Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

23 жовтня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], посилаючись на слідуючі обставини. 27 травня 2016 року в м. Татарбунари Одеської області помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого залишилась квартира [ADDRESS], яку позивачка має право успадкувати по заповіту. Звернувшись до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця [PERSON], позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану нерухомість з причини не визначеності частки спадкодавця у правовстановлюючому документі та розбіжностями розміру площі нерухомого майна, зазначеного в правовстановлюючому документі, з площею, зазначеною у технічній документації квартири. Так, з правовстановлюючого документа, а саме з договору обміну від 18 серпня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2297 вбачається, що даний обєкт зазначений як домоволодіння, і одночасно, як квартира №1, а також житлова площа квартири вказана - 12,7 м2, а в технічному паспорті - 13,7 м2. З цього приводу позивачка зазначає, що обєкт був зареєстрований як квартира, про що свідчить реєстраційний штамп КП «Татарбунарське БТІ та РОН», з якого вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON], номер запису 24-205. А з приводу розбіжності площі, то, на думку позивача, це є описка нотаріуса при вчиненні договору обміну, оскільки жодних ремонтів та переобладнань в зазначеній квартирі не проводилось. За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за нею, як спадкоємицею по заповіту, права власності на квартиру в порядку спадкування, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по заповіту на вказане нерухоме майно вона позбавлена можливості, з причини не визначеності частки спадкодавця у правовстановлюючому документі, яка належала спадкодавцю та розбіжностями розміру площі нерухомого майна, зазначеного в правовстановлюючому документі, з площею, зазначеною у технічній документації квартири. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.37). Представник відповідача [PERSON] міської ради Одеської області [PERSON] направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.23). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Так, судом з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після смерті її батька [PERSON], в тому числі й на квартиру №1 в будинку №18 про вул. Горького в м. Татарбунари Одеської області. Однак, через невизначеність в договорі обміну квартири, належної спадкодавцю частки домоволодіння, та наявністю розбіжностей у розмірі площі нерухомого майна, зазначеній у вказаному договорі обміну, з площею, зазначеною у технічній документації обєкта, нотаріальною конторою відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Разом з тим, враховуючи, що у вказаній квартирі не проводилось жодних ремонтів, чи то переобладнань, розбіжність у розмірі житлової площі на одну десяту квадратних метра з технічною документацією вказаного житла, а також зазначення у договорі одночасно: частина домоволодіння та квартира [ADDRESS], на думку суду, є допущеними описками при виготовленні договору обміну квартир у 1995 році державним нотаріусом [PERSON] Виправлення допущених описок у правовстановлюючому документі, а саме у договорі обміну квартир, після смерті спадкодавця не передбачено законом. Вказані обставини підтверджуються наступними доказами, дослідженими судом: - копією свідоцтва про народження серії № II-ЖД № 498759 від 05.04.1980 року(а.с.4), згідно якого [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]; - копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №450561 від 31.05.2016 року (а.с.5) якою підтверджується, що [PERSON] помер 27 травня 2016 року в м. Татарбунари Одеської області; - листом нотаріуса за № 678/02-14 від 14.07.2017 року ( а.с.6 ), з якого видно, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] (спадкова справа №246/2016 від 29.09.2016 року), у звязку з тим, що в правовстановлюючому документі на спадкове майно не зазначено частку, яка належала спадкодавцю. Крім того, розмір площі нерухомого майна, зазначений у правовстановлюючому документі не співпадає з площею, зазначеною у технічній документації обєкта; - копією рішення № 124 від 21.05.1998 року виконавчого комітету Татарбунарської міської ради (а.с.7) яким [PERSON] було погоджено відкриття приватного похоронного бюро в приміщенні приватного магазину в [ADDRESS]. При цьому, як вбачається з копії договору обміну від 18 серпня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2297 (а.с.8), [PERSON] обміняв належну йому квартиру №15 площею 18,4 м2 по вул. Степова, 1, на належну [PERSON] частину домоволодіння, площею 12,7 м2, яка знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 348 м2. На вказаній земельній ділянці знаходиться жилий будинок, площею 42,7 м2 помічений на плані під літерею «А» I, жилий будинок площею 12,7 м2 помічений на плані під літерою «Б» I, сараї під літерами «В», «Г», «Д», «Е». Згідно штампу БТІ (на звороті а.с.8), домоволодіння № 18 по вул. Горького квартира №1 в м. Татарбунари зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] на підставі вищевказаного договору обміну та записано в реєстрову книгу під № 24-205 від 18.08.1995 року. З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого 14.06.2002 року (а.с.9-11), вбачається, що замовником вказаного документу є [PERSON], з експлікації внутрішніх площ до плану, вбачається розмір жилої площі квартири 13,7 кв.м. Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку загальною площею 30,3 м2, житловою площею 13,7 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] проведеного оцінювачем [PERSON] ТОВ «Імперіал-777», вартість вказаного будинку станом на 23.08.2017 року складає 55445 грн.(а.с.12, 13) . Із інформаційної довідки №50367982 зі Спадкового реєстру від 20.12.2017 року (а.с.28) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 27.05.2016 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 59576732, зареєстрована у нотаріуса за №249/2016 від 29.09.2016 року, згідно заяв [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29-32). Також [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом 17.07.2017 року за № у реєстрі 1006 (а.с. 33), 1007 (а.с. 34), 1008 (а.с. 35), 1010 (а.с. 36). При цьому, [PERSON] - на житловий будинок №22 по вул. 16 вересня м. Татарбунари Одеської області; [PERSON]- на житловий будинок №63 по вул. Покровська (колишня Свердлова) м. Татарбунари Одеської області, на автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель М1 Е13110, реєстраційний номер [NUMBER] та на недоотриману пенсію, належну спадкодавцю [PERSON], спадкодавцем якої був син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Як вбачається з копії заповіту, складеного 20.05.2016 року (а.с.36а), [PERSON], [INFO], за життя зробив заповідальне розпорядження, яким заповів [PERSON], [INFO], - належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. 16 Вересня, 22 та земельну ділянку за цією ж адресою, на якій розташований будинок та [PERSON], [INFO], - усе інше його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частино першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві". Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідача [PERSON] міської ради (а.с.23), з урахуванням розяснень абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, суд вважає, що права позивачки мають бути захищені шляхом визнання за нею, як спадкоємцем по заповіту, права власності на квартиру [ADDRESS], яка залишилася після смерті її батька [PERSON], померлого 27.05.2016 року.

Outcome: approved