Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому, уточнивши позовні вимоги, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження його домоволодінням в с. Дашківці по вул. Радянська, 18, шляхом виселення відповідача та зняття його з реєстрації. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що йому на праві власності належить домоволодіння, розміщене у с. Дашківці по вул. Радянська, 18, на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2001 року. 28.09.2012 року до нього звернувся відповідач і попросив продати вказане домоволодіння, та вони домовились, що протягом року відповідач сплатить 30 тисяч гривень. В знак домовленості, за згодою позивача відповідач був зареєстрований у спірному домоволодінні, але договору купівлі - продажу [PERSON] та [PERSON] не укладали, бо у відповідача на той час не було коштів. На теперішній час [PERSON] мешкає у належному позивачу будинку, проте коштів за будинок не віддає, виселитись та знятись з реєстрації у добровільному порядку відмовляється. У той же час [PERSON] не допускає його у будинок, чим порушує його право на користування та розпорядження своїм майном, оскільки [PERSON] бажає переселитись та жити у будинку по вул. Радянська, 18. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали повністю, та просили задовольнити. Позивач пояснив, що разом із сімєю проживає в [INFO], та має у власності будинок, що розміщений по вул. Радянська, 18. У вересні 2012 року [PERSON] звернувся до нього по питанню придбання вказаного будинку, та реєстрації, оскільки йому треба було десь прописатись. Вони усно домовились про купівлю-продаж будинку за 30000 грн., після чого на прохання відповідача позивач зареєстрував його по вул. Радянська, 18, передав від будинку ключі, і з того часу [PERSON] постійно мешкає у спірному домоволодінні. Відповідач обіцяв, що поїде на заробітки, заробить гроші і протягом року розрахується, однак досі коштів за будинок не віддав, тому твердження [PERSON] про передачу позивачу 19 тисяч гривень не відповідає дійсності. У 2013 році, коли [PERSON] забирав з будинку свої меблі, а відповідач з братом проти цього заперечували і говорили, що в такому разі грошей за будинок він не отримає, він запропонував відповідачу укласти у нотаріуса договір купівлі-продажу, але [PERSON] відмовився. На даний час доступу до свого будинку позивач не має зовсім, бо відповідач змінив замок у вхідних дверях, ключа не дає, хоча у будинку знаходяться власні речі [PERSON] Крім цього, позивач пояснював, що земельна ділянка біля спірного будинку ним поки що не приватизована, але земельний податок сплачує він особисто, а не відповідач. Представник позивача, адвокат [PERSON] у судовому засіданні звертав увагу суду на те, що доводи відповідача про передачу коштів в якості оплати за будинок жодними належними доказами не підтверджуються, відповідач живе у ньому без правових підстав, чим порушує права позивача на вільне розпорядження своєю власністю, оскільки [PERSON] живе у гірших умовах, і не може вселитись у свій будинок з усіма зручностями по вул. Радянська, 18. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили відмовити. В заперечення відповідач [PERSON] пояснив, що в с. Дашківці проживає його рідний брат [PERSON], який у 2012 році знайшов йому житло, і сказав, що продавець із грішми почекає. Відповідач усно домовився із [PERSON] про те, що він купляє його будинок за 30 тисяч гривень, а саме 25 тисяч сплачує за будинок, а 5 тисяч за його оформлення у нотаріуса. 28.09.2012 року у присутності свого брата [PERSON] він передав позивачу 950 доларів і 2400 гривень, тобто всього 19 тисяч гривень, після чого вони поїхали у Дашковецьку сільську раду, де відповідач зі згоди позивача прописався по вул. Радянські, 18. Письмової розписки про передачу коштів позивачу [PERSON] не брав, бо [PERSON] запевнив, що вони живуть в одному селі, свої люди, і розписок не потрібно. У 2015 році відповідач дізнався, що присадибна ділянка по вул. Радянські, 18, не оформлена, і дружина позивача [PERSON] сказала, що поки вони приватизують землю, то він буде мати час зібрати решту грошей, але пізніше повідомили, що будинок вже не продають і наказали виселятись. За період проживання у спірному будинку відповідач купив водяний насос, облаштував підлогу у лазні, покрасив вікна і двері, зробив двері у гараж. Крім того, він поміняв замок у вхідних дверях, а [PERSON] ключа не давав, бо той не просив. Виписатись із будинку [PERSON] зможе лише тоді, коли позивач поверне йому отримані за будинок гроші, та відшкодує витрати на ремонт. Представник відповідача [PERSON] вказував, що [PERSON] довірився [PERSON], передавши гроші без письмової розписки, тому відповідач виселиться за умови повернення йому [PERSON] отриманих коштів. Крім того, з метою вирішення спору мирним шляхом [PERSON] пропонував сторонам укласти мирову угоду щодо поступового повернення відповідачем решти коштів за будинок, на що позивач відмовився. Представник третьої особи, Віньковецького РС УДМС України у Хмельницькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідка, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою в с. Дашківці по вул. Радянські, 18, Віньковецького району Хмельницької області на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2001 року, посвідченого [PERSON], завідуючою Віньковецькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано у реєстрі за № 3676. Згідно довідки Дашковецької сільської ради від 01.04.2015 року № 332, за адресою с. Дашківці, вул. Радянська, 18, крім позивача , зареєстровані також його дружина [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON], внучка [PERSON], [INFO], а також відповідач [PERSON], хоча фактично позивач із сімєю мешкає у будинку по вул. П. Морозова, 2, с. Дашківці. Також судом встановлено, що позивач мав намір продати, а відповідач придбати жилий будинок за вказаною адресою, та у вересні 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо придбання останнім зазначеного будинку за 30 тисяч гривень та його вселення без укладення договору найму житла. На виконання усної домовленості про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу домоволодіння, що не відбувся за відсутності у відповідача необхідних коштів, [PERSON] зі згоди [PERSON] був зареєстрований у будинку по вул. Радянська, 18, с. Дашківці. На теперішній час [PERSON] проживає у спірному будинку, змінив замок у вхідних дверях, у добровільному порядку звільнити житло та знятись з реєстрації відмовляється, внаслідок чого позивач позбавлений можливості користуватися належним йому на праві власності жилим приміщенням. Домовленості щодо остаточного укладення договору купівлі-продажу домоволодіння між сторонами не досягнуто. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При розгляді спорів, повязаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу Ш ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Права власника житлового приміщення визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до ч. 1\~ ст. 156 ЖК Української РСР\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, положеннями якої передбачено , що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Однак, хоча власник будинку, тобто позивач, разом із членами своєї сім`ї зареєстрований за спірною адресою, фактично він проживає в іншому будинку по вул. П.Морозова, 2, с. Дашківці, а відтак [PERSON] не є членом сім`ї власника будинку. Таким чином, між сторонами склались правовідносини наймодавця й наймача, які регулюються статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності,відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої [PERSON] народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено судом, між сторонами була усна домовленість про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, проте сторони в установленому законом порядку з часу реєстрації та вселення відповідача і по день звернення до суду за вирішенням спору в установленому законом порядку такий договір не уклали. У судовому засіданні відповідач стверджував, що він частково розрахувався за будинок, а саме передав позивачеві 19 тисяч гривень, що [PERSON] категорично заперечував. Відповідно до ст. ст.\~10, 61 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У ході судового розгляду справи [PERSON] жодних належних та допустимих доказів щодо передачі позивачу грошей не надав. Таким чином, оскільки [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Радянські, 18, с. Дашківці на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, заперечує проти проживання відповідача у спірному будинку, попереджував його про це, будинок потрібен йому для власного проживання, то він вправі вимагати усунення порушення свого права користування та розпоряджання своїм майном згідно зі ст. 391 ЦК України та норм ЖК УРСР шляхом виселення відповідача зі спірного будинку, у звязку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення його за неможливістю спільного проживання в одному будинку та зняття з реєстрції є обгрунтований і підлягає до задоволення. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою здійснюється зняття з реєстрації місця проживання. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, а тому рішення суду про виселення є підставою, передбаченою ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" для зняття особи з реєстрації місця проживання. Згідно відомостей, наданих у суд Віньковецьким РС УДМС у Хмельницькій області у відповідності до вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, [PERSON] зареєстрований в будинку позивача в с. Дашківці по вул. Радянська, 18. Тому, задовольняючи позовні вимоги про виселення, суд вважає за доречне використати надані ст. 217 ЦПК України права щодо встановлення порядку виконання рішення суду, та вказати про зняття [PERSON] з реєстрації за місцем проживання. Також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у сумі 243,60 гривень, який [PERSON] сплатив за подачу позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved