Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "АзовЕлектроСталь" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову зазначила, що в період з 24.09.2001 року по 23.03.2015 року працювала машиністом крана на ПрАТ "АзовЕлектроСталь". 23.03.2015 року позивач була звільнена за ст. 38 КЗпП України. Після звільнення відповідачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі, сплачено частину заборгованості з заробітної плати лише 25.09.2015 року, сума заборгованості по заробітній платі складає 6847,05 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 6847,05 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.03.2015 по день винесення рішення. Позивач у судове засідання не з'явилася. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає. Надано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з 14 травня 2015 року по 11.05.2016 року, що складає 23650,90 грн. та судовий наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин. Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов не визнав. У запереченнях зазначив, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 29.09.2015, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.03.2015 по день ухвалення судового рішення є необґрунтованою. В день звільнення позивачка не працювала, а тому відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України повинна була пред'являти відповідну вимогу про розрахунок. Відповідач зауважує, що позивачка не зверталась до відповідача з вимогою про здійснення остаточного розрахунку з нею, тому днем початку перебігу періоду порушення ПрАТ «Азовелектросталь» строків розрахунку при звільненні, передбачених ст. 116 КЗпП України, слід вважати день звернення до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з позовною заявою, тобто 06.11.2015. Зазначає, що заборгованість по заробітній платі станом на 15.03.2016 відсутня, заборгованість по компенсації за затримку виплати заробітних плати станом на 15.03.2016 року складає 6847,05 грн., але відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», проте позивач не додав до позову доказів на підтвердження того, що було звернення до відповідача з вимогою про виплату компенсації. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач в період часу з 24.09.2001 року по 23.03.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в його трудовій книжці. 23.03.2015 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивача нараховувалась заробітна платня. Обома сторонами не заперечується, що заборгованість по компенсації за затримку виплати заробітної плати складає 6847,05 грн. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Тобто до складу заробітної плати включено компенсаційні виплати, які складовою заробітної плати. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У день звільнення позивач не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу, 23.03.2015 у табелі відмічений літерою «Пн», що днем відсутності працівника на роботі в разі невикористаного простою. Згідно довідки наданого відповідачем №48 від 13.01.2016 року середньмісячна та середньоденна заробітна платня [PERSON] складає 2079,17 грн. на місяць та 259,90 гр. відповідно, що позивачем не заперечувалось. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалась та остаточний розрахунок при звільненні проведений був, оскільки мається заборгованість з виплати компенсації. Відповідно Ухвали від 14.05.2015 року Іллічівського районного суду м. Маріуполя, відкрито наказне провадження у справі за заявою прокурора Іллічівського району м. Маріуполя в інтересах [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 19.05.2016 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя видано судовий наказ, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 21446 грн. 18 коп. Дана заборгованість з заробітної плати в сумі 21446 грн. 18 коп. позивачу виплачена відповідачем, що не заперечується сторонами. Таким чином, доводи відповідача щодо перебігу періоду порушення ПрАТ «Азовелектросталь» строків розрахунку при звільненні з дня звернення до суду 16.11.2015 з даним позовом, спростовуються, оскільки відповідно наведеного вище судового наказу, для захисту прав [PERSON] було звернення до суду 14.05.2016 року, тому суд вважає, що перебіг строку за який може бути стягнуто заборгованість з заробітної плати розпочався саме 14.05.2015 року - першого звернення до суду за захистом своїх прав. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню за період з 14.05.2016 року по 11.05.2016 року. Таким чином, в частині стягнення середнього заробітку за період з 24.03.2015 року по 13.05.2015 слід відмовити. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з того, що позивач працювала за графіком: один робочий та три вихідних дні, то кількість робочих днів за період з 14.05.2015 по 11.05.2016 року складає 91 день. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.05.2015 по 11.05.2016 складає - 23650 грн. (91 день х 259,90 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 23650 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1378 гривень.

Outcome: partial