Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

27.09.2018 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , у якій просила поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , виділивши їй, [PERSON] , у власність: у технічному паспорті на плані житловий будинок літери Б-1, що складається із 4-1 жилої кімнати жилою площею- 18, 2 кв.м, 4-3 санвузлу площею- 4, 9 кв.м, 4-4 коридору площею- 3, 0 кв.м, кухні 4-5 площею- 10, 4 кв.м, 4-7 житлової кімнати жилою площею- 16, 3 кв.м, 4-8 веранди площею 9, 0 кв. м, загальною площею 61, 8 кв.м, жилою площею 34, 5 кв.м та навісу літери Я., що складає 27/100 часток; виділивши у власність [PERSON] житловий будинок літери Щ-2, загальною площею 176 кв.м, жилою площею 106, 6 кв.м, гараж літери Д, підвал літери Дпд, сарай літери О-2, ворота № 10, огорожі № 11, 12, 13, 14, підпірну стіну № 15, що складають 52/100 часток та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] між [PERSON] і [PERSON] . 21.01.2019 року до канцелярії Заводського районного суду м. Миколаєва від [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі, в якій він просить суд поділити в натурі житловий будинок (домоволодіння) з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , виділивши 52/100 частки домоволодіння в натурі у власність [PERSON] : житловий будинок літери Щ-2, загальною площею 176 кв.м, жилою площею 106, 6 кв.м, гараж літери Д, підвал літери Дпд, сарай літери О-2, ворота № 10, огорожі № 11, 12, 13, 14 та припинити право спільної часткової власності між [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою суду від 22.01.2019 р. зустрічну позовну заяву об`єднано з первісним позовом в одне провадження. Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м. Миколаєва №551 від 20.05.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в зв`язку з тим, що указом Президента України від 11.04.2019 року №128/2019 суддю Біцюка А.В. призначено на посаду судді Вищого антикорупційного суду, тому вказаний суддя не зможе брати участь у розгляді даної цивільної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по зазначеній справі призначено Боброву І.В. Ухвалою суду від 22.05.2019 р. зазначену вище цивільну справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.07.2019 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Сторони до судового засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за своєї відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги первісного позову підтримала, вимоги зустрічного позову визнала. Відповідач надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за своєї відсутності, вимоги первісного позову визнав, підтримав зустрічну позовну заяву. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] (за первісним позовом) та [PERSON] (за зустрічним позовом) підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] на підставі договору дарування від 01.12.1995 р. р.№1-5159 є власником 27/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , які складаються з житлового будинку літ Б-1, а саме: кв.№4, навіс літ.Я. [PERSON]. на підставі договору міни від 04.12.2000 р. р.№1634 є власником 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , які складаються із: житлового будинку літери Щ-2, загальною площею 176 кв.м., жилою площею 106,6 кв.м., гаражу літери Д, підвалу Дпд, сараю літери О-2, воріт №10, огорожі №11,12,13,14. Співвласниками зазначеного вище домоволодіння є [PERSON] , померлий [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), якому на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2000 року за р.№ 1912 належало 6/100 часток домоволодіння, що складалась з житлового будинку літ. Б-1, а саме: кв. №3 та знищена через неналежне утримання, що підтверджується довідкою Миколаївського обласного інжинірингового центру від 08.11.2017 року технічним паспортом, інвентаризаційна справа №1085; [PERSON] , якому належить 15/100 часток домоволодіння, житловий будинок літ.А, який виділено в окрему адресу: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на землю, виданого 17.06.1997р. на підставі рішення ВК ММР від 25.04.1997 р. №240 [PERSON] для обслуговування індивідуального житлового будинку було передано у власність земельну ділянку площею 0,0120 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарчих споруд, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за №528. На підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 28.12.2006 р., [PERSON] передано у власність земельну ділянку площе 0,0516 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарчих споруд, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за №3702. Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Між сторонами склався тривалий фактичний порядок користування окремими ізольованими житловими будинками, господарськими будівлями і частиною прибудинкової території, але угоди про виділ часток натурі не укладено. Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. [PERSON] та [PERSON] мають свою індивідуальну ізольовану частину прибудинкової території із самостійним виходом, крім загального в`їзду з вулиці, що перебуває в загальному користуванні. Рішенням ВК ММР від 28.08.2017 р. №700 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить [PERSON] , надано нову адресу: [ADDRESS] , іншій частині домоволодіння залишено адресу: [ADDRESS] . Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. З огляду на викладене, суд має підстави дійти до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог та задовольнити позовні вимоги первісного та зустрічного позовів.

Outcome: approved