Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[INFO] року померла баба позивача [PERSON], яка на день смерті була постійним жителем [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку позивач прийняв шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, оскільки згідно із заповітом, посвідченим секретарем Драбівецької сільської ради 21.06.2011 року за реєстровим № 23, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, а також все те, на що за законом вона матиме право, заповідала внукові [PERSON], 1983 року народження. Проте [PERSON] не може оформити своє право на вказану садибу, так як відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його та позивача відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача - Драбівецької сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву від 05.05.2017 року за вих. № 68, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає повністю. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 16.08.2016 року) [PERSON] померла [INFO] року, про що виконкомом Драбівецької сільської ради зроблено відповідний актовий запис № 14. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до заповіту, посвідченого секретарем Драбівецької сільської ради 21.06.2011 року за реєстровим № 23, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, а також все те, на що за законом вона матиме право, заповідала внукові [PERSON], 1983 року народження. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Драбівецької сільської ради за вих. № 234 від 18.04.2017 року, згідно із записом у погосподарській книзі № 3, особовий рахунок № 0173-1 за [PERSON], 1937 року народження, яка померла [INFO] року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1961 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 квітня 2017 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]), у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1961 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]), хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу за вих. № 128/01-16 від 05.05.2017 року та копії спадкової справи № 14-2017 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, заведена спадкова справа 19 січня 2017 року за № 14-2017. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON], що проживає у с. Драбове-Барятинське Драбівського району Черкаської області. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви Драбівецького сільського голови за вих. № 68 від 05.05.2017 року відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON], і так як оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved