Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 26 квітня 2012 року між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було підписано Договір №11870/04-ДК про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою. Відповідно до\~пункту 7.1\~блоку 7\~даного Договору\~бажаний розмір\~кредиту відповідачу\~був встановлений\~у розмірі\~8\~800\~грн.,\~строком кредитування\~на період\~дії платіжної\~картки з\~проводженням строку\~у разі\~її перевипуску. При цьому у пункті 7.2.1 договору було обумовлено, що процентна ставка за кредитом складає 24 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках. У 2014 році сторонами був підписаний додатковий договір № 3 до договору №11870/04-ДК від 26.04.2012 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до умов додаткового договору № 3 до договору №11870/04-ДК від 26.04.2012 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, Банк встановлює відповідачу кредит у сумі 20000 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки, в тому числі при випуску платіжної картки на новий строк. Процентна ставка за користування кредитом була встановлено у розмірі 24 % (двадцять чотири) річних. Позивачем всі зобов`язання були виконанні належним чином та встановлено кредитування у розмірі 20000 грн. Відповідачу був наданий кредит у розмірі 19999 грн. 31 коп., що підтверджується випискою по рахунку. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами статті 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позику позикодавцеві. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-11 Зцс14 від 01.10.2014 року. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, загальна сума заборгованості Відповідача за договором складає 26452,43 гривень (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят дві гривні 43 копійки), а саме: ?тіло кредиту - 19999,31 грн., ?проценти за користування кредитом - 4510,30 грн., ?сума заборгованості за розрахунково-касове обслуговування - 16 грн., ?сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 797,42 грн., ?сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 259,99 грн.; ?три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу 491,49 грн.; ?три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом -377,92 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в зв`язку з чим, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 274 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідив надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Судом встановлено, що26 квітня 2012 року між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було підписано Договір №11870/04-ДК про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою. Відповідно до пункту 7.1 блоку 7 даного Договору бажаний розмір кредиту відповідачу був встановлений у розмірі 8 800 грн., строком кредитування на період дії платіжної картки з проводженням строку у разі її перевипуску. При цьому у пункті 7.2.1 договору було обумовлено, що процентна ставка за кредитом складає 24 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках. У 2014 році сторонами був підписаний додатковий договір № 3 до договору №11870/04-ДК від 26.04.2012 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до умов додаткового договору № 3 до договору №11870/04-ДК від 26.04.2012 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, Банк встановлює відповідачу кредит у сумі 20000 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки, в тому числі при випуску платіжної картки на новий строк. Процентна ставка за користування кредитом була встановлено у розмірі 24 % (двадцять чотири) річних. Позивачем всі зобов`язання були виконанні належним чином та встановлено кредитування у розмірі 20000 грн. Відповідачу був наданий кредит у розмірі 19999 грн. 31 коп., що підтверджується випискою по рахунку. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, загальна сума заборгованості Відповідача за договором складає 26452,43 гривень (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят дві гривні 43 копійки), а саме: ?тіло кредиту - 19999,31 грн., ?проценти за користування кредитом - 4510,30 грн., ?сума заборгованості за розрахунково-касове обслуговування - 16 грн., ?сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 797,42 грн., ?сума втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 259,99 грн.; ?три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу 491,49 грн.; ?три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом -377,92 грн. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Позивачем здійснене нарахування 491,49 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту; 377,92 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по процентам Отже, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість. При цьому суд виходить з вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог повністю. Крім того, позивач утворений відповідно до розпорядження Президента України від 20 травня 1999 р. № 106, постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 р. № 876 (Офіційний вісник України, 1999 р., №2 1, ст. 955) шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство Державний ощадний банк України, тип якого відповідно до Закону України Про акціонерні товариства змінено на публічне акціонерне товариство. 18.07,2019 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» змінено на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 568. Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved