Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

09.02.2017р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла його бабця -[PERSON], яка до часу смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном і зокрема склала заповіт, що посвідчений 05.12.2014р. секретарем Тулиголівської сільської ради Городоцького району Львівської області та згідно якого все своє майно, заповіла позивачу. Вказаний заповіт не скасовувася та не змінювався. Позивачу стало відомо, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 0,30 ум.кад. га. на підставі Сертифікату [NUMBER] виданого на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 22.07.1996р. №589. Він звернувся до відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської області із заявою надати йому дублікат сертифіката, однак йому було надано витяг з книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), із якого вбачається, що [PERSON] згідно Сертифікату [NUMBER] виданого 05.09.1996р. на підставі рішення Тулиголівської сільської ради №589 від 22.07.1996р. та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) за № 11110 належало право на земельну частку (пай) площею 0,30 ум. кад. га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У зв"язку з тим, що позивачем не було віднайдено оригіналу сертифікату про право на земельну (частку) пай, а також через розбіжності по-батькові спадкодавця - в свідоцтві про смерть "[PERSON] ", а в витязі з книги реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) -" [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З огляду на наведені обставини, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 0,30 ум.кад.га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташований на території Тулиголівської сільської ради та яке належало [PERSON] відповідно до Сертифікату [NUMBER] виданого 05.09.1996р. на підставі рішення Тулиголівської сільської ради № 589 від 22.07.1996р. та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) за №11110, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що померла [INFO] Вимоги підтримано в судовому засіданні представником позивача. Представник відповідача - Тулиголівської сільської ради Городоцького району Львівської області, в судове засідання не з'явилися, проте від них надійшла письмова заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують. (а.с.24) Представник третьої особи в судове засідання не явився. Заслухавши пояснення представника позивача та проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних міркувань. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2015р. (а.с.7). [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті усе належне їй майно заповіла своєму онукові- [PERSON], [INFO] Даний заповіт не змінювався і не відмінявся (а.с.8). [PERSON] належало право на середню земельну частку (пай) площею 0,30 ум. кад. га., що на території Тулиголівської сільської ради, для ведення селенського (фермерського) або колективного господарства, згідно Сертифікату серії [NUMBER] від 16.05.1997р., зареєстрованого у книзі записів сертифікатів за № 287(а.с.15) Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10.10.2016р. (а.с.12-13) за [PERSON] визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Враховуючи те, що [PERSON], є єдиним спадкоємцем за заповітом майна своєї бабусі, спадщину прийняв, спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні спадкодавця, судом не встановлено, а через відмову нотаріуса у прийнятті його заяви про прийняття спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), позивач позбавлений можливості належним чином оформити свої спадкові права, суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права на спірне майно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved