Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

10 лютого 2015 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В своїй позовній заяві позивач [PERSON] прохає суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,26 га та площею 0,13га, розташовані на території Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області, як за спадкоємцем за законом на спадкове майно [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтувує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять права на земельні ділянки площею 0,26 га та площею 0,13 га, що розташована на території смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що нею нотаріусу не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Дана обставина перешкоджає позивачу оформити права на спадкове майно, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Куйбишевської селищної ради, письмово повідомив судові про те, що відповідач позов визнає та зазначені у ньому обставини не оспорює. Представник третьої особи - нотконтори, письмово повідомив судові про те, що нотконтора не заперечує проти позовних вимог [PERSON] У судове засідання сторони та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Зазначені особи до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на земельні ділянки площею 0,26 га та площею - 0,13 га, що розташовані на території смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП №000009№1792, виданого Куйбишевською селищною радою Куйбишевського району Запорізької області 04 травня 1995 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №611. Державний акт не втратив своєї чинності , зареєстрований належним чином та посвідчує право спадкодавця на земельну ділянку. За правилами стст.1216,1217,1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не склав. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], а відповідно спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, та у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Державним нотаріусом Куйбишевської районної державної нотаріальної контори Запорізької області у 05 лютого 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки, оскільки на запит нотаріуса замість витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень та нормативну-грошову оцінку земельних ділянок, спадкоємцем був наданий лист від відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області щодо неможливості надання вищевказаного витягу, оскільки на момент реєстрації державного акту на право приватної власності на землю Поземельна книга не відкривалась. На час виникнення спірних правовідносин, порядок ведення Поземельної книги - документа, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб'єктів прав на земельну ділянку та правовстановлюючі документи, а також дані про грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021. Передбачалось, що Поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку. Поземельна книга повинна була вестися територіальними органами Держкомзему - у паперовому вигляді (за місцем розташування земельної ділянки) і операторами - структурними підрозділами ДП "Центр державного земельного кадастру" - в електронному вигляді. Поземельна книга вважалася відкритою відразу після зазначення кадастрового номера земельної ділянки і дати її відкриття на титулі Поземельної книги. З відповіді заступника начальника відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області вбачається, що витяг з Поземельної книги щодо земельних ділянок, які належали померлому [PERSON] , надати неможливо у зв'язку з тим, що вона не відкривалась . Як зазначалося вище, спірні земельні ділянки належали померлому [PERSON] на підставі відповідного державного акта на право приватної власності на землю. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції станом на час видачі спадкодавцеві правовстановлюючого документа) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Як вже було зазначено вище, порядок ведення Поземельної книги було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021, а право власності на спірні земельні ділянки у [PERSON] виникло 04 травня 1995 року. За таких обставин, зволікання відділу Держкомзему у Куйбишевському районі Запорізької області по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved