Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому 17.09.2015 року, до початку розгляду справи по суті, уточнив, змінивши підстави та предмет позову, просить суд поновити строк позовної давності звернення до суду про визнання права власності на земельну ділянку за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Лисенка, 64, та встановити його з дня, коли [PERSON] дізнався про порушення свого права, у відповідності до ч. 1 ст. 257 Цивільного Кодексу України, а саме, з офіційної відповіді Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області щодо власників спірної ділянки від 23 січня 2015 року №140/7. Визнати за позивачем - [PERSON] (ПІН [NUMBER]), право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0562 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Лисенка, 64, на якій розташований житловий будинок з господарчими спорудами, який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 13 січня 1997 року реєстр №16, та який був зареєстрований КП ДОР «Криворізьке БТІ» 29 січня 1997 року у книзі №259 стор 92-92. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] в судове засідання, призначене на 25 лютого 2016 року не зявилися. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за участі представника [PERSON] У судовому засіданні призначеному на 29 січня 2016 року представник позивача [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Лисенка, буд. 64, , який був зареєстрований КП ДОР «Криворізьке БТІ» 29 січня 1997 року. Продавцями за вказаним договором виступали відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON]). Відповідно до п. 1 вказаного договору позивач купив житловий будинок А-1 з господарчими спорудами, які розміщені на земельній ділянці розміром 562 кв.м. У 2012 року позивач звернувся до приватного підприємства «Землі Півдня» щодо виконання технічної документації для можливості присвоєння земельній ділянці, на якій розташований його житловий будинок з господарчими спорудами, кадастрового номеру для можливості його подальшого відчуження. При проведенні внесення до Поземельної книги ділянки було встановлено той факт, що земельна ділянка, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Лисенка, буд. 64, площею 0,0562 га належить колишнім власникам. Згідно даних, викладених у витязі з Поземельної книги ВТ-121100014842012 від 29.03.2012 року власниками земельної ділянки по вулиці Лисенка, 64 є [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, який виданий 22 квітня 1997 року відповідно до рішення Криворізької міської Ради №59/2 від 12.02.1997 року та який зареєстровано в [PERSON] записів актів на право приватної власності на землю №1191, саме з цього документу позивач дізнався про порушення своїх прав. Позивач [PERSON] дізнався про порушення свого права 29 березня 2012 року, тому вважає, що строк позовної давності повинен бути визначений саме з цієї дати. Для можливості надання оновлених даних щодо власників земельної ділянки по вулиці Лисенка, 64 у м. Кривий Ріг та встановлення осіб відповідачів за позовом, позивач [PERSON] звернувся до управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, але листом від 30.12.2014 року №8719/10 у надані таких даних йому було відмовлено. [PERSON] звернувся із заявою про забезпечення доказів до Інгулецького районного суду, яку ухвалою (справа №213/94/15-ц) від 16 січня 2015 року було задоволено. 19 січня 2015 року вказану ухвалу позивачем було передано до управління Держземагенства. Листом управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 23.01.2015 року №140/7 було повідомлено, що земельна ділянка площею 0.0562 га по вул. Лисенка, буд. 64 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованого 22.04.1997 року за №1191 перебуває у власності громадян [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Під час минулих судових засідань позивачу стало відомо, що [PERSON] померла 23.05.2012 року. За даними приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], якого суд залучив до участі у справі, як правонаступника відповідної сторони. Позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомили. Судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до ст. ст. 224-225 ЦПК України на підставі наявних в справі доказів за відсутності відповідачів. Представник відповідача [PERSON] комітету Криворізької міської Ради у судове засідання не зявився, до зміни підстав та предмету позову - 29.04.2015 року електронною поштою до суду направлено заперечення по справі, в яких представник відповідача зазначив, що зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. До того ж, особи у власності яких на даний час знаходиться земельна ділянка, із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки № 64 по вул. Лисенко, площею 562 кв. м., звернулися 11.12.1996 року, тобто в період належності їм на праві приватної власності домоволодіння, що розташовано на спірній земельній ділянці, на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 12.07.1994 року Пятою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованому в Криворізькому БТІ 21.07.1994 року. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні спору по суті повністю покладається на думку суду. Представник третьої особи - Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області [PERSON] у судове засідання призначене на 25 лютого 2016 року не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо їх задоволення. Вислухав представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Лисенко, буд. 64, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 13 січня 1997 року та зареєстровано в реєстрі №16. Право власності було зареєстровано у Криворізькому БТІ 29 січня 1997 року у книзі за №259 стор. 92 запис 92, що підтверджується відповідним штампом на вказаному договорі. Продавцями за вказаним договором виступали [PERSON], [PERSON] діючий за згодою та в присутності опікуна [PERSON], [PERSON], діюча за неповнолітню [PERSON] Відповідно до п. 1 вказаного договору позивач купив житловий будинок А-1 з господарчими спорудами, які розміщені на земельній ділянці 562 кв. м. /а.с. 7/. Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2012 року було встановлено юридичний факт належності [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO] правовстановлюючого документу: договору купівлі-продажу житлового будинку №64 з господарськими будівлями по вул. Лисенко, розміщеному на земельній ділянці площею 562 кв.м. в м. Кривому Розі, укладений між [PERSON], [PERSON], опікуном [PERSON], яка діяла за неповнолітню [PERSON] та з другої сторони -[PERSON] посвідчений 13.01.1997 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №16. /а.с. 8/. Відповідно до витягу Поземельної книги ВТ-121100014842012 від 29.03.2012 року власниками земельної ділянки по вулиці Лисенка, 64 є [PERSON], [PERSON] (змінено прізвище на [PERSON]), [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, який виданий 22 квітня 1997 року відповідно до рішення виконкому Криворізької міської Ради №59/2 від 12.02.1997 року та який зареєстровано в [PERSON] записів актів на право приватної власності на землю №1191 /а.с. 9/. Судом встановлено, що право власності на землю зазначеними особами набуто після того, як ними було продано житловий будинок з господарчими будівлями, які знаходяться на земельній ділянці по вул. Лисенко, 64. Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю: виданого 22.04.1997 року, власниками земельної ділянки по вулиці Лисенка, 64 є [PERSON], [PERSON], [PERSON], землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. /а.с. 10/. Згідно з листом управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 23.01.2015 року №140/7 земельна ділянка площею 0.0562 га по вул. Лисенка, буд. 64 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованого 22.04.1997 року за №1191 перебуває у власності громадян [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель /а.с. 24/. [PERSON] померла 23 травня 2012 року, що підтверджується копією актового запису про смерть № 420 /а.с. 166/. Згідно з листом приватного нотаріуса [PERSON] та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 41328197 від 27.08.2015 року спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], якому видано свідоцтво про право на спадщину за законом /а.с. 178, 179/. Судом встановлено, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважної причини, оскільки позивач дізнався про порушене право 29 березня 2012 року. З позовом позивач звернувся до суду 21.01.2015 року. Отже, необхідно поновити строк звернення до суду з поважної причини. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, але у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли, особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з приводу набуття права власності громадян на землю; з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до п. а ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною 2 статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. З матеріалів справи вбачається, що власниками земельної ділянки площею 0.0562 га по вул. Лисенка, буд. 64 в м. Кривому Розі на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованого 22.04.1997 року за №1191 є громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] /а.с. 13/). Земельна ділянка передана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які вибули з їх володіння згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.01.1997 року. Також встановлено, що у договорі купівлі-продажу житлового будинку не було передбачено порядок переходу спірної земельної ділянки у користування чи у власність позивача. Суд вважає, що оскільки спірна земельна ділянка за цільовим призначенням відповідно до державного акту на право приватної власності на землю призначена для будівництва і обслуговування належного позивачу житлового будинку, господарських будівель і споруд, тому разом із будинком [PERSON] набув право власності і на земельну ділянку з наступних підстав. Відповідно до ст. 30 ЗК України (від 18 грудня 1990року, чинного на момент укладання договору купівлі продажу від 13 січня 1997 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Таким чином, до [PERSON] разом з домоволодінням перейшло право власності на земельну ділянку, без зміни її цільового призначення, яке мало бути посвідчено в порядку ст. 23 ЗК України (від 18 грудня 1990 року), а саме - державним актом, який мав бути виданий і зареєстрований сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Зазначена норма в повній мірі кореспондується з вимогами ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Постановою Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями), а саме у п. ґ ч. 18 зазначено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Отже, відповідно до положень статей 120 Земельного Кодексу Укераїни, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та 377 ЦК (2003 р.) з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій розміщений цей об'єкт. Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 7 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, суд вважає, що права позивача на визнання права власності на земельну ділянку, яка заходиться під розміщенням придбаної за договором купівлі-продажу нерухомості не визнано, та оспорюються, обраний ним спосіб захисту відповідає ст. 16 ЦК України, тому його позов підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за позивачем - право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0562 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Лисенка, 64. Позивачем не ставиться питання про стягнення судового збору, у звязку з чим суд залишає сплату судового збору на рахунок позивача.

Outcome: approved