Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з вказаним позовом та просила визнати протиправнимїї звільнення з посади медичного представника представництва компанії «[PERSON] ГмбХ» (Австрія) та зобовязати компанію здійснити працевлаштування на іншу роботу у звязку з ліквідацією в України представництва. В обгрунтування вимог позивач вказувала на порушення її прав через звільнення 18.10.2016 року в той час як вона знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. При цьому вказувала на те, що іншої роботи їй не було запропоновано. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в засідання не зявився, повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомляв і з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з наказом представництва компанії «[PERSON] ГмбХ» (Австрія) від 10.08.2016 року №35-К «Про скорочення штату працівників», прийнятого на підставі рішення\~\~ «[PERSON] ГмбХ» (Австрія) та у звязку з ліквідацією представництва в Україні, затверджено перелік посад виключених з 18.10.2016 року зі штату у звязку зі скороченням штату. Повідомлення про скорочення штатів позивач отримала 30.08.2016 року. Згідно з нормами п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України \~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках \~змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до вимог ст.492\~КЗпП України \~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Починаючи з 03.12.2014 року по 07.04.2015 року позивач перебувала у відпустці у звязку з вагітністю та пологами, а з квітня 2015 року по теперішній час у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на підставі наказу представництва від 27.03.2015 року №16-К. Як розяснив Пленум ВСУ в п.17 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від від 06.11.92 року правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Відповідно до вимог ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років \~частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Враховуючи вказані норми, які регулюють виниклі правовідносини та те, що компанія не ліквідована, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача було протиправним, тому необхідно з метою захисту порушених прав зобовязати відповідача працевлаштувати [PERSON]. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону "Про судовий збір" з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved