Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

8 квітня 2021 року (за поштовим штемпелем) позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 4 листопада 1995 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Згурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 48. Її прізвище до державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від подружнього життя мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що відносини сторін із 24 грудня 2019 року погіршилися, вони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства, мають різні бюджети та проживають окремо. Примирення є неможливим. Домовленості про розірвання шлюбу через органи рацсу не досягнуто, тому просить шлюб між сторонами розірвати, судові витрати залишити за нею. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, позивач направила письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач про причини неявки не повідомив, копію позовної заяви з додатками отримав, своїх заперечень та відзиву на позов не надав. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 4 листопада 1995 року, який був зареєстрований Згурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 48. Прізвище позивача до державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.10 - свідоцтво про шлюб). Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають (а.с.12 - копія свідоцтва про народження). Вбачається, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 24 грудня 2019 року. Примирення між ними не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Позивач не виявила бажання після розірвання шлюбу змінювати прізвище. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн, які просить залишити за нею. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява № 44647/98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами припинено, натепер сім`я фактично не існує, вони проживають нарізно та мають різні бюджети, на що посилається позивач та не заперечив відповідач. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved