Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. У судове засідання позивач та відповідачі-1, 2 у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. [PERSON], [INFO], під розписку позичила у [PERSON], [INFO], гроші у розмірі 130 000 грн. строком до "24" серпня 2016 року. [PERSON], [INFO], виступав гарантом повернення коштів гр. [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач вказує, що Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В якості забезпечення зобов'язань, згідно розписки від "15" березня 2016 року, [PERSON] запропонував [PERSON] заставу у вигляді житлового будинку [ADDRESS] який належить йому на праві сумісної приватної власності, відповідно свідоцтва про право власності на житло від 30.12.96 року та в порядку спадкування. В листопаді 2016 року, позивач звернувся до [PERSON] з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання, згідно домовленості і належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок, який розташовано у [ADDRESS] Позивач вказує, що Відповідач-2 не проти виконати взяті на себе зобов'язання, згідно домовленості, проте він не має можливості належно оформити купівлю-продажу будинку у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: після смерті батьків Відповідача 2 - [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], який помер [INFO] року відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного будинку (квартири). Відповідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою. Житловий будинок належав батькам, згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.12.96 року. Заповіту спадкодавцями складено не було. Спадкоємцями за законом першої черги є відповідач (син) - [PERSON]. В рахунок підтвердження того, що відповідач є сином померлих батьків, свідчить його свідоцтво про народження [NUMBER] від 20 жовтня 2016 року. До державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 Цивільним кодексом України строк відповідач не звертався, так як разом проживав з спадкоємцями, тому вважав, що фактично прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, якою передбачено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину, відповідач звернувся до Державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва і подальшого узаконення спадщині у вигляді нерухомого майна. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що був пропущений строк для звернення с заявою про прийняття спадщини та рекомендував звернутися до суду. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3-5 ЦПК України, ст.ст.220, 334, 392, 652, 655 ЦК України суд,-

Outcome: approved