Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] 05.08.2019 року звернулась до Київського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті груп» про визнання договору відступлення прав за кредитним договором недійсним. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 03 серпня 2005 року між АТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №88, за умовами якого кредитор надав боржнику грошові кошти в розмірі 210\~000,00 (двісті десять тисяч доларів США 00 центів) доларів США з кінцевим терміном повернення. У 2015 році банк подав позов до Московського районного суду м.Харкова про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, а в процесі розгляду справи до суду звернулась громадянка [PERSON] з заявою про заміну сторони у справі, оскільки на її думку остання є новим кредитором у зобов`язанні, обгрунтовуючи тим, що між нею та ТОВ «Фінанс проперті груп» було укладено договір про відступлення права вимоги №б/н від 02.08.2018 року. Вважає, що Договір №б/н від 02.08.2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінанс проперті груп» на момент укладення не відповідав вимогам ЦК України, оскільки за його умовами відповідач, як фізична особа, є кредитором у кредитному договорі, що передбачає порядок виконання зобов`язань в іноземній валюті, що суперечить чинному законодавству України. З огляду на це, до [PERSON] не можуть перейти права кредитора у кредитному договорі №88 від 03.08.2005 року, оскільки остання не є спеціальним суб`єктом, котрий визначений статтею 1054 ЦК України, як кредитор. Крім того, відповідач [PERSON] сплатила меншу кількість коштів, ніж вартість отриманого нею права вимоги, тобто ТОВ «Фінанс проперті груп» надало йому дисконт у вигляді різниці розміру заборгованості та ціни відступлення. Крім того, [PERSON] фінансувала ТОВ «Фінанс проперті груп», надавши грошові кошти за відступлення їй права грошової вимоги, що є факторинговоюоперацією, котрою фізичні особи займатись не мають права. Вважає, що укладений 02.08.2018 року договір відступлення права вимоги за кредитним договором між ТОВ «Фінанс проперті груп» та [PERSON] є договором факторингу та таким, що не відповідає вимогам статтей 203 та 215 ЦК України, оскільки суперечить вимогам ЦК України, а тому є недійсним з моменту укладення. Представник [PERSON] адвокат Баценюк Н.М. надала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з огляду на наступне. 03.08.2005 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір, за умовами якого [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості та повернення, строковості та платності було надано 210\~000,00 (двісті десять тисяч доларів США), терміном користування до 04.08.2025 року, відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та відсотками. В забезпечення виконання умов кредитного договору до іпотеки банку, відповідно до Договору іпотеки від 04.08.2005 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ХНОХО Колядою Т.Г. реєстраційний №1274 , передано нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з усіма його приладдями, який належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 04.08.2005 року реєстраційний №1274, зареєстрованого в реєстрі правочинів за №751991, згядно із витягом з Державного реєстру правочинів, виданого [PERSON] приватним нотаріусом ХМНО за №1311509 від 04.08.2005 року. Станом на 01.08.2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, становила у грошовому еквіваленті 5 463\~349грн. Станом на теперішній час заборгованість, ані частково, ані повністю боржником не погашена. Право вимоги за Кредитним договором перейшло до [PERSON] . відповідно до Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02.08.2018 року, за яким Старий кредитор 02.08.2018 року відступив право продажу Новому кредитору [PERSON] права вимоги до [PERSON] , а саме за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року та Договором іпотеки від 04.08.2005 року. 06.08.2018 року на адресу позивачки направлялась вимога про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, яка була отримана боржником. Вимогою повідомлялось боржника про необхідність здійснення погашення заборгованості за кредитним договором та попередження про те, що у разі не погашення заборгованості за кредитним договором, Іпотекодержатель має право реалізувати свій намір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх законних прав, що [PERSON] в подальшому і зробила. Вважає, що позивачка всіляко намагається уникнути відповідальності за зобов`язаннями, адже нею не вжито жодних заходів, спрямованих на усунення порушень виконання зобов`язань. Вважає, що укладений між ТОВ «Фінанс проперті груп» та [PERSON] договір не містить ознак договору факторингу, а є виключно договором відступлення права вимги, укладеним у відповідності до вимог норм чинного законодавства. Вважає, що позивачка помилково вважає даний договір договором факторингу, адже за вказаними договорами [PERSON] набуті права здійснення фінансових операцій по відношенню до позивача, а лише щодо повернення боргу, що виключає необхіність на внесення до відповідного реєстру фінансових установ, а отже й виключає ознаку договору факторингу. Зазначає, що [PERSON] не є належним позивачем у справі, адже нею не надано жодних доказів, які б підтвердили, які саме права і законні інтереси заінтересованої особи порушені договором, які права особи будуть відновлені у випадку визнання договору недійсним і що саме отримає особа в результаті проведення реституції (права чи майно). Представник [PERSON] адвокат Лисенко А.О. надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив наступне. Розрахунок заборгованості, представлений відповідачем у відзиві здійснений невірно, є необгшрунтованим та недоведеним, а вказана сума заборгованості є оспорюваною та такою, що підлягає доказуванню. [PERSON] мала право отримати понад сплачені за право вимоги кошти ще й різницю між ринковою та номінальною вартістю вимоги в межах оплати за фінансування ТОВ «Фінанс проперті груп», яким вона і скористалась, вступивши у справі №643/15382/15-ц щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 1\~978\~349,53 грн, з урахування зменшення позивачем вимог, в якості правонаступника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Вважає, що будь-яких доказів, що підтверджують сплату [PERSON] за право вимоги ТОВ «Фінанс проперті груп» не було надано, тому відстуні підстави вважати, що право вимоги за договором про відступлення права вимоги перейшло до [PERSON] . Вважає, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли га підставі кредитного договору, характериний спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа. Зазначає, що у разі кваліфікації його в якості догвоору факторингу, аткий договір в будь-якому випадку повинен бути визнаний судом недійсним. Зазначає, що внаслідок проведення реституції [PERSON] отримає належне їй майно, яке вибуло з її володіння внаслдок недійсного правочину, вважає заінтересованість позивача в застосуванні наслідків правочину доведеною. 14.11.2019 представник [PERSON] адвокат Лисенко А.О. надав до суду заяву про збільшення позовних вимог (уточнену позовну заяву). Позовні вимоги, визначені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі та вважає, що оскільки реєстрація права власності [PERSON] на предмет іпотеки була здійснена на підставі договорів, що суперечать законодавству, чим було порушено право власності [PERSON] , одночасно з вирішенням питання про недійсність договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУП», повинно бути вирішено питання про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 46703838 від 02.05.2019, просить суд визнати договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Дунаєвої О.В., індексний номер: 46703838 від 02.05.2019 року про набуття [PERSON] права власності на предмет Іпотеки на підставі договору про відступлення права вимоги за крежитним договором №88 від 03.08.2005 року та договору іпотеки від 04.08.2005 року, серія та номер: 1279. Представник [PERSON] адвокат Батіщева К.В. 28.02.2020 року надала до суду додаткові пояснення щодо суті договору відступлення права вимоги та можливості укладання подібного договору з фізичними особами, посилаючись на практику Верховного суду вважає, що договір відступлення права вимоги, укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінанс проперті груп», підлягає визнанню недійсним та оскаржуваний правочин за своїм змістом є факторингом, цей правочин не відповідає вимгам законодавства та не направлений на реальне настання правових наслідків через відстуність предмету договору. Представник ТОВ «Фінанс Проперті Групп» надав до суду пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржуваний правочин не має нічого спільного із факторингом ані за метою його укладення, ані за суб`єктним складом, ані за умовами розрахунку за цим договором. Представник позивача адвокат Коваль А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Баценюк Н.М. в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вказаний договір не порушує права позивача, та Верховний суд відступив від висновків, на які посилається сторона позивача по справі. Представник відповідача ТОВ «Фінанс проперті групп» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. 05.08.2019 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Ніколаєнко І.В. 12.08.2019 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача, відповідь на який надано до суду 12.08.2019. Ухвалою судді від 12.08.2019 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. 21.04.2020 здійснений повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 04.05.2020 вказану справу прийнято до провадження судді. 27.08.2021 в підготовчому судовому засіданні представник позивача відмовився від клопотання про призначення судової економічної експертизи по справі, яке подано до канцелярії суду. Ухвалою суду від 27.08.2021 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 03.08.2005 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості та повернення, строкоовсті та платності було надано 210\~000,00 (двісті десять тисяч доларів США), терміном користування до 04.08.2025 року, відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та відсотками. В забезпечення виконання умов кредитного договору в іпотеку банку, відповідно до Договору іпотеки від 04.08.2005 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ХНОХО Колядою Т.Г. реєстраційний №1274, передано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з усіма його приладдями, яке належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 04.08.2005 року реєстраційний №1274, зареєстрованого в реєстрі правочинів за №751991, згідно із витягом з Державного реєстру правочинів, виданого Колядою Т.Г. приватним нотаріусом ХМНО за №1311509 від 04.08.2005 року. Позивач порушувала взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим ПАТ «ВіЕЙБі Банк» звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, за результатами розгляду якого ухвалено рішення від 21.10.2019 про залишення позовних вимог без задоволення. 01.08.2018 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Фінанс проперті груп» було укладено Договір №25136 про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , та Іпотечним договором від 04.08.2005 року. 02.08.2018 року між ТОВ «Фінанс проперті груп» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги №б/н, в тому числі за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , та Іпотечним договором від 04.08.2005 року. Позивач вважає, що договором відступлення права вимоги №б/н від 02.08.2018, порушуються її права, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг , вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 вважала за необхідне відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Таким чином, у судові практиці релевантною залишається позиція, що якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором. Так дійсно, судом встановлено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» перебуває у процесу ліквідації, тому відступлення права вимоги ТОВ «Фінанс Проперті Групп», в тому числі за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , та Іпотечним договором від 04.08.2005 року, є правомірним, тому доводи представника відповідача в цій частині є обгрунтованими. З наведеного вбачається, що за результатами торгів первісний кредитор (банк) визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації. Отже, за своєю правовою природою вказаний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу . Однак, в подальшому ТОВ «Фінанс Проперті Групп» відступив фізичній особі [PERSON] право вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , та Іпотечним договором від 04.08.2005 року укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02 серпня 2018 року. Отже, вбачається, що відбулась заміна суб`єктного складу у частині кредитора на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно із вищевказаних норм права. При цьому матеріали справи не містять доказів перебування попереднього кредитора ТОВ «Фінанс Проперті Групп» у процедурі ліквідації. Таким чином, суд приходить до висновку, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду від 01.12.2021 по справі № 727/11945/19, провадження № 61-8960св21. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зазначено, що договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 статті 204 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що оспорюваний договір укладений між відповідачами у простій письмовій формі, за яким зокрема фізична особа [PERSON] також набула право вимоги за іпотечним договором, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ХНОХО Колядою Т.Г. реєстраційний №1274, де предметом іпотеки є нерухоме майно, тобто форма оспорюваного правочину також дотримана не була. Доводи представника відповідача про те, що оспорюваним договором про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02.08.2018 не порушуються права і законні інтереси позивача є необґрунтованими, оскільки право вимоги було передано відповідачу за кредитним договором від №88 від 03.08.2005, та іпотечним договором від 04.08.2005, де позичальником та іпотекодавцем є саме позивач, отже оспорюваний правочин стосується прав та інтересів останньої. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02.08.2018 укладений в м. Харків між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» та [PERSON] вчинений між відповідачами всупереч вимог закону, а тому підлягає визнанню недійсним. Стосовно вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Дунаєвої О.В. про набуття [PERSON] права власності на предмет іпотеки на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року та договороу іпотеки від 04.08.2005 року, серія та номер:1279, суд зазначає таке. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підставою для внесення запису про права власності на предмет іпотеки на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року та договору іпотеки від 04.08.2005р. серія та номер:1279. Зважаючи на те, що договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, що укладений між [PERSON] ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУП» від 02.08.2018 року визнається судом недійсним, відпала і підстава, яка існувала при прийнятті рішення державного реєстратора Дунаєвої О.В., індексний номер 46703838 від 02.05.2019р. Тобто до [PERSON] основне зобов`язання за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року не перейшло і, тому, не має і підстав для набуття [PERSON] права власності на предмет іпотеки на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року та договору іпотеки від 04.08.2005р. серія та номер:1279, яке було зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Дунаєвої О.В., індексний номер 46703838 від 02.05.2019р. Відповідно до частини першої\~статті 236 Цивільного кодексу України\~правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша\~статті 216 цього Кодексу). За змістом\~статті 216 цього Кодексу\~наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Такі особливості встановлено, зокрема, частиною третьої\~статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до частини другої\~статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення. Тобто, відповідно до частини другої\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні та достовірні докази як кожний окремо так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгялду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Фінанс проперті груп» в частині визнання договору відступлення прав за кредитним договором недійсним підлягають задоволенню, а в іншій частині позову слід відмовити за наведених вище обставин. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Outcome: partial