Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

\~\~\~\~\~ [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернулися до суду з вищезазначеним позовом, та просять визнати за кожним із них право власності на 1/16 частки житлового будинку за адресою: м. Бердичів, вул. Європейська, 94, за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що їм належить право власності на 1/8 частину житлового будинку за адресою: м. Бердичів, вул. Європейська, буд. 94, в рівних частках. Право власності на вказану частку позивачами набуто в порядку спадкування за законом після смерті їхньої бабусі - [PERSON], яка померла 25.10.2007 року. [PERSON] набула право приватної власності на 3/8 частини вказаного будинку за договором дарування від 21.03.2002 року. Іншими співвласниками будинку є [PERSON], у власності якої перебуває 1/2 частки житлового будинку, та [PERSON] - власниця 1/8 частки житлового будинку. Хоча частки співвласників не виділені в натурі, між ними склався певний порядок користування. А саме, [PERSON] користується коридором І, кухнею II, коридором 2-1, житловими кімнатами 2-2, 2-3, кладовою 2-4, кухнею 2-5, ванною 2-6, що фактично становить окрему квартиру, позначену у технічному паспорті за № 2. У користуванні позивачів перебувають приміщення кухні 1-1, житлові кімнати 1-2 та 1-4, коридор 1-3, що фактично становлять квартиру № 1. Зазначені приміщення, якими користуються позивачі, включають в себе як належну їм частку, так і 1/8 частки, зареєстрованої за [PERSON]. Співвласник [PERSON] померла 23.09.2006 року. Після смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв та не оформив, а приміщення, якими вона раніше користувалась, перейшли у володіння та користування [PERSON]. Після смерті останньої користувачами житла стали вони. Вони добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються зазначеними вище приміщеннями, доглядають за ними та прибудинковою територією. Мають відкриті на своє ім'я рахунки за комунальні послуги, за якими здійснюють своєчасні розрахунки. У відкритому судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові. Законний представник [PERSON]- [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - Бердичівської міської ради Житомирської області в судове засідання не з"явився. Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 20 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 3/16 частини житлового будинку за адресою: м. Бердичів, вул. К. Лібкнехта, 94, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 26.11.2008 року № 3-3414, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с. 12-13). Позивач [PERSON] є власником 3/16 частини житлового будинку за адресою: м. Бердичів, вул. К. Лібкнехта, 94, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 26.11.2008 року № 3-3413, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10-11). Іншими співвласниками будинку згідно довідки КП «Бердичівське МБТІ» від 25.10.2016 року № 1550 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.11.2016 року № 74369868 є [PERSON], у власності якої перебуває 1/2 частки житлового будинку, та [PERSON] - власниця 1/8 частки житлового будинку(а.с.14-16). Хоча частки співвласників спірного будинку не виділені в натурі, між ними склався певний порядок користування, даний факт сторонами не оспорюється. А саме, [PERSON] користується коридором І, кухнею II, коридором 2-1, житловими кімнатами 2-2, 2-3, кладовою 2-4, кухнею 2-5, ванною 2-6, що фактично становить окрему квартиру, позначену у технічному паспорті за № 2( а.с. 17-20). У користуванні позивачів перебувають приміщення кухні 1-1, житлові кімнати 1-2 та 1-4, коридор 1-3, що фактично становлять квартиру № 1. Зазначені приміщення, якими користуються позивачі, включають в себе як належну їм частку, так і 1/8 частки, зареєстрованої за [PERSON]. [PERSON] уклала шлюб 29 травня 1987 року з [PERSON], і після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON], що підтверджується записом про укладення шлюбу № 320 від 29 травня 1987 року(а.с. 68). [PERSON] померла 23.09.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.25). Згідно відповіді Бердичівської державної нотаріальної контори від 24 лютого 2017 року № 513, спадкова справа щодо майна [PERSON], померлої 23 вересня 2006 року, не відкривалася, спадкоємці із заявами на прийняття спадщини не зверталися(а.с.65). Після її смерті зазначеними приміщенням володіла та користувалася [PERSON], яка померла 25 жовтня 2007 року(а.с. 26). Позивачі [PERSON] та [PERSON], після смерті [PERSON] по даний час, добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються зазначеними вище приміщеннями, доглядають за ними та прибудинковою територією. Позивачі мають відкриті на своє ім'я рахунки за комунальні послуги, за якими здійснюють своєчасні розрахунки(а.с.17-20, 27-28). Крім того факт добросовісно, відкрито, безперервно володіння та користування зазначеними вище приміщеннями, догляду за ними та прибудинковою територією підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так, свідки: [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що в користуванні позивачів перебувають приміщення кухні 1-1, житлові кімнати 1-2 та 1-4, коридор 1-3, що фактично становлять квартиру № 1. Зазначені приміщення, якими користуються позивачі, включають в себе як належну їм частку, так і 1/8 частки, зареєстрованої за [PERSON]. Співвласник [PERSON] померла 23.09.2006 року. Після смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв, та не оформив, а приміщення, якими вона раніше користувалась, перейшли у володіння та користування [PERSON]. Після смерті останньої користувачами житла стали позивачі. Які на даний час доглядають за ними та прибудинковою територією, по мірі можливості роблять ремонти, замінили вхідні двері, постійно латають кришу будинку. Провести капітальний ремонт в даній частині будинку хочуть, але не можуть, оскільки вона їм повністю не належить. З часу смерті [PERSON] і по даний час ніхто із спадкоємців, щодо оформлення цієї частини житлового будинку не звертався, хоча з дня смерті останньої пройшло вже понад 10 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він на прохання позивачів проводив ремонтні роботи в будинку, а також доглядав за прибудинковою територію, обкошував бур"яни, обрізав гиляки. Згідно з частиною першою ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до частини другої даної статті, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади(п.13 Постанови). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивачі добросовісно володіють чужим майном і понад 10 років( з врахуванням часу володіння даними приміщеннями [PERSON]Д.) продовжують відкрито, безперервно володіти 1/8 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Бердичів, вул. Європейська, 94, належала [PERSON], і доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не здобуто, то суд вважає за можливе визнати за ними право власності на дане майно за набувальною давністю.

Outcome: approved