1066-VI, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З приводу посилань позивачів на ч.1 ст.215 ЦК України, як підставу для задоволення позов, то такі в даному випадку є безпідставними, оскільки позивачами не надано належних доказів існування обставин, встановлених даною нормою закону. Приймаючи дане рішення, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.10. 2019 року за результатами розгляду справи № 450/2738/16-ц, відповідно до якої Верховний Суд зазначив, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, встановивши, що у передбаченому законом порядку спірна земельна ділянка набута у власність із числа земельних ділянок, які були вилучені із землекористування ДПДГ «Оброшине» та передані сільській раді для ведення особистого селянського господарства, та ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів того, що позивачі мають право землекористування саме спірною земельною ділянкою, а також що земельні ділянки (городи), якими користуються позивачі, розташовані на спірній земельній ділянці, обґрунтовано вважав, що позивачами не доведено порушення їх прав та що такі права підлягають захисту чи відновленню у способи, визначені статтею 16 ЦК України. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачами не доведено перед судом факту порушення їх прав відповідачами, а також, що такі права згідно ст. 15 ЦК України підлягаю захисту чи відновленню у способи, визначені ст. 16 ЦК України. Із наведеного слідує, що заявлені позивачами позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.03.2019р. та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 4623682000:04:000:0232 , не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Приймаючи рішення суд, у відповідності до вимог ч. 4ст.10 ЦПК України, застосовує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, основною метою якого є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном, а також враховує, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справі "Новоселецький проти України" від 11.03.2003 року, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року). Частинами 1, 9 ст.158 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову , суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку з цим заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 26.03. 2019 року, підлягають скасуванню. Щодо судових витрат, понесених позивачами, то такі згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України , слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed