Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

23.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.03.2016 року виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №18, про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно,\~ починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що 12.03.2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб; від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, виховання дитини, відсутність взаєморозуміння у зв'язку з чим постійно виникали сварки. З'ясування відносин неодноразово відбувалося в присутності малолітньої дочки. З листопада 2016 року, коли доньці виповнилося два місяці, вони з відповідачем проживають окремо, відповідач уникає відповідальності щодо утримання та виховання дитини. Сім'я розпалась остаточно, бажання зберегти сім'ю не має. З моменту припинення шлюбних відносин, дочка проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання дочки, хоча має таку можливість, при цьому інших утриманців не має. Оскільки на даний час вона не працює, доходів не має, здійснює догляд за малолітньою дочкою, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки та на її утримання по 1500 грн. щомісячно. Учасники справи у судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю,\~наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив, з будь-якими заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Згідно свідоцтву про шлюб та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.03.2016 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 6, 7). Малолітня дочка сторін проживає разом з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою Комсомольської селищної ради від 28.11.2017 року. (а. с. 25). Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не дасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Спору про майно та місце проживання дочки між сторонами не даний час не існує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, коли позивачка наполягає на стягненні з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач будь-яких заперечень проти позову не надав, суд приходить до висновку про можливість застосування ст. 184 СК України, тобто визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки лікаря Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Донець [PERSON], малолітня [PERSON] з народження перенесла ряд захворювань, має незадовільний стан здоров'я. (а. с. 26). Виходячи з того, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, суд приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі по 1500 грн. щомісяця, є сумою необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Основною умовою виникнення права на утримання є спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Право на утримання не може виникати одночасно у обох з подружжя. Якщо кожний з подружжя потребує матеріальної допомоги, то жоден з них не має можливості надавати допомогу іншому. Судом встановлено, що [PERSON] не працює, здійснює догляд за малолітньою дочкою, тобто потребує матеріальної допомоги, відповідач [PERSON] є фізично здоровою людиною, працює неофіційно, має дохід, доказів про стягнення за іншими виконавчими листами не надано, таким чином, суд визнає відповідача спроможним надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у розмірі 1500 грн. щомісячно. З огляду на викладене, позовна заява [PERSON] є обгрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави за вимоги позову щодо стягування аліментів, а також 640 грн. на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу.

Outcome: approved