Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

16 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 07 жовтня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2007 року шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. З часу припинення шлюбних відносин із відповідачем, донька проживає разом із позивачкою і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків. Із донькою не спілкується, не цікавиться її розвитком, станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги на її утримання, та повністю припинив відносини та спілкування із нею. Перепон у спілкуванні батька із дитиною позивачка не чинила і не чинить. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Позивачка в свою чергу, забезпечила доньці гідні умови проживання і гармонійну атмосферу оточення. Між нею та донькою доброзичливі відносини які сприяють належному розвитку та вихованню дитини, її повноцінному сприйняттю життя та оточуючих. Позивачка створила належні житлово-побутові умови для доньки, її вихованням та утриманням займається без будь-якої мінімальної участі відповідача. У зв'язку із наведеним, позивачка просила суд ухвалити рішення яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON]. [INFO]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07 жовтня 2016 року, у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали, пояснення надало аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дійсно заборгованість по аліментам утворилася не з вини відповідача, а з вини підприємства, на якому він працює, однак зазначила, що він на вказаному підприємстві працює на посаді виконуючого обов'язки директора ДП ЗАТ «Здравница» Слов'янської гідрологічної режимно-експлуатаційної станції. Також зазначила, що дійсно відповідач не перебуває на обліку у наркодиспансері, однак зловживає спиртними напоями, після вжиття яких він стає агресивним, може вчинити непередбачувані дії. В зв'язку саме з такою його поведінкою, вона змушена була з ним розлучитися. Також пояснила, що ще у 2006 році, він у стані алкогольного сп'яніння приїхав до її бабусі, погрожуючи ножем забрав доньку, яка була зовсім маленькою, після чого повіз її додому, де погрожував її викинути з балкона, тримаючи дитину у висячому положенні. На той момент вона не стала здійснювати кримінальне переслідування щодо відповідача лише тому, що він є батьком її дитини, однак його було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку опором працівникам правоохоронних органів. Після цього, він фактично самоусунувся від виховання доньки. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивачка її рідна донька, а відповідач зять. Стаття 63 Конституції їй роз'яснена та зрозуміла, однак вона бажає дати показання по справі. Повідомила, що у неї неприязні відносини з відповідачем, однак вони їй не заважають дати суду об'єктивні свідчення, оскільки неприязні відносини у неї склалися у зв'язку з його негативною поведінкою по відношенню до її дочки та їх спільної дитини. Вона може достеменно ствердити, що відповідач з часу розлучення/, тобто з 2007 року навідував дитину, коли остання була маленькою, один раз на рік, на її день народження, коли дитині було 2 роки та 3 роки, і після цього він більше життям дитини не цікавився. У 2006 році була ситуація, при якій він в стані алкогольного сп'яніння, погрожуючи ножем бабусі забрав дочку до себе за місцем проживання, де погрожував викинути дитину з балкона, при цьому висунув дитину з балкона. Весь час після розлучення дочка із онукою проживали разом із нею, отже вона може ствердити, що відповідач дитину не навідував більше. Також може ствердити, що позивачка перешкоди у спілкуванні дитини із батьком не створювала. Вона лише останні два роки не проживає із позивачкою, однак часто приходить у гості, отже може ствердно сказати, що відповідач також і останні два роки дитиною не цікавиться, самоусунувся від її виховання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що хрещена дитини, отже тісно спілкується із дитиною, товаришує із позивачкою. Відповідача бачить рідко, однак коли вони зустрічалися, то він був у стані алкогольного сп'яніння, постійно висловлюється негативно по відношенні як позивачки, так і дитини, а також проти матері позивачки. Після спілкування із дитиною, може ствердно сказати, що дитина батька не знає, бажання спілкуватися з ним не має, трохи його побоюється, оскільки в дитинстві був випадок, коли батько її забрав та погрожував викинути з балкона. Про цю ситуацію їй особисто відомо, однак очевидцем подій вона не була. Оскільки вона, як хрещена дитини, має тісний зв'язок із сім'єю позивачки, спілкується з нею, то може ствердити, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає ніякої, з дитиною не спілкується, ні по телефону, ні у мережі інтернет, ні будь-яким іншим чином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона спілкується із позивачкою понад п'ятнадцять років. Пояснила, що позивачка та відповідач прожили разом приблизно півтора року, а після чого розійшлися, тому що відповідач по відношенню до позивачки та дитини вів себе негативно, внаслідок зловживання спиртними напоями. Вона не менш як раз на тиждень приходила у гості до позивачки протягом всіх цих років, отже може ствердити, що відповідач від виховання дитини самоусунувся. Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності №29/01-2989 від 13 грудня 2016 року, у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала. Органом опіки та піклування наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON]. [INFO]. Повідомила, що такий висновок був зроблений на підставі документів, які надала позивачка. Крім того повідомила, що відповідач запрошувався на засідання з приводу вирішення цього спору декілька разів, йому телефонували з органу опіки та піклування, однак він не з'явився, про причини неявки орган опіки та піклування не повідомив. При цьому ствердила, що до органу опіки та піклування від відповідача жодних заяв про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не надходило. Такі дії відповідача з урахуванням представлених позивачкою документів були розцінені органом опіки та піклування як самоусунення від виховання дитини та, отже, ухилення від їх виконання. Досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності не дають підстави для повторного поставлення питання щодо доцільності позбавлення батьківських відповідача перед органом опіки та піклування. Також вважає за можливе передати на виховання дитину матері, оскільки остання створила всі належні умови для виховання доньки. Суд, заслухавши позивачку та її представника, представника органу опіки ти піклування, пояснення свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розглядусправи і вирішення справи по суті, в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив такі обставини. Судовим розглядом встановлено, що з 07 жовтня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2007 року шлюб між ними був розірваний (свідоцтво про розірвання шлюбу серія: [NUMBER] Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження серія: [NUMBER] (а.с. 4). Згідно із довідкою про склад родини КП «ЖЕК №1» №1662 від 20 жовтня 2016 року та №677 від 10 листопада 2016 року, дівчина зареєстрована та проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] і дідусем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 10). Відповідно характеристики КП «ЖЕК №1» №626 від 10 листопада 2016 року, за час проживання [PERSON] за вказаною адресою, скарг та звернень від мешканців будинку [ADDRESS] на грубу та не тактичну поведінку чи порушення нею громадського порядку в КП «ЖЕК №1» не надходило (а.с. 9). Згідно із характеристикою директора ЗОШ І-ІІІ ст. №15 на ученицю 6-Б класу [PERSON], [INFO], [PERSON] навчається у ЗОШ № 15 з першого класу. Володіє навчальним матеріалом на достатньому та високому рівні. Навчається в повну міру своїх сил. Має довільну зорову та слухову пам'ять, швидко запам'ятовує навчальний матеріал. Має здібності до вивчення предметів природничого та гуманітарного циклу. На уроках уважна, активна, виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. Багато читає. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Приймає участь у культмасових заходах, які проходять в класі та школі. Займалася східними танцями у танцклубі "Грація", а зараз відвідує студію мистецтва "Дизайн", де займається малюванням. Товариська, дисциплінована, розсудлива. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Користується повагою серед викладачів. Має авторитет серед однолітків. До школи [PERSON] ходить самостійно, оскільки є ученицею 6 класу, іноді її приводить або забирає мама, [PERSON]. Питання навчально-виховного характеру завжди вирішувались лише з мамою [PERSON]. Батько [PERSON] жодного разу не був у школі. Батьківські збори постійно відвідує мама [PERSON], яка займається та цікавиться розвитком та успіхами своєї доньки, її підготовкою до самостійного життя (а.с. 7). Відповідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Слов'янська» №01-27/214 від 10 листопада 2016 року, [PERSON] знаходиться під медичним спостереженням в амбулаторії №4 КЗ «ЦПМСД м. Слов'янська» з народження по теперішній час. Дитина [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з приводу міопії слабої ступені, порушення постави, дискінезїї жовчо-вивідних шляхів. Дитина потребує оздоровлення та санаторно-курортного лікування, 05 серпня 2016 року ВКК № 322 № 3 (по амбулаторії № 7) заповнена форма 070/0. Хто з батьків супроводжує дитину на огляд лікаря, та чи здійснює догляд батько [PERSON] відповісти не можливо тому що лікарі, які спостерігали за дитиною до 2016 року на теперішній час у КЗ «ЦПМСД м. Слов'янська» не працюють (звільнилися). У 2016 році дитину на огляд лікаря приводила її бабуся [PERSON] (а.с. 8). Відповідно копії постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2006 року в адміністративній справі № 3-7792-06, 16 серпня 2006 року [PERSON], [INFO] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді арешту строком на 7 (сім) діб. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] було розглянуто на засіданні комісії органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, за наслідками якого комісією було прийняте рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої дитини. Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, батько дитини, [PERSON], після припинення у 2007 році шлюбних відносин з [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться успіхами доньки, не турбується про стан її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Дитина, [PERSON], [INFO], мешкає разом з мамою за адресою: [ADDRESS], яка утримує дитину, займається її вихованням та навчанням, захищає права та інтереси доньки. Згідно характеристики, наданої загальноосвітньою школою №15 м. Слов'янська, вихованням, навчанням та організацією дозвілля дитини займається мати. Батько дитини у навчальний заклад не приходить. За весь час навчання дитини, школу не відвідував. [PERSON] не утримує доньку, не надає ніякої матеріальної допомоги дитині. Не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її розвитку. Свої батьківські обов'язки не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11 січня 2017 року, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини, [PERSON], [INFO]. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідно положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із положеннями Закону та роз'ясненнями, даними у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України та судової практики, процес виховання дитини передбачає перш за все активну поведінку батьків щодо участі в цьому процесі. Норми ст. 164 СК України передбачають сімейно-правову відповідальність, яка настає при винній поведінці батьків(одного з батьків) зокрема за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Як видно із показань свідків, допитаних у судовому засіданні під присягою, відповідач самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться її життям, не проявляє батьківської турботи протягом багатьох років, із показань свідків видно, що зв'язок між дитиною та батьком втрачений внаслідок поведінки батька, до того ж свідки у судовому засіданні ствердили, що була ситуація, в якій внаслідок неадекватної поведінки батька життя дитини було під загрозою. Суд приймає до уваги вказані показання свідків, оскільки вони не спростовані відповідачем, не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються між собою, а також підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей наведених у письмових документах, оскільки вони узгоджуються між собою та не містять внутрішніх протиріч. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батька із дитиною. Виходячи з аналізу встановлених обставин справи, та доказів, які їх стверджують, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача на думку суду свідчить лише про те що він дійсно самоусунувся від виховання своєї малолітньої дитини, не здійснював та не здійснює будь-яких можливих дій щодо участі в утриманні та вихованні [PERSON]. Маючи можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно залишив доньку без піклування з боку батька, чим ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні дитини, а тому відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його доньки [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, однак з урахуванням встановлених обставин у справі, за якими встановлено, що відповідач про доньку не піклується, ніякої участі в її вихованні та утриманні не приймає і взагалі не цікавиться її життям, а від так, самоусунувся від її виховання, суд вважає, що за таких обставин є всі підстави для застосування саме такого заходу сімейно-правової відповідальності як позбавлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки та задоволенні його в повному обсязі. Відповідно ч.3 ст. 167 СК України, дитина, один із батьків якої позбавлений батьківських прав, за бажанням другого з батьків може бути передана йому. На думку суду можливо передати дитину позивачці, оскільки вона бажає опікуватись дитиною, у суду відсутні підстави вважати, що мати дитини не може створити належні умови виховання та утримання доньки. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із чим, суд стягує з відповідача на користь позивачки судовий збір сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом, розмір якого становить 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved