Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач, Фонд), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» (далі по тексту - третя особа, Уповноважена особа Фонду), відповідно до якого просив стягнути з відповідала на свою користь заподіяні збитки на загальну суму 166 651, 43 грн., з яких 66 906, 31 грн. - пеня, 21 184, 13 грн. - 3 % річних, 78 560, 99 грн. - інфляційні збитки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.05.2019 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 640/1703/19 задоволено позов [PERSON] до Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПТА «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. та визнано протиправною бездіяльність третьої особи щодо невключення позивача до Переліку вкладників для виплати гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду та зобов`язано Уповноважену особу включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. 24.01.2020 Фондом було виплачено позивачу кошти у розмірі 199 953, 59 грн. Так, позивач, посилаючись на ст. 525, 526 ЦК України, зазначає, що відповідач своїми діями щодо несвоєчасного повернення коштів позивачу, допустив неналежне виконання зобов`язань перед позивачем, а відтак на підставі ст. 625, 549 ЦК України. За таких обставин, відповідач за період з 24.01.2019 по 24.01.2020 має сплатити позивачу пеню у розмірі 66 906, 31 грн., а також 3 % річних за період з 15.07.2016 по 24.01.2020 у розмірі 21 184, 13 грн., а також індекс інфляції за вказаний період у розмірі 78 560, 99 грн. Вказані кошти (пеня, 3 % річних та індекс інфляції) позивач вважає збитками, які Фонд завдав позивачу та повинен відшкодувати останньому. Представник відповідача у своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що на момент звернення позивача з вказаним позовом до суду у ПАТ «Банк Михайлівський» триває процедура ліквідації. Фонд діє у порядку та у межах повноважень, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним у застосуванні під час регулювання правовідносин, що виникли між сторонами. Зазначив, що повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на Уповноважену особу Фонду. Фонд, в межах своїх повноважень, затверджує Загальний реєстр вкладників. На підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2019 Уповноваженою особою Фонду було включено додаткову інформацію щодо позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а 24.01.2020 позивачу була відшкодована гарантована сума, з огляду на що зобов`язання Фонду перед позивачем виконані у повному обсязі. У свою чергу, між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак застосувати положень ст. 525-526, 549, 625 ЦК України є безпідставним. Від третьої особи пояснення не надходили. 10.09.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою відкрив провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.04.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі та відзив. 22.04.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. 17.08.2021 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа у судове засідання не з`явилась, судом вживались заходи щодо належного повідомлення третьої особи про дату, час та місце проведення судового засідання. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до полоежнь ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до відомостей про переказ, контрольний номер 486698910899 від 24.01.2020 ПАТ «Банк Михайлівський» здійсни переказ коштів у сумі 199953, 69 грн. позивачу у якості виплати гарантованої суми. Позивач вказує, що вказані кошти було виплачені останньому на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2019, за яким визнано протиправною бездіяльність третьої особи щодо невключення позивача до Переліку вкладників для виплати гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду та зобов`язано Уповноважену особу включити позивача до вказаного Переліку. Позивач вважає, що саме Фонд своєю бездіяльністю завдав позивачу збитки на загальну суму 166 651, 43 грн., з яких 66 906, 31 грн. - пеня, яка підлягає до стягнення з відповідача на підставі 549 ЦК України, 21 184, 13 грн. - 3 % річних, 78 560, 99 грн. - інфляційні збитки, які підлягають до стягнення на підставі ст. 625 ЦК України за період з 15.07.2016 по 24.01.2020. Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. При цьому, відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У свою чергу, статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом положень ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно з частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону, Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. За умовами ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. Отже, стягнення коштів здійснюються виключно в межах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону, Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Згідно ч.3 ст.27 Закону, Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України". Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (ч. 1 ст. 28 Закону). Таким чином, виконавча дирекція Фонду затверджує загальний реєстр виключно на підставі переліку вкладників, складеного та наданого уповноваженою особою. Зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до Закону перед вкладником виникає виключно після включення його до Переліку вкладників, подання щодо нього додаткової інформації та затвердження змін до Загального реєстру вкладників. Судом встановлено і вказана обставина не заперечується сторонами, що на момент звернення до суду з вказаним позовом у Банку триває процедура ліквідації. З пояснень сторін також вбачається, що після ухвалення судового рішення про зобов`язання включити позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», Уповноваженою особою Фонду вказане рішення суду виконано, а 24.01.2020 позивачу здійснено виплату гарантованої суми за вкладом. Разом з тим, позивачем не доведено тієї обставини, що Фонд своїми діями чи бездіяльністю завдав будь-яких збитків позивачу, не доведено розмір збитків. Крім того, ані пеня, яку просить стягнути позивач на підставі ст. 549 ЦК України, ані 3 % річних та інфляційні втрати, які позивач просить стягнути на підставі ст. 625 ЦК України, в розумінні положень Цивільного кодексу України, не є за своєю правовою природою збитками, а є мірою відповідальності учасника цивільних правовідносин за неналежне виконання своїх зобов`язань. При цьому, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому останнім не було допущено порушення будь-яких грошових зобов`язань перед позивачем, а відтак положення ст. 525-526, 549, 625 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed