Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2006 року по справі № 2-7399/06 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 200 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 серпня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час донька [PERSON] потребує значно більших витрат та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Жодної участі у витратах на дитину відповідач не приймає. Коштів для купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя відповідач також не надає, тому такі витрати вона несе самостійно. Донька [PERSON] відвідує гурток з вивчення англійської мови. Один місяць навчання коштує 760 грн. Крім того, вона відвідує комп`ютерні курси, щомісячна оплата навчання становить 450 грн. Її прохання розподілити витрати, пов`язані з навчанням дитини відповідач ігнорує. Просить суд збільшити розмір аліментів і стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, 15.01.2020 року подав через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв`язку із зайнятістю його представника - адвоката Бойчук О.П. в іншому судовому засіданні. Крім того, його виклик в судове засідання на 15.01.2020 року здійснювався через розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України (http://court.gov.ua/) від 26 листопада 2019 року. 09.07.2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, а саме просить стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 059 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття та стягнути з нього на користь позивача понесені додаткові витрати в розмірі 1 745 грн. Враховуючи позицію позивача, яка наполягала на розгляді справи в даному судовому засіданні і виходячи з матеріалів справи, суд визнав неявку відповідача і його представника в судове засідання без поважних причин, і враховуючи наявний в матеріалах справи відзив відповідача на позов, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і його представника, на підставі наявних доказів. Заслухавши думку позивача, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції батьками [PERSON] , [INFO] є позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2006 року по справі № 2-7399/06 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з 15 серпня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Домовленості між сторонами щодо утримання доньки не досягнуто, а за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. Судом встановлено, що відповідач є людиною молодого віку, вад здоров`я не має, спроможний працювати, будь-яких належних доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти в запропонованому розмірі до суду не надав. Виходячи з того, що з моменту винесення судового рішення 23.10.2006 року пройшло чимало часу, змінилися матеріальні умови життя позивачки та те, що на теперішній час зросли ціни на споживчі товари, суд зазначені обставини визнає як зміну матеріального стану позивача. Крім того, відповідачем не надано жодних належних і об`єктивних доказів, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки в розмірі 1 200 грн. Враховуючи, що утримувати неповнолітню дитину є обов`язком як батька, так і матері, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років на момент розгляду справи становить 2218 грн. (у розрахунку на один місяць), то суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] щомісячно в розмірі 1 200 грн. Разом з тим, позивачка просить стягувати розмір аліментів починаючи з дня подання позовної заяви. Однак п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказує на те, що визначені в порядку ст. 192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, таким чином позивачу слід відмовити у стягненні збільшеного розміру аліментів від дня пред`явлення позову до суду. Крім того, позивачка просить стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1 000 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з матеріалів справи, донька сторін - [PERSON] , [INFO] навчається на комп`ютерних курсах, щомісячна оплата яких становить 450 грн., що підтверджується довідкою та квитанціями про оплату навчання (а.с. 10,11). Крім того, донька сторін - [PERSON] , [INFO] відвідує гурток з вивчення англійської мови, щомісячна оплата якого становить 760 грн., що підтверджується довідкою та квитанціями про оплату навчання (а.с. 10, 32). За навчання доньки [PERSON] на комп`ютерних курсах позивачем понесено додаткові витрати в розмірі 1 300 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 10, 31) та за відвідування гуртка з вивчення англійської мови позивачем понесено додаткові витрати в розмірі 3 040 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 10), що разом становить 4 340 грн. Відповідач участі у додаткових витратах на дитину не приймає. В зв`язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивачки половину понесених додаткових витрат в сумі 2 170 грн. В частині заявлених вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки участь батька у додаткових витратах на доньку немає підтвердження, як щодо передбачених ст. 185 СК України підстав для такої участі у додаткових витратах на дитину, так і щодо належних та допустимих доказів витрат, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню половина понесених витрат, пов`язаних з навчанням дитини, що становить 2 170 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача в прибуток держави в розмірі 1 536,80 грн.

Outcome: partial