Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

22.01.2020 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій просить розірвати зареєстрований між ними шлюб та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; обмежити спілкування відповідача з дитиною, дозволити спілкування [PERSON] з дитиною раз на місяць у вихідний або святковий день на дві години в присутності матері або іншого уповноваженого представника. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Зважаючи на наявність психіатричного захворювання у [PERSON] та його небажання проходити лікування, є необхідність в обмеженні спілкування дитини з батьком. 06 лютого 2020 р. вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 19 березня 2020 року ухвалою суду витребувано докази та залучено до участі у справі як третю особу службу у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради. 01 червня 2020 року до суду з КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» надійшла довідка № 2288 від 29.05.2020 на виконання вимог ухвали. 08 липня 2020 року витребувано докази з КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» та Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, зобов`язано службу у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору. 27 серпня 2020 року до суду Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області надано матеріал ЖЄО за №6309 від 19.03.2020. 25 вересня 2020 року до суду з КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» на виконання вимог ухвали надійшла довідка № 3969 від 24.09.2020. 07 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 10 грудня 2020 до суду надійшов висновок служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про участь батька у спілкуванні з дитиною. Позивач до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її часті, проти заочного рішення не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надіслав. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Раковець О.М. до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, висновок підтримує. Також долучила лист директора КНП ММР «ЦПМСД №6», пояснення [PERSON] , [PERSON] , акт обстеження умов проживання від 13.11.2020 № 317, від 13.11.2020 № 318. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 травня 2011 року, про що складено відповідний актовий запис № 192. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Місце державної реєстрації: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). У період шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторони припинили, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У заяві позивач виявила бажання залишити прізвище « [PERSON] ». За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного: Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У статті 141 Сімейного кодексу України (СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. За такого, суд вважає, що позивач правомірно вимагає стягнення аліментів на дитину до її повноліття. Визначаючи розмір аліментів, що належить стягнути на утримання дитини, суд виходить з такого. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи досліджені докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову 10 січня 2020 р.(дата направлення позову до суду відповідно до відомостей Укрпошта) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи вимогу про визначення способів участі у спілкуванні з дитиною, суд виходить з наступного: Відповідно до частин 1, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Також відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд вважає, що участь у вихованні дитини є не лише правом, а і обов`язком батька, який повинен особисто спілкуватися з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав [PERSON] , а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради № 7086/02.02.01-22/25/14/20 від 07.12.2020 року, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне визначити участь батька у вихованні дитини, надавши йому можливість безперешкодно спілкуватися з дитиною: щосереди з 16:00 до 18:00 та щосуботи з 10:00 до 14:00 у присутності матері. святкові, канікулярні дні, враховуючи інтереси дитини та за домовленістю між батьками. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, про що зазначено у висновку органу опіки та піклування, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, стану здоров`я відповідача, висновку органу опіки та піклування, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити в частині визначення участі батька у вихованні сина, надавши можливість спілкуватись з дитиною у присутності матері [PERSON] : щосуботи з 10:00 год до 13:00 год; щосереди з 17:00 год до 18:00 год; святкові і канікулярні дні за домовленістю між батьками. Враховуючи викладене, позов належить задовольнити частково. Розподіляючи судові витрати, суд дійшов висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 840,80 грн., а за вимогу про стягнення аліментів та визначення способів участі у спілкування з дитиною на користь держави по 840,80 грн. за кожну вимогу, тобто 1681,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial