Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

23.06.2015 року ПАТ КБ Приватбанк в особі представника [PERSON] звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 28092,33 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 27.07.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 30 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з неї прострочену заборгованість за кредитом станом на 30.04.2015 року у сумі 28092,33 грн. В судове засідання представники позивача не зявлялися, надали на адресу суду заяви, в яких уточнювали, що складова заборгованості у розмірі 648,34 грн. є заборгованістю зі штрафу за виникнення прострочки за кредитом, а не заборгованістю за пенею та комісією за користування кредитом. Крім того було зазначено, що з вини відповідача було втрачено кредитну картку, до того ж вона вчасно не сповістила банк про крадіжку і за вироком суду вже стягнула з підсудної вкрадені кошти, тому має повернути позивачу борг. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю. [PERSON] суду пояснила, що станом на 23.09.2014 року кредитні кошти нею були повернуті банку в повному обсязі та знаходилися на картковому рахунку, а 29.09.2014 року в неї громадянкою [PERSON] було викрадено мобільний телефон, гаманець з грошима та кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» на її імя, на рахунку якої знаходилися грошові кошти у розмірі 18000 грн. Відповідач зазначила, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто 20310 грн., з яких 18000 грн. кошти викрадені з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», проте остання вирок в частині стягнення грошових коштів не виконує, тому і вона не має змоги перевести вказані кошти в рахунок погашення кредитних зобовязань, щодо інших сум, то вони не підлягають стягненню відповідно до положень ст.. 617 ЦК України, тому просила суд в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.07.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 30 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8 ). Своїм підписом у заяві позичальника відповідач підтвердив, що заява разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2014 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено частково, стягнуто на її користь з обвинуваченої [PERSON] 18310 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 20310 грн. ( а.с. 65-66 ). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів обумовлено в заяві позичальника та Умовах та правилах надання банківських послуг. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення) боржник не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Правильність проведення розрахунку\~\~розміру заборгованості відповідачкою не оспорюється. Але з урахуванням тієї обставини, що кошти у розмірі 18000 грн. були отримані з карткового рахунку не боржником, а іншою особою - [PERSON] та використанні останньою, суд вважає, що обовязок повернути кредитодавцю грошові кошти у такій саме сумі, як то визначено вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2014 року може бути покладено на відповідача [PERSON], якій фактично відшкодовано матеріальні збитки, хоча реально рішення суду і не виконано, але вона не повинна відшкодовувати позивачу проценти та нести відповідальність за порушення грошового зобовязання оскільки зазначені факти не є наслідком свідомих дій відповідача та не може вважатись випадком або непереборною силою, що не залежить від його волі. Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, щодо наявності обставин, визначених\~ст. 617 ЦК України, оскільки крадіжка кредитної карти є випадком , який дає підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання. Випадком уважається обставина, яку не можна передбачити та попередити, а тому запобігти в певній ситуації. У відповідності із ч 3 ст. 185 КК України Крадіжка це таємне викрадення чужого майна, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, що завдала значної шкоди потерпілому. Отже вона може вважатися випадком, відтак наявні підстави для застосування\~ст. 617 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 243,60 грн. грн. судового збору.

Outcome: partial