Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] 22 червня 2020 року звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 гривень. Позов обґрунтовано тим, що 19 листопада 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, у якому в них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що подружні стосунки за час спільного сімейного проживання поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного їх припинення. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 18 березня 2020 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В позовній заяві вказує, відповідач з часу припинення шлюбно-сімейних відносин не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Вважає що його доходи є достатніми для забезпечення матеріальних потреб їхнього сина. Оскільки позивач не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до шести років, в зв`язку з чим отримує незначні соціальні виплати, тому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 гривень, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до його повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Клубук О.П. позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Представник позивача зазначив, що неповнолітній [PERSON] потребує постійного амбулаторного лікування, відповідач має неофіційний дохід та є власником нерухомості, а тому має достатньо можливостей для забезпечення матеріальних потреб сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Сацик Т.Т. позовні вимоги визнали частково. Представник відповідача вказала, що [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи, йому протипоказане фізичне навантаження, а тому з урахуванням стану його здоров`я та матеріального становища відповідача, для забезпечення гармонійного розвитку дитини, просить суд стягнути з [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України). Норма закону, яка передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, закріплена і в статті 180 Сімейного кодексу України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 10 січня 2017 року, та висновку експерта №291 від 17 лютого 2021 року батьком дитини є відповідач - [PERSON] . Виходячи з цього, відповідач як батько, зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні свого сина наряду з позивачем. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, даною нормою на законодавчому рівні визначено мінімальний розмір аліментів, прив`язкою якого є прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначається Законом. В пункті 17 Постанови №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.12, 76, 78 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, судом установлено, що відповідач проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонером, в її будинку, [PERSON] є непрацездатною особою, обмежений у можливості щодо працевлаштування, оскільки є інвалідом 3 групи, захворювання якого пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС, та має протипокази у виконанні робіт з психо-фізичним навантаженням, потребує періодичного амбулаторного лікування, що стверджується наявними в матеріалах справи копіями: експертного висновку, довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, індивідуальної програми реабілітації інваліда та посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Натомість, позивачем [PERSON] та її представником - адвокатом Клубуком О.П. не надано суду належних та допустимих доказів про наявність у відповідача рухомого чи нерухомого майна, грошових активів, а також наявність доходів та його матеріальну спроможність сплачувати аліменти у заявленому в позовній заяві розмірі. При цьому позивач вказала, що є власником житлового будинку, де вона, разом з дітьми, зареєстрована та проживає. З огляду на вказане вище, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачем розмірі, в даному випадку, буде обтяжливим для відповідача [PERSON] , що суперечить закріпленому в міжнародних нормативних актах, рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини - принципу пропорційності, який полягає у забезпеченні розумного балансу інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для особи, чиї права обмежуються, що дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями та засобами їх досягнення. Разом з цим, оскільки позивач [PERSON] просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі, тому відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, дотримуючись меж позовних вимог, суд визначає аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ним повноліття. У відповідності до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Крім того, суд повідомляє позивачу, що аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Тому, посилання позивача на слабке здоров`я дитини, перебування його на обліку у дерматолога та сімейного лікаря, не є підставою для стягнення аліментів в розмірі 1800,00 гривень, оскільки вказані обставини дають можливість стягнення позивачем з відповідача додаткових витрат на дитину. Так як позивач звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 гривень, встановлений Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01 січня 2020 року.

Outcome: approved