Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою до Луганської міської станції швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації про розірвання трудових відносин шляхом звільнення із займаної посади за власним бажанням. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що 20 липня 1983 року вона була прийнята на посаду фельдшера виїзної бригади Ворошиловградської станції швидкої медичної допомоги на підставі наказу № 369 від 19 липня 1983 року. 15 грудня 1998 року назва підприємства змінена на Комунальну установу «Луганська міська станція швидкої медичної допомоги» (ЛМСШМД) на підставі наказу № 237 від 15 грудня 1998 року. 01 травня 2004 року заявниця була переведена на посаду фельдшера амбулаторії на підставі наказу № 52-к від 29 квітня 2004 року. 14 серпня 2008 року заявниця була переведена на посаду фельдшера щодо комплектування та поповнення виїзних бригад швидкої медичної допомоги медикаментами, перев`язувальним матеріалом та виробами медичного призначення. 20 травня 2015 року [PERSON] була звільнена за переводом до «Державної установи «Луганський республіканський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Луганської народної республіки» за п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 60-к від 20 травня 2015 року. 21 травня 2015 року заявниця була прийнята на посаду фельдшера щодо комплектування та поповнення виїзних бригад лікарським засобами, перев`язувальним матеріалом та виробами медичного призначення за переводом з Луганської міської станції швидкої медичної допомоги на підставі наказу № 2-к від 21 травня 2015 року. 07 жовтня 2016 року [PERSON] була звільнена із займаної посади за власним бажанням за ст. 83 Трудового кодексу «Луганської народної республіки» на підставі наказу № 133-к від 07 жовтня 2016 року. Заявниця має бажання звільнитися за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, щоб не порушувати чинне законодавство України. 14 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Луганської міської станції швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації з заявою про звільнення її з посади фельдшера щодо комплектування та поповнення виїзних бригад лікарським засобами, перев`язувальним матеріалом та виробами медичного призначення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 07 жовтня 2016 року шляхом внесення відповідного запису в її трудову книжку. 21 травня 2019 року за № 231 була отримана відмова від Луганської міської станції швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації про її звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки вся бухгалтерська, кадрова та інша документація з загальновідомих причин залишилася за попередньою адресою: [ADDRESS] . Відповідач посилається на те, що з 01.12.2014 року позивачка не з`являлась на роботі за новою адресою для продовження роботи на посаді, яку обіймала. Жодних документальних підтверджень стосовно її роботи в ЛМСШМД наразі немає, тому законних підстав для її звільнення у адміністрації Луганської міської станції швидкої медичної допомоги м. Старобільськ немає. Таким чином, позивачка позбавлена права у встановленому законом порядку звільнитися з підприємства відповідача, на підставі чого звернулася до суду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у позові вказала про розгляд справи у її відсутність. Від відповідача - Луганської міської станції швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутність його представника, проти задоволення позову заперечень не має. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою і такою, що підлягає повному задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 21 травня 2015 року заявниця була прийнята на посаду фельдшера щодо комплектування та поповнення виїзних бригад лікарським засобами, перев`язувальним матеріалом та виробами медичного призначення за переводом з Луганської міської станції швидкої медичної допомоги на підставі наказу № 2-к від 21 травня 2015 року. Вказані обставини підтверджуюся копією трудової книжки заявниці (а.с. 6-14). 07 жовтня 2016 року [PERSON] була звільнена із займаної посади за власним бажанням за ст. 83 Трудового кодексу «Луганської народної республіки» на підставі наказу № 133-к від 07 жовтня 2016 року. Відмітка про звільнення з посади затверджена печаткою ЛНР (а.с. 14). В даний час позивачка бажає звільнитися за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що не порушувати чинне законодавство України. На підставі ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із ч. 1, 3 ст. 38 КЗпП України, у тому числі, робітник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередив про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Робітник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного або трудового договору. Згідно із Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року "Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою" та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються з фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій де комісії по трудових спорах не обираються. Таким чином, обставинами справи та дослідженими документами доведено, що позивачка [PERSON] була звільнена 07 жовтня 2016 року за власним бажанням з посади фельдшера щодо комплектування та поповнення виїзних бригад лікарським засобами, перев`язувальним матеріалом та виробами медичного призначення за переводом з Луганської міської станції швидкої медичної допомоги, котра діяла на той час на території ЛНР у м. Луганську. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що трудові відносини між позивачкою [PERSON] вою В.М. та Луганською міською станцією швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, а тому суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, на підставі чого судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved