Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

17.02.2021 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс", треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 89437, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 31.10.2020 щодо стягнення заборгованості з [PERSON] . Позивач посилається на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 31.10.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Як вказувалося у виконавчому написі підставою для нарахування боргу є кредитний договір № 899353801 від 18.10.2019, але позивач звертає увагу суду, що не існує ніякого кредитного договору № 899353801 від 18.10.2019, який нотаріально посвідчувався та підписувався позивачем. Ці обставини свідчать, що стягнення заборгованості за виконавчим написом відбулось з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем нотаріально оформленого договору, в порушення ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а тому виконавчий напис не підлягає виконанню. Оскільки не існує підписаного сторонами кредитного договору, то відсутня підстава нарахування простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 7000,00 грн. та інших нарахувань, які вказані у виконавчому написі. Сам кредитний договір № 899353801 від 18.10.2019 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манiвео Швидка Фінансова Допомога», позивач ніколи не бачив та не укладав, що і слугує підставою незгоди з нарахованим йому боргом, а отримав документ, так званий кредитний договір № 899353801, від приватного виконавця разом з матеріалами виконавчого провадження. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року справу № 760/4064/21 передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 20.05.2021, а також задоволено клопотання позивача та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" і приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича ряд документів. Також ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі № 760/4064/21 задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 89437 від 31.10.2020, за виконавчим провадженням № 64105195, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною. 20.05.2021 на адресу суду від ТОВ «Таліон плюс» надішла відповідь на ухвалу суду від 16.04.2021, до якої долучено копію доказу перерахування грошових коштів позивачу та копію договору фактору № 28/1118-01 від 28.11.2018 з додатками. Також відповідачем зазначено про неможливість надати інші документи, витребувані ухвалою суду. Розгляд справи 20.05.2021, 15.06.2021 та 31.08.2021 відкладено у зв`язку з неявкою сторін та за заявами представника відповідача про відкладення розгляду справи. 07.09.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що посилання позивача на те, що він не підписував Договір не підтверджуються належними та допустимими доказами. Матеріалами справи підтверджено, що Договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором з мобільного телефону позивача. Таким чином, Договір підписано належним чином. Також твердження позивача про неотримання коштів за договором не підтверджується жодними доказами та ґрунтується виключно на словах, що не може слугувати доказом, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України. У зв`язку з невиконанням умов договору, право вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», на підставі реєстру прав вимоги № 62 від 21.01.2020 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а тому, посилання позивача, що право вимоги виникло раніше аніж було укладено Договір є безпідставним. Договір було укладено 18.10.2019, в той час як право вимоги до Позивача було відступлено 21.01.2020, що відображено у копії витягу з реєстру прав вимоги № 62. 07.10.2021 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. У судове засідання 18.10.2021 учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 18 жовтня 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манiвео Швидка Фінансова Допомога», укладено Кредитний договір № 899353801, право вимоги за яким перейшло до відповідача на підставі Договору відступлення прав вимоги № 28/1118 01 від 28.11.2018 та реєстру прав вимог № 62 від 21.01.2020. 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 89437 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за період з 21.01.2020 по 20.10.2020 в розмірі 22 866,00 грн., з яких 7 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12 371,00 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом та строкова заборгованість за штрафами та пенями - 3 495,00 грн. Також з позивача стягнуто 1 200,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження щодо виконання оскаржуваного виконавчого напису та постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.01.2021 ВП № 64105195 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які він отримує від ТОВ «МАМАЛЮК» (код ЄДРПОУ 41630268, м. Київ, Деснянський район, вулиця Теодора Драйзера, 38, кв. 179). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Однак приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. З матеріалів справи вбачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, відсутністю оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Оскаржений [PERSON] виконавчий напис вчинений нотаріусом 31.10.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Крім того, аналогічна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Посилання відповідача у відзиві на дійсність кредитного договору № 899353801 від 18.10.2019, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис, не приймаються судом до уваги, оскільки предметом розгляду справи є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 89437, вчиненого 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», а не дійсність кредитного договору. За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1362,00 грн. (908,00 грн. - за подання позовної заяви та 454,00 грн. - за подання заяви про забезпечення позову) На підставі викладеного та

Outcome: approved