Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

12 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], Полтавської обласної державної адміністрації про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, мотивуючи свій позов тим, що він є народним депутатом України, що обраний до складу Верховної Ради України 7 скликання у 148 виборчому окрузі (Полтавська область). Він є членом Бюджетного комітету Верховної Ради України та Головою підкомітету з питань бюджетної політики та удосконалення положень Бюджетного кодексу України цього комітету Верховної Ради України та бере активну участь у роботі Бюджетного комітету Верховної Ради України. 12 липня 2017 року на засіданні Бюджетного комітету Верховної Ради України розглядалося ряд питань, що стосуються бюджетного процесу та перебувають у компетенції Бюджетного комітету Верховної Ради України та парламенту України у цілому. Він, як народний депутат України та член Бюджетного комітету Верховної Ради України, брав участь в цьому засіданні Бюджетного комітету. Пунктом 4 Порядку денного цього засідання Бюджетного комітету Верховної Ради України було передбачено розгляд питання (погодження), що стосувались перерозподілу видатків коштів державного бюджету. В свою чергу п.п.12 п.4 Порядку денного цього засідання Бюджетного комітету Верховної Ради України було передбачено розгляд питання, що стосувалося перерозподілу видатків державного бюджету, а саме в частині видатків на фінансування утримання автомобільних доріг. На цьому засіданні Бюджетного комітету Верховної Ради України зазначені питання були розглянуті та прийняті відповідні рішення, що стосувались перерозподілу коштів державного бюджету. Він брав участь в розгляді цього питання та в голосуванні за це питання, підтримавши його, тобто, проголосувавши «за». Загалом же результати голосування з цього питання були наступними: голосували: «за» - 19, «проти» - 3, «утримався» - 1. Таким чином, в результаті проведення цього голосування для утримання автомобільних доріг в Полтавській області було додатково передбачено виділення коштів Державного бюджету України у розмірі 82 млн. грн. 13 липня 2017 року, тобто, на наступний день після проведеного зазначеного засідання Бюджетного комітету Верховної Ради України, відбулося засідання Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради, в якому взяв участь [PERSON]. На засіданні Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради крім членів цієї комісії були присутні [PERSON] та інші особи, які не є членами цього органу місцевої ради. Засідання Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради через наявну в приміщенні веб-камеру транслювалося в режимі он-лайн в мережі Інтернет. Загальний час засідання Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради склав 2 години 10 хвилин 23 секунди. Під час розгляду одного з питань порядку денного з невідомих підстав та мотивів [PERSON] було оголошено (поширено) інформацію наступного змісту: «Можна я Вас відліку та таку інтересну цікаву річ скажу. Єдиний депутат в Бюджетному комітеті Верховної Ради України, який не проголосував за виділення 82 мільйонів Полтавській області це був пан [PERSON]». Таким чином, відповідачем [PERSON] прилюдно, необмеженому колу осіб було поширено інформацію, що стосувалася фактів стосовно нього та його діяльності. Дана інформація, як свідчить наведене вище, є недостовірною. В подальшому відповідачами не здійснювалося дій щодо спростування поширеної недостовірної інформації (відомостей) щодо нього та його діяльності. Тому він звернувся в суд за захистом своїх порушених прав. Просив суд зобов'язати [PERSON] та Полтавську обласну державну адміністрацію на найближчому у часі після набрання чинності рішенням суду у цій справі засіданні Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради, що буде транслюватися в мережі Інтернет спростувати наступну інформацію: «Єдиний депутат в Бюджетному комітеті Верховної Ради України, який не проголосував за виділення 82 мільйонів Полтавській області це був пан [PERSON]». Судові витрати у справі покласти на відповідачів у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON], його адвокати Водяник О.В., Первомайський О.О. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача [PERSON]. Представник Полтавської обласної державної адміністрації Ковальчук І.В. з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши позивача [PERSON], його адвокатів Водяник О.В., Первомайського О.О., представника Полтавської обласної державної адміністрації Ковальчук І.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON] є народним депутатом України, що обраний до складу Верховної Ради України 7 скликання у 148 виборчому окрузі (Полтавська область). [PERSON] є членом Бюджетного комітету Верховної Ради України та Головою підкомітету з питань бюджетної політики та удосконалення положень Бюджетного кодексу України цього комітету Верховної Ради України. 12 липня 2017 року на засіданні Бюджетного комітету Верховної Ради України розглядалося ряд питань, що стосувалися бюджетного процесу та перебувають у компетенції Бюджетного комітету Верховної Ради України та парламенту України у цілому. Позивач, як народний депутат України та член Бюджетного комітету Верховної Ради України, приймав участь в засіданні Бюджетного комітету. Пунктом 4 Порядку денного засідання Бюджетного комітету Верховної Ради України було передбачено розгляд питання (погодження), що стосувалось перерозподілу видатків коштів Державного бюджету України. Підпунктом 12 пункту 4 Порядку денного засідання Бюджетного комітету Верховної Ради України було передбачено розгляд питання, що стосувалося перерозподілу видатків Державного бюджету України, а саме в частині видатків на фінансування утримання автомобільних доріг. На засіданні Бюджетного комітету Верховної Ради України зазначене питання було розглянуто та прийняті відповідні рішення, що стосувались перерозподілу коштів Державного бюджету України. [PERSON] приймав участь в розгляді цього питання та в голосуванні за це питання, підтримавши його, тобто, проголосувавши «за». Загалом же результати голосування з цього питання були наступними: голосували: «за» - 19, «проти» - 3, «утримався» - 1. Таким чином, в результаті проведення цього голосування для утримання автомобільних доріг в Полтавській області було додатково передбачено виділення коштів Державного бюджету України у розмірі 82 млн. грн. 13 липня 2017 року відбулося засідання Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради, в якому приймав участь [PERSON]. Засідання Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради через наявну в приміщенні веб-камеру транслювалося в режимі он-лайн в мережі Інтернет. Загальний час засідання Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради склав 2 години 10 хвилин 23 секунди. Під час розгляду одного з питань порядку денного [PERSON] було оголошено наступну інформацію: «Щойно поступила інформація із засідання Бюджетного комітету Верховної Ради України. Державний бюджет додатково виділяє Полтавській області 82 млн. І це є рішення Бюджетного комітету, але з урахуванням, що ми додатково 8,2 виділено як співфінансування. Тому від нас зараз залежить голосування ілі там внесення додаткового ресурсу змін бюджету саме на ці 8,2 млн. Якщо зараз ми там на протязі тижня не покажемо це рішення про спів фінансування, ці 82 млн. можуть піти в іншу область. Давайте приймемо рішення. Я вважаю, що ми повинні цим скористатися, 82 млн. на дорозі не валяються Державного бюджету. Прохання підтримати. Ми покажемо рішення, а через 9 місяців ми перерозподіл зробимо. Розумієте? Це Державний бюджет». Згодом [PERSON] доповнив її інформацією наступного змісту: «Можна я Вас відліку та таку інтересну цікаву річ скажу. Єдиний депутат в Бюджетному комітеті Верховної Ради України, який не проголосував за виділення 82 мільйонів Полтавській області це був пан [PERSON]». Отже, відповідач [PERSON] отримав дану інформацію з Бюджетного комітету Верховної Ради України. Це були критичні зауваження, а не дії і висловлювання спрямовані на приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON]. Таким чином, інформація відповідача [PERSON] носить критичний характер на підставі інформації Бюджетного комітету Верховної Ради України та не була направлена на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Частиною 1 статті 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України «Про пресу», стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Крім того, в судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що позивач [PERSON] є публічною особою. В пункті 21 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 зазначено, що суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи. Зокрема, в даній Резолюції вказується, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв»язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. В рішенні Верховного Суду України від 26.11.2008 року зазначено, що «право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадській діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість», а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. В матеріалах цивільної справи відсутні відомості, що надана відповідачем [PERSON] інформація на засіданні Постійної комісії з питань бюджету та управління майном Полтавської обласної ради від 13 липня 2017 року, стала наслідком злого умислу відповідачів, скерованого на приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON]. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що після висловлювання відповідача [PERSON], ділова репутація позивача погіршилась. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed