Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради про визнання незаконними рішення сільської ради про вилучення з користування та надання в користування земельних ділянок. В обгрунтування посилається на те, що у її користуванні згідно по господарських книг [PERSON] сільської ради Надвірнянського району було 0,54 га землі сільськогосподарського призначення. В 2011 році, вона звернулася із заявою до [PERSON] сільської ради про добровільну відмову від земельної ділянки площею 0,25 га в користь дочки [PERSON], відповідача по справі. Рішенням [PERSON] сільської ради від 23.06.2011 року № 10-6/2011 з її користування було вилучено 0,25 га земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для передачі у власність [PERSON] (рішення [PERSON] сільської ради від 23.06.2011 року № 18-6/2011). 04.10.2017 року вона звернулася із заявою до [PERSON] сільської ради про добровільну відмову від своєї прибудинкової земельної ділянки площею 0,25 га в користь свого внука [PERSON], в якого багатодітна сімя, немає свого житла і він хоче побудувати власний будинок на належній їй земельній ділянці. Однак їй було повідомлено в сільській раді, що у її користуванні, по господарських книгах немає більше земельної ділянки, так як вона добровільно відмовилась від неї ще раніше і вона уже надана її дочці [PERSON] та внучці [PERSON]. Зокрема: рішенням другої сесії [PERSON] сільської ради третього скликання від 19.03.1998 року по її заяві від 27.04.1998 року у неї вилучено з користування земельну ділянку площею 0.10 га. ріллі в с. Пнів по вул. Битківчик і надано в постійне користування гр. [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням шостої сесії шостого демократичного скликання [PERSON] сільської ради від 23.06.2011 року № 17-6/2011, уже без посилання на її заяву про відмову від користування земельною ділянкою, у неї вилучено з користування земельну ділянку площею 0.10 га та надано для ведення особистого селянського господарства, в с. Пнів по вул. Битківчик, тобто на якій знаходиться її будинок, її внучці, жительці с. Поляниці м. Яремча, Івано-Франківської області [PERSON]. Вважає дані рішення сільської ради незаконними, оскільки вона не писала заяви про вилучення із її користуванння земельних ділянок та надання їх своїй дочці [PERSON] та її дочці, а її внучці [PERSON] Про ці факти дізналась тільки 04.10.2017 року від працівників сільської ради, про що написала у своїй заяві на імя голови [PERSON] сільської ради [PERSON] від 04.10.2017 року. Вважає, що працівники [PERSON] сільської ради вчинили вказані незаконні дії по документальному вилученню даних земельних ділянок, заяв про вилучення у земельних ділянок їй не показали і не надали, в звязку з їх відсутністю. Стверджує,\~що по\~даний час\~вона продовжує\~користуватися вказаними\~земельними ділянками,\~які рішеннями сільської ради незаконно вилучені з користування. Вважає, що відповідачами були допущені неправомірні шахрайські дії по вилученню з її користування і без її відома земельних ділянок площею 0.20 га, які знаходяться на її прибудинковій території по вул. Битківчик, в с. Пнів, Надвірнянського району. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позові та просять постановити рішення, яким визнати незаконним рішення другої сесії [PERSON] сільської ради третього скликання від 19.05.1998 року про вилучення із її користування земельної ділянки площею 0.10 га. ріллі по вул. Битківчик с. Пнів, Надвірнянського району та надання її у постійне користування гр. [PERSON], а також рішення шостої сесії [PERSON] сільської\~ради шостого\~скликання від\~23.06.2011\~року №\~17-6/2011\~про надання\~дозволу на\~виготовлення проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки для\~ведення селянського\~господарства в\~с.\~Пнів,\~вул.\~Битківчик,\~площею 0.10\~га ріллі\~за рахунок\~земель запасу\~сільської ради\~жительці с.\~Поляниці м.\~Яремча Івано-Франківської\~області [PERSON],\~та усунути\~перешкоди користування\~даними земельними\~ділянками [PERSON]\~та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивача судові витрати. В порядку доповнення представник позивача ствердив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] здійснювали тиск на позивача та фактично обманом заставили підписати заяву про добровільну відмову від земельних ділянок. Так як в сільській раді на їх вимоги не видали заяву, в звязку з їх відсутністю, в них є підстави вважати, що в заяві після підписання позивачем були здійснені дописи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив обставини, зазначені позивачем. Суду пояснив, що рішенням другої сесії [PERSON] сільської ради третього скликання від 19.05.1998 року вилучено із користування [PERSON] земельної ділянки площею 0.10 га. ріллі по вул. Битківчик с. Пнів, Надвірнянського району та надано її у постійне користування гр. [PERSON]. Рішенням шостої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання від 23.06.2011 року № 17-6/2011 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення селянського господарства в с. Пнів, вул. Битківчик, площею 0.10 га ріллі за рахунок земель запасу сільської ради жительці с. Поляниці м. Яремча Івано-Франківської області [PERSON]. Рішення від 19.05.1998\~року було прийнято на підставі заяви [PERSON] від 27.04.1998 р., написаної нею в сільській раді особисто. Жодних відомостей про те, що дана заява була написана [PERSON] під тиском та без її згоди, в сільській раді не має. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON]І та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечили обставини, на які посилається позивач. Суду пояснили, що 27.04.1998 року [PERSON], яка є матірю [PERSON] було написано заяву про добровільну відмову від земельної ділянки площею 0.10 га по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області, з наступною передачею цієї земельної ділянки в користування [PERSON] Тоді ж, 27.04.1998 року [PERSON] написано заяву про надання їй в користування земельної ділянки площею 0.10 га по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області для ведення особистого селянського господарства. Заява розглядалась 19.05.1998 року на другій сесії третього демократичного скликання [PERSON] сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, та прийнято Рішення «Про вилучення та надання земельної ділянки» та вирішено вилучити із користування гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0.10 га ріллі по вул. Битківчик в с. Пнів та надати у постійне користування гр. [PERSON] вище зазначену земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Дане рішення не відмінялось. Стверджує, що заяву про вилучення земельної ділянки її мати підписувала у сільській раді без будь-якого тиску, добровільно. Вважає, що її брат [PERSON] як представник позивача намагається шляхом обману заволодіти даною земельною ділянкою з метою будівництва на ній житлового будинку для свого сина та маніпулюючи їх матірю, так як вона є перестарілою особою. Стверджує, що користується земельною ділянкою площею 0.10 га по вул. Битківчик 17 в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області на законних підставах, а саме на підставі Рішення [PERSON] сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 19.05.1998 року «Про вилучення та надання земельної ділянки». Вважають, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є такими що ґрунтуються на поданих позивачем та його представником завідомо неправдивих відомостей, а отже є неправомірними, безпідставними та такими що не відповідають дійсності. Просять в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, подала заперечення на позов, згідно якого зазначає, що маючи намір передати їй у користування земельну ділянку, її бабуся [PERSON] написала заяву про добровільну відмову від земельної ділянки площею 0.10 га по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області, та її вилучення з користування з наступною передачею цієї земельної ділянки в її користування. Тоді ж нею було написано заяву про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, площею 0.10 га по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області. Дані заяви, а саме заява її бабусі про вилучення земельної ділянки та її заява про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, розглядались 23.06.2011 року на шостій сесії шостого демократичного скликання [PERSON] сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, на якій було прийнято: рішення «Про добровільну відмову громадян та вилучення земельних ділянок» № 10-6/2011, яким вирішено вилучити із користування гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0.1000 га ріллі в с. Пнів по вул. Битківчик (землі сільськогосподарського призначення); рішення «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність» № 17-6/2011, яким вирішено надати їй, [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання земельної ділянки у власність, а саме: земельної ділянки № 1 для ведення особистого селянського господарства, в с. Пнів по вул. Битківчик, площею 0.1000 га рілля за рахунок земель запасу сільської ради сільськогосподарського призначення. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 1241/02-25 від 08.11.2017 року вказані рішення сільської ради не відмінялись. Також у неї наявний чек про сплату земельного податку за 2017 рік користування земельною ділянки площею 0.10 га по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області від 03.10.2017 року на суму 82.74 коп., який підтверджує, що якщо вона сплачую земельний податок за земельну ділянку, то вона нею і користується. Позивач не сплачує за зазначену земельну ділянку земельний податок. Крім того, згідно господарської книги сільської ради, записи в обліковій картці об'єкта господарського обліку на 2011-2015 року записано, що за нею відкрито номер «17 а» по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області. Окрім цього зазначає, що її бабуся [PERSON] є перестарілою, останнім часом забуває про події, які відбуваються, під впливом свого сина [PERSON] надає відомості, які не відповідають дійсності, а саме те, що вона не писала заяву про добровільну заяву від земельної ділянки площею 0.10 га по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області із свого користування. В позовній заяві Позивач зазначає суперечливі пояснення та дані, які не відповідають дійсності. Вважає, що її дядько, [PERSON], намагається обманним шляхом заволодіти даною земельною ділянкою з метою будівництва на ній житлового будинку для свого сина. Стверджує, що користується земельною ділянкою площею 0.10 га по вул. Битківчик, 17 в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області на законних підставах, а саме на підставі Рішення [PERSON] сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 23.06.2011 р. № 17-6/2011 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність». Також зазначає, що [PERSON] 27.11.2007 року написала заповіт на випадок свої смерті, де зазначається, що все майно, з чого воно б не складалося і де б воно не було, заповіла в рівних долях їй, [PERSON] (внучці), та [PERSON] (свої дочці). Тому просить в задоволенні позову відмовити. Суд вислухавши сторони, показання свідків, дослідивши письмові докази, які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як вбачається з рішення другої сесії [PERSON] сільської ради третього скликання від 19.03.1998 року «Про вилучення та надання земельної ділянки», розглянувши заяву від 27.04.98 р. [PERSON], яка проживає в [INFO] про добровільну відмову від земельної ділянки, площею 0.10 га по вул. Битківчик та заяву від 27.04.98 р. [PERSON], яка проживає в [INFO] про надання вище згаданої земельної ділянки, 2 сесія сільської ради вирішила: 1. вилучити із користування гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га по вул. Битківчик та 2.Надати у постійне користуванння гр. [PERSON] вище згадану земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 5). Рішенням [PERSON] сільської ради від 23.06.2011 року № 10-6/2011 було вилучено з користування [PERSON], жит. [INFO] на підставі заяви про добровільну відмову від земельної ділянок та вилучення їх з користування, було вилучено із користування [PERSON] земельні ділянки, площею 0,2000 га в с. Пнів по вул. Битківчик, 17 (землі с/г) 2. площею 0.10000 га в с. Пнів по вул. Биківчик (землі с/г) 3) площею 0,0500 га в с. Пнів по вул. Битківчик (землі с/г) дані землі переведені в землі запасу сільської ради до земель с/г призначення (а.с. 6,95). Рішенням [PERSON] сільської ради від 23.06.2011 року № 10-6/2011 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для передачі у власність [PERSON] (а.с. 7). Дане рішення позивачем не оспорюється та не є предметом спору. Крім того рішенням шостої сесії шостого демократичного скликання [PERSON] сільської ради від 23.06.2011\~року №\~17-6/2011,\~надано дозвіл\~на виготовлення\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки площею\~0,10\~га для\~передачі у\~власність в\~с. Пнів по вул. Битківчик, [PERSON] (а.с. 8). Згідно записів в обліковій картці об'єкта господарського обліку на 2011-2015 року, за [PERSON] обліковано земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Битківчик в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської (а.с.63). У судовому засіданні сторони не заперечили факт існування неприязних відносин між ними. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є землеупорядником сільскої ради, пітвердида факт підписання [PERSON] заяви про длобровільну відмову від земельних діялнок площею 0,10 га в с. Пнів по вул. Битківчик, зазначаючи, що заяву писала дочка [PERSON] [PERSON], а позивач тільки підписувала. Також підтвердила існування неприязних відносин між сторонами. А також зазначила, що після вилучення земельних ділянок у встановленому законом порядку нею помилково не внеслись зміни у погосподарській книзі. Позиція сторони позивача про те, що позивач не писала заяву про добровільну відмову від земельних ділянок, спростовується показами свідка [PERSON], крім того позивач в судовому зсіданні не заперечила факт підпису заяви в сільській раді. Суд не бере до уваги показанння свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], Максимюк про те, що позивач мала намір поділити земельну ділянку на всіх дітей та про тиск на неї з боку дочки [PERSON], а також фактичне користування спірними ділянками [PERSON], так як такі грунтуються на припущенні та вільному трактуванні осіб та не підтверджені обєктивними даними та належними доказами Посилання сторони позивача на відповідь архівного відділу від 25.10.2017 р. щодо відсутності в архіві Надвірняської районної державної адміністрації заяви [PERSON] про вилучення у неї земельних ділянки площею 0,10 га та надання її [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки згідно відповіді сільської ради такі заяви взагалі в архів не передавались. Суд звертає увагу, що в судовому засіданні також не знайшло підтвердження твердження позивачів про неправомірність дій працівників сільської ради щодо відсутності заяв. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим КодексомВідповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Статтями 125, 126 ЗК України у відповідній редакції встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. На дату прийняття рішення [PERSON] сільською радою про надання земельної ділянки площею 0,10 га у постійне користування гр. [PERSON] діяв Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року, який втратив чинність з 01.01.2002 року. Відповідно до частини першої статті 56 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. В силу ст. 22 зазначеного кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. За змістом ст. З Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року N 15-92 право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету (у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Таким чином, зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим встановленням меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержанням її власником документа, що посвідчує право власності. На дату прийняття рішення [PERSON] сільською радою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення селянського господарства [PERSON] діяв земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, який діє і на даний час. Згідно частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування. Сільські, селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст.118 ЗК України. Відповідно до ст..125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності,користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивачем не надано суду будь яких правовстановлюючих документів та доказів того, що їй належить спірна земельні ділянки на праві власності чи на праві користування,так як у них відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, немає рішення про передачу земельної ділянки у власність чи в користування , земельна ділянка в натурі не виділялась, акт встановлення та узгодження зовнішніх меж в натурі позивачу не видавалися., рішення про передачу безоплатно у приватну власність спірної земельної ділянки, відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" не приймалось. Особливістю набуття суб'єктивного права власності на землю громадянами та юридичними особами є те, що для виникнення права власності на земельну ділянку не достатньо лише одного юридичного факту, а має бути юридичний склад, з яким закон повязує настання, зміну і припинення правовідносин власності на землю. Це означає, що прийняття органами місцевого самоврядування чи державної влади рішення про передачу земельної ділянки у власність не призводить до появи нового власника землі, якщо не будуть виконані інші юридичні дії щодо формування земельної ділянки як обєкта права власності, виготовлення, видачі і реєстрації документа про право власності на землю. У відповідності до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: в) з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125\~ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України\~від 5\~березня 2009\~р.\~№ 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши всі зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що [PERSON] сільська рада сама розпоряджається своїми землями, її рішення не суперечить вимогам чинного законодавства, а Максим»юк Ю.Т. не являється суб'єктом права власності на спірну земельну ділянку. Судом не встановлено порушень права Максим»юк Ю.Т. як землекористувача. Таким чином суд прийшов до висновку, що позивачами не доведено перед судом, що їх права були порушені відповідачами, та що такі згідно ст.\~15\~ЦК України підлягаю захисту чи відновленню у способи визначені ст. 16 ЦК України. Із наведеного слідує, що заявлені позивачами позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Таким чином враховуючи вищенаведені обставини суд прийшов до висновку, що оскаржувані рішенння прийняте відповідно до норм діючого законодавства, та не підлягають скасуванню, а вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати понесені позивачами стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 12, 19, 20, 118 ЗК України, ЗУ Про місцеве самоврядування,

Outcome: dismissed