Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

16.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.08.2011 року між ПАТ "Старокиївський банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №02/980/К/016-2011, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 200000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення 29.04.2014 року. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим станом на 27.08.2014 року утворилась заборгованість в сумі 274277,35 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що розмір заборгованості є необґрунтованим у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.08.2011 року між ПАТ "Старокиївський банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №02/980/К/016-2011, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 200000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення 29.04.2014 року. Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в сумі 200000,00 грн. Відповідно до п.п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати платежі за договором у розмірі, порядку та строки, встановлені договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, сукупних послуг, які надають позичальнику у зв'язку з укладанням договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку з укладанням договору, згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною договору. Згідно п.п. 2.7 договору, нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту не пізніше сьомого числа (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту. Згідно п.п. 2.4 договору, повернення кредиту здійснюється у кінці строку кредиту. Відповідно до п.п. 2.2 договору, днем повного виконання позичальником зобов'язань за договором вважається день повного зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, процентів за користування ним та неустойки (пені, штрафів) в разі її виникнення, якщо інше не випливає з умов договору. Встановлено, що відповідач [PERSON] скористався кредитними коштами та свої зобов'язання по кредитному договору №02/980/К/016-2011 від 10.08.2011 року належним чином не виконав. Отже, станом на 27.08.2014 року за відповідачем по кредитному договору №02/980/К/016-2011 від 10.08.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 274277,35 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту в сумі 200000,00 грн.; заборгованість по процентам в сумі 41682,14 грн.; пеня за прострочення сплати основного боргу в сумі 13736,99 грн.; пеня за прострочення сплати процентів в сумі 6256,31 грн.; штраф за прострочення сплати основного боргу по кредиту 10000,00 грн.; штраф за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 2601,91 грн. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором №02/980/К/016-2011 від 10.08.2011 року, у зв'язку з чим станом на 27.08.2014 року утворилась заборгованість в сумі 274277,35 грн., яка не погашена відповідачем. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується пояснень відповідача [PERSON], відносно того, що заборгованість за кредитним договором №02/980/К/016-2011 від 10.08.2011 року є значно завищеною, то суд не приймає їх до уваги, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 10.08.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги вищевказані посилання відповідача, оскільки вони є необґрунтованими. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2742,77 грн.

Outcome: approved