Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

11.03.2021 року позивач звернувся до Березанського міського суду Київської області з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ТОВ "Київоблгаз Збут" надає послуги з постачання природного газу в Баришівському районі Київської області на підставі ліцензії на постачання природного газу (серія АЕ № 299021), виданої 01 липня 2015 року постановою НКРЕКП № 1588 від 21.05.2015 року. Таким чином, вказане товариство з 01.07.2015 року виступає постачальником природного газу для споживачів, розташованих в Київській області. Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» ВР № 329-УІІІ від 09.04.2015 р. НКРЕКП постановою № 2496 від 30.09.2015 року затвердила Правила постачання природного газу. Згідно розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням вимог ст. 633,634,641 та 642 ЦК України на невизначений термін шляхом заявочного приєднання споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Між газопостачальною організацією ТОВ «Київоблгаз збут» ,та споживачем природного газу [PERSON] , укладено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачем, фактом приєднання споживача [PERSON] до умов Типового договору постачання природного газу є споживання природного газу період з 01.07.2015 року по 29.03.2018 року(дата відключення) (акцепт-фінансовий стан колонка «Об`єм лічильника» та колонка «Показники лічильника», які вказують на кількість спожитих кубів та збільшення показника лічильника , колонка «Сплачено» відображає оплату споживача за газопостачання. Відносини між постачальником та побутовими споживачами регулюються Правилами та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачем. Відповідно до п.4.9 Договору,Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №543 від 22.11.1996 року, боржнику нараховується пеня за несвоєчасну оплату послуг. Газопостачання до домоволодіння відповідача припинено 07.07.2016 року в зв`язку з заборгованістю 4220,91 гривень на показник лічильника 23138 . Вказану суму заборгованості відповідач оплатив. З заявою про відновлення газопостачання після часткової сплати боргу [PERSON] до газопостачальної організації не звертався.29.03.2018 року працівниками газопостачальної організації під час перевірки відключених від газопостачання абонентів за вказаною адресою, виявлено несанкціоноване відновлення газоспоживання, про що складено акт про порушення № 1277 від 29.03.2018 року, що був підписаний відповідачем без зауважень та заперечень. Під час виявлення самовільного відновлення газопостачання у домоволодінні відповідача зафіксовано показник лічильника 27889, що на 4751,32 більший від показника зафіксованого 07.07.2016 року. Даний показник лічильника було внесено в базу RGC-billing та відповідно проведено нарахування за спожиті куби в сумі 33059,21грн. Просить стягнути з [PERSON] : заборгованість за надані послуги з постачання природного газу в сумі 33059 гривень 21 коп.; суму збитків від інфляції - 5730,86 грн.; 3 % річних - 2910,00 грн; пеню - 5626,41 грн., а також сплачений судовий збір. 22.03.2021 ухвалою Березанського міського суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з постачання природного газу. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.04.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 18.05.2021 для повторного виклику відповідача. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направивши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги ТОВ «Київоблгаз збут» підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України (а.с.32 ). Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-26). Відповідач в судові засідання призначені на 20.04.2021, 18.05.2021 року не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання та оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. До суду повернулися судові повістки не отримані відповідачем, з відміткою зворотнього поштового повідомлення(інші причини, не проживає )(а.с.29,34). Суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до вимог ст. 128, 131 ЦПК України. Відповідач, належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, ним не подано відзиву, зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути заочно справу без відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Судом встановлено. Відповідно до ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ТОВ «Київоблгаз Збут» є постачальником природного газу для споживачів, розташованих у Київській області, на підставі ліцензії на постачання природного газу серії АЕ № 299021, виданої 01 липня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (постанова № 1588 від 21 травня 2015 року). Відповідно до Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2915, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природній газ у необхідних для нього об`ємах, а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачем укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора (НКРЕКП). Фактом приєднання споживача [PERSON] до умов Типового договору постачання природного газу є заява приєднання до умов договору постачання та розподілу природного газу побудовим споживачам від 14.09.2016 року(а.с.15-16). Актом про відключення об`єкту (газових приладів) 07.07.2016 споживача [PERSON] відключено пристрої на газопроводі-вводі.Показник лічильника -24138 (а.с.11-13). Газопостачання до домоволодіння відповідача припинилося газопостачальною організацією в зв`язку із заборгованістю в сумі 3828грн. Позивач в позовній заяві вказав, що вказану суму заборгованості відповідачем сплатчено. Із заявою про відновлення газопостачання до газопостачальної організації не звертався . 29.03.2018 року працівниками газопостачальної організації за адресою [ADDRESS] було виявлено самовільне відновлення газопостачання, про що було складено акт про порушення №1277 від 29.03.2018року.Під час виявлення самовільного відновлення газопостачання у домоволодінні відповідача зафіксовано показник лічильника 27889, що на 4751,32 більше від показника зафіксованого 07.07.2016 року(а.с.14) Відповідно до наданого розрахунку боргу, виконаного відповідно до цін і тарифів, які встановлені постановами КМ України та НКРЕКП, сума заборгованості становить 33059,21 грн (нарахування за цінами для населення з квітня 2017 року) (а.с.7) Закон України «Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу. Пунктом 27, 28 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачальник природного газу - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу та постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Пунктом 35 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Пунктом 23, 37 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність та споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно з п.5 ч.2. ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до вимог п.17 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №2496 від 30 вересня 2015року затвердила Правила постачання природного газу, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 р. за № 1382/27827. Згідно ч. 1 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року № 2496, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу, наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов. Частиною 2 розділу III Правил постачання природного газу, передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. 30.09.2015 року постановою НКРЕКП №2500 був затверджений Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник . Згідно п. 2 Розділу III Правил постачання природного газу за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природній газ у необхідних для нього об`ємах, а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Також, враховуючи п. 4 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року №6-2951цс15, у якій зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Факт укладення договору між сторонами про постачання природного побутовим споживачам та договору розподіл природного газу(для побутового споживача) підтверджується наданими позивачем копіями заяв -приєднання (а.с. 15-16). Факт заборгованості підтверджується наданим розрахунком, тому суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу в сумі 33 059 гривень 21 копійка (а.с.7) Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України щодо порядку укладення правочинів, виконання зобов`язань, відповідальності за його невиконання, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки на час розгляду справи в суді відповідач не сплатив заборгованість за наданні послуги з постачання природного газу в сумі 33 059 гривень 21 копійка, тому позивачем правомірно заявлені позовні вимоги ,щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі - 5730 гривень 86 копійок та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі -2910 гривень, які підлягають до задоволення. Відповідно до п.4.9 Договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором протягом десяти днів після встановленого строку, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природнього газу споживачу у порядку , визначеним цим договором. У разі порушеня споживачем строків оплати за цим договором споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку , що діяла в період , за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Отже суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в межах заявлених позовних вимог в сумі 5626 гривень 41 копійка. Стягненню з відповідача на корить позивача також підлягає судовий збір в сумі 2270,00 грн. на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved