Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту розірвання трудового договору. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що з 27.06.2012 року вона працювала на посаді медичної сестри операційного відділення оперблоку Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру. Останній робочий день був 28.03.2016 року, коли її було звільнено з займаної посади за власним бажанням. На теперішній час заявниця вимушена була виїхати з тимчасово окупованої території і мешкає в с.Титарівка Старобільського району Луганської області, але не може офіційно працевлаштуватися, оскільки при звільненні з останнього місця роботи у її трудовій книжці стоїть печатка яка не має законної сили на території України, у звязку з тим, що місто Луганськ є тимчасово окупованою територією, яка не підконтрольна державі Україна. Тому [PERSON] не має можливості розірвати укладений трудовий договір, а як наслідок і працевлаштуватися на законних підставах, на підставі чого вимушена звернутися до суду з даною заявою. Заявниця [PERSON], її представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали суду заяву, в якій просять суд розглянути справу у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Заінтересована особа: представник Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру в судове засідання не зявився, надав заяву у якій посилається на те, що диспансер перереєструвався на підконтрольну Україні територію та почав працювати з 02.02.2015 року, вся інформація та документи по співробітникам залишилися на непідконтрольній Україні території, адміністрація Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру немає можливості підтвердити чи заперечити факт трудових відносин з позивачем, на підставі чого проти позову заперечує. Заінтересована особа: представник Старобільського районного центру зайнятості Луганської області в судовому засіданні просив розглянути справу на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою і такою, що підлягає повному задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 27.06.2012 року заявниця [PERSON] працювала на посаді медичної сестри операційного відділення оперблоку Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру. Останній робочий день був 28.03.2016 року, коли її було звільнено з займаної посади за власним бажанням. Вказані обставини підтверджуюся копією трудової книжки заявниці (а.с. 5-7). Відмітка про звільнення з посади затверджена печаткою ЛНР. За даними Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру, ця організація була перереєстрована на території України з 02.02.2015 року. Документів, що підтверджують звільнення позивачки з цієї організації немає, так як вона до моменту звільнення 28.03.2016 рахувалась працюючою у Луганському обласному клінічному онкологічному диспансері, що діяв в ЛНР. В даний час заявниця мешкає на території Старобільського району Луганської області, і вона не може офіційно працевлаштуватися, оскільки при звільненні з останнього місця роботи у її трудовій книжці стоїть печатка яка не має законної сили на території України. У звязку з цим вона не має можливості розірвати укладений трудовий договір, а як наслідок і працевлаштуватися на законних підставах. На підставі ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із ч. 1, 3 ст. 38 КЗпП України, у тому числі, робітник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередив про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Робітник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного або трудового договору. Згідно із Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року "Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою" та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються з фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій де комісії по трудових спорах не обираються. Таким чином, обставинами справи та дослідженими документами доведено, що позивачка була звільнена 28.03.2016 року з Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру, котрий діяв на той час на території ЛНР у м. Луганську. Проте, юридична особа - Луганський обласний клінічний онкодиспансер був перереєстрований з 02.02.2015 р. у м. Сєвєродонецьку Луганської області, на підконтрольній Україні території. В цієї організації відомостей про роботу й про звільнення позивачки не має. Оскільки позивачка не просить поновити її в Луганському обласному клінічному диспансері (м. Сєвєродонецьк), а просить визнати факт припинення трудових відносин з організацією на території не підконтрольній Україні, тому є документальне підтвердження, то суд вважає за необхідне заяву задовольнити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що трудові відносини між заявницею [PERSON] та Луганським обласним клінічним онкологічним диспансером, фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, а тому суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, на підставі чого судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved