Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

31 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в період з 2009 року по 2013 рік перебувала в зареєстровану шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.02.2013 року. За час перебування в шлюбі сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає та знаходиться на утриманні матері. Відповідач з моменту розірвання шлюбу, тобто з лютого 2013 року по сьогоднішній день не допомагає дитині матеріально, не цікавиться про її життя та навіть не намагається з нею побачитись. Має заборгованість по сплаті аліментів на дитину, що підтверджується довідкою виконавчої служби. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 14.11.2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 27.12.2018 року підготовче провадження по справі за клопотанням позивача продовжено на 30 діб, для необхідності отримання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] Ухвалою суду від 22.01.2019 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду справи по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала на адресу суду заяву, відповідно до якої просить суд долучити до матеріалів цивільної справи висновок органу опіки та піклування про розгляд питання, щодо доцільності позбавлення батьківських права [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON] від 20.02.2019 року №0419/01-20, справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, від отримання судової повістки відмовився. Представник третьої особи - Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування Петрікєєв Б.Б. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.02.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13.11.2009 року Кіровською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №7 - розірвано. Прізвище жінки після розірвання шлюбу - [PERSON]. (а.с.5) Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії І-ЖД №318322 від 20.02.2018 року, виданим Малиновським районним у місті Одеси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що [PERSON] 20.02.2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON], та після укладення шлюбу отримала прізвище - [PERSON] (а.с.9) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER], виданим 11.08.2010 року Виконавчим комітетом Буцинівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №5. (а.с.8) Відповідно до вказаного свідоцтва про народження, батьком [PERSON] є - [PERSON]. (а.с.8) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.09.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1300 грн. щомісячно, до досягненням повноліття доньки, тобто до[INFO] (а.с.4) Однак відповідач [PERSON] аліменти на утримання доньки не сплачує, що підтверджується довідкою Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.10.2018 року, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з серпня 2017 року по жовтень 2018 року. (а.с.10) Відповідно до довідки КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м. Одеси» від 07.05.2018 року №01-72/992 встановлено, що [PERSON] за період листопад 2017 року - квітень 2018 року отримала заробітну плату в сумі 44884,14 грн. (а.с.12) На підставі довідки Одеської ЗОШ №43 І-ІІІ ст. Одеської міської ради Одеської області від 08.06.2018 року №230 встановлено, що [PERSON] працює вчителем початкових класів. (а.с.16) Відповідно до характеристики на батьків учениці 2-В класу [PERSON]., виданої Одеською ЗОШ №43 І-ІІ ст. Одеської міської ради Одеської області від 29.05.2018 року №201 встановлено, що вихованням дитини займається мати - [PERSON], яка регулярно відвідує батьківськи збори, урочисті та позакласні заходи, підтримує зв'язок з класним керівником та адміністрацією школи. Батько дитини - [PERSON] за 2017-2018 навчальний рік до школи жодного разу не з'явився, навчанням та успіхами доньки не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере. (а.с.13) Відповідно до характеристики класного керівника [PERSON] від 29.05.2018 року №202 встановлено, що мати [PERSON] співпрацює з вчителем, радиться, реалізує поради у відносинах з дитиною, батько - [PERSON] не приймає участі у вихованні та розвитку дитини. Вихованням, навчанням і інтересами [PERSON] разом з мамою займається її чоловік - [PERSON] Він приймає активну участь у житті класу та школи. (а.с.14) На підставі висновку Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], 1988 року народження, відносно його малолітньої доньки [PERSON], 2010 р.н. від 20.02.2019 року №0419/01-20 встановлено, що на підставі наданих документів орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON], 1988 року народження, відносно його малолітньої доньки - [PERSON], 2010 року народження. На засідання комісії 13.02.2019 року [PERSON] не з'явився. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач [PERSON] тривалий час не цікавиться життям доньки, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчанням та підготовку до самостійного життя, суд приходить до висновку, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] підлягають задоволенню. Також суд роз'яснює відповідачу [PERSON] що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не буде усиновлена або не досягне повноліття, за умови зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставами для позбавлення батьківських прав. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.09.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], 2010 р.н., у розмірі 1300,00 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття, тобто до 30.07.2028 року (справа 511/1241/17), тому повторно це питання судом не розглядалось. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не наполягала на стягнення судових витрат з відповідача на свою користь суд не здійснює їх розподіл, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved