Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

20 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у березні 2020 року від працівників бухгалтерії з місця роботи йому стало відомо про те, що з його заробітної плати відбувається відрахування (утримання) коштів на підставі постанов у виконавчому провадженню № 60953704 про звернення стягнення на заробітну плату на виконання виконавчого напису нотаріуса № 31726 від 17 грудня 2019 року. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не перевірено строку з дня виникнення права вимоги , що не має перевищувати трьох років та є умовою для вчинення виконавчого напису. Також [PERSON] в позові зазначив, що не був належним чином та своєчасно повідомлений про існування будь якої заборгованості, виконавчого напису, постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував. Також в позові йдеться про те, що на думку позивача нотаріус безпідставно та незаконно вчинив виконавчий напис, у зв`язку із чим просить визнати виконавчий напис № 31726 від 17 грудня 2019 року , вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про стягнення з позивача, [PERSON] на користь ТОВ «ФК АЛАНД» заборгованості у розмірі 13 385,11 грн. таким, що не підлягає виконанню оскільки жодних кредитних зобов`язань не має, договорів не укладав. Одночасно з пред`явленням вказаного позову позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, яка передана в провадження судді 20 березня 2020 року. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2020 року заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований у реєстрі за №31726, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 13 085 гривень 11 копійок. Ухвалою від 23 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 21 квітня 2020 року . Ухвалою суду від 16 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 18 вересня 2020 року. З різних підстав, в тому числі через неявку відповідача розгляд справи було відкладено на 20 жовтня 2020 року тощо. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі не надав. Відповідач - представник ТОВ «ФК» «АЛАНД» про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ХАРА Н.С. наддала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. - також надав клопотання про розгляд справи за його відсутності . Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. 17 грудня 2019 року винесено виконавчий напис за яким запропоновано стягнути з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 004-26519-151113 від 15 листопада 2013 року , укладеним між ним та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «АЛАНД» на підставі Договору відступлення права вимоги № 02/10/2019 ФА від 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «ФК АЛАНД». Строк платежу за Кредитним договором № 004-26519-151113 від 15 листопада 2013 року настав, та боржником допущено прострочення платежів. Стягнення за спірним виконавчим написом проводиться за період з 05 липня 2018 року по 29 листопада 2019 року , сума заборгованості складає 13085,11 грн. , в тому числі : прострочена заборгованість - за сумою кредиту - 6921,43 грн., прострочена заборгованість за комісією - 0 грн., прострочена заборгованість за процентами - 3 463,68 грн., неустойка (штраф , пеня ) - 0 грн. Також за виконачим написом з [PERSON] також підлягають стягненню за вчинення виконачого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат». На підставі зазначеного загальна сума стягнення за виконавчим написом становить 13 385 грн.11 коп. Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до спірного виконавчого напису була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18ЦК України, статей 50, 87, 88Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З наданих суду позивачем документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем взагалі не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку під час розгляду справи не було встановлено та належним чином доведено відповідачем факту кредитних (договірних) відносин між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», факту узгодження сторонами істотних умов кредитного договору. У оспорюваному виконавчому написі, що є предметом розгляду справи йдеться про те, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 004-26519-151113 від 15 листопада 2013 року , який був укладений з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» яке відступило право вимоги до ТОВ « ФК АЛАНД » на підставі договору відступлення права вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року, однак доказів цьому суду надано не було. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалою суду від 23 березня 2020 року під час відкриття провадження учасникам справи запропоновано у встановлений термін надати свої заперечення з приводу заявлених вимог, однак зазначеним правом відповідач не скористався, суду не надано належних та допустимих доказів того, що дійсно наявні підстави стягнення з [PERSON] заборгованості. На підставі зазначеного суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності підстав стягнення та розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved