Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

16.06. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] РДА Львівської області, [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. У зазначеній позовній заяві позивач просить суд скасувати Розпорядження голови [PERSON] РДА Львівської області від 22 травня 2015 року №80-к «Про звільнення [PERSON]Я.» та поновити його на роботі на посаді директора [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 23 травня 2015 року; стягнути з [PERSON] райдержадміністрації на користь позивача кошти за час простою не з його вини за період з 13.05.2015 по 22.05.2015 р., компенсацію за невикористану відпустку за період з 05.08.2014 по 22.05.2015 р., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 травня 2015 року по день поновлення на роботі, або середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому у день звільнення коштів по день фактичного розрахунку; стягнути з [PERSON] райдержадміністрації на користь позивача двадцять тисяч гривень моральної шкоди. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покладається на наступні обставини: відповідно до Розпорядження голови [PERSON] від 18 травня 2015 року №78-к на виконання Рішення Апеляційного суду Львівської області від 12.05.2015 року по справі №450/2229/14 [PERSON], було поновлено на роботі на посаді директора [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 5 серпня 2014 року. З Розпорядженням голови [PERSON] РДА від 18.05.2015 №78-к «Про поновлення на роботі [PERSON]Я.» позивач був ознайомлений лише 20.05.2015 р. 22 травня 2015 року позивач звернувся до голови [PERSON] РДА [PERSON] з усною заявою про створення йому перешкод у виконання посадових обовязків. 22 травня 2015 року Розпорядженням голови [PERSON] РДА №80-к «Про звільнення [PERSON]Я.» у звязку із виявленням невідповідності працівника займані посаді позивач був звільнений з займаної посади директора Терцентру з 22 травня 2015 року. Звільнення з роботи у звязку з виявленням невідповідності займаній посаді (відсутність відповідної освіти) позивач вважає незаконним, оскільки невідповідністю виконуваній роботі вважається нездатність внаслідок недостатньої кваліфікації належним чином виконувати доручену роботу. Роботодавець зобовязаний довести невідповідність працівника посаді, яку він обіймає, або виконуваній роботі. Такими доказами можуть бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обовязків з причин недостатньої кваліфікації, а також висновки атестаційної комісії про визнання працівника таким, що не відповідає посаді, яку обіймає. Крім того, така невідповідність має бути виявленою. Тобто, якщо працівника, що не має відповідного документа про освіту, фах чи кваліфікацію, передбачену кваліфікаційними характеристиками, було прийнято на відповідну роботу, то у подальшому такого працівника не можна звільнити за пунктом 2 статті 40 КЗпП України через брак такого документа, оскільки роботодавцеві про таку невідповідність працівника було відомо й раніше, ще при прийнятті на роботу. Враховуючи, що позивача було незаконно звільнено останній просить суд стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу, простою, невикористані відпустки, а також моральну шкоду. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні погодилися заявлені позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просили задоволити. Представники відповідачів [PERSON] РДА Львівської області, [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у судове засідання не зявилися. У процесі судового розгляду справи представники відповідача не визнавали заявлені позивачем позовні вимоги, голова [PERSON] РДА Львівської області подав суду письмове заперечення проти позову у якому зазначає, що позивач не має необхідної освіти для зайняття посади директора Терцентру, тому його звільнення є законним. Заслухавши пояснення позивача та його представника, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.05. 2015 року, яке набрало законної сили у справі № 450/2229/14, крім іншого, ухвалено скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №116-К від 04 серпня 2014 року та поновити [PERSON] на посаді директора [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 05 серпня 2014 року; стягнути з [PERSON] районної державної адміністрації в користь [PERSON] заробіток за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2014 року по 12 травня 2015 року в сумі 47 223,24 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді директора [PERSON] територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та стягнути в користь [PERSON] середньомісячний заробіток в сумі 4649,00 грн. Розпорядженням № 78 к від 18.05. 2015 року «Про поновлення на роботі [PERSON]Я.» на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 12.05. 2015 року вирішено поновити [PERSON] на посаду директора [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 5 серпня 2014 року. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.05. 2015 року, яке набрало законної сили у справі № 450/2229/14 встановлено наступні обставини, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування: [PERSON] з 20.08.2002 року призначений Управлінням праці та соціального захисту населення [PERSON] РДА на посаду директора [PERSON] територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян з випробовувальним терміном два місяці. Відповідно до постанови КМУ від 29.12.2009 року №1417 та розпорядження [PERSON] РДА від 12.03.2010 року № 154 [PERSON] територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян перейменовано у [PERSON] районний територіальний центр соціального, обслуговування (надання соціальних послуг). Таким чином, при призначенні позивача [PERSON] по саду директора Терцентру, до кандидата не ставилася вимога про наявність вищої освіти (магістр, спеціаліст) відповідного напряму підготовки. Зазначене підтверджується представленим відповідачами [PERSON] про [PERSON] районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) затверджене розпорядження голови [PERSON] РДА Львівської області № 809 від 05.11. 2010 року. Із зазначеного [PERSON] слідує, що територіальний центр очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку головою [PERSON] районної державної адміністрації за пропозицією управління соціального захисту населення, погодженою з головним управлінням праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. Із представленого відповідачами [PERSON] про [PERSON] районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) затвердженого головою [PERSON] РДА Львівської області у 2013 році слідує, що територіальний центр очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку головою [PERSON] районної державної адміністрації за пропозицією управління соціального захисту населення [PERSON] районної державної адміністрації, погодженою, відповідно, з департаментом соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. Посаду директора територіального центру може займати особа, яка вищу освіту (магістр, спеціаліст) відповідного напряму підготовки і роботи на керівній посаді не менш як пять років. (п. 10 [PERSON] 2013 року). Тобто, у 2013 році вимоги до кандидата на посаду директора територіального центру були змінені. Сторонами у процесу судового розгляду справи визнана та обставина, що позивач не має вищої освіти за освітньої - кваліфікаційним рівнем магістр чи спеціаліст. Також, визнана та обставина, що щорічна основна відпустка встановлена [PERSON] на рівні встановлено ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про відпустки» надається тривалістю 24 календарні дні. Розпорядженням № 80/к від 22.05. 2015 року «Про звільнення [PERSON]Я.» у звязку із виявленням невідповідності працівника займаній посаді звільнено [PERSON] директора [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговуваний ( надання соціальних послуг) із займаної посади з 22 травня 2015 року. Правовою підставою винесення оскаржуваного розпорядження та звільнення позивача із займаної посади став п. 2 ст. 40 КЗпПУ. Із зазначеної норми закону видно, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Тобто неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов'язків може вважатися виявленою невідповідністю займаній посаді тільки, якщо вони викликані недостатньою кваліфікацією та за відсутності вини працівника в неналежному виконанні посадових обов'язків. Разом з тим, якщо працівник був прийнятий на роботу без наявності документа про освіту, передбаченого кваліфікаційними вимогами, він не може бути звільнений з роботи через відсутність такого документа за вказаною статтею, тому що роботодавцю про таку невідповідність було відомо й раніше, при прийнятті працівника на роботу. Верховний Суд Україні у п. 21 Постанови ПВСУ № 9 від 06.11. 1992 року розяснив наступне: при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі. Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч. 2 ст. 40 КЗпП. Встановлені судом обставини в сукупності із висновками ВСУ в яких розяснено підстави для застосування ч. 2 ст.40 КЗпП вказують на незаконність оскаржуваного розпорядження та безпідставність звільнення [PERSON]. Відтак, Розпорядження голови [PERSON] від 22 травня 2015 року №80-к «Про звільнення [PERSON]Я.» підлягає скасуванню. В свою чергу [PERSON] слід поновити на роботі на посаді директора [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 23 травня 2015 року, тобто з першого дня після його незаконного звільнення. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП та п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про відпустки" до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Таким чином, період з якого 05.08.2014 року по 22.05.2015 року, тобто з часу поновлення на роботі позивача по дату його звільнення дає право позивачеві на щорічну основну відпустки. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у п.2 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку. Таким чином позивачеві гарантовано право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше седньомісячного заробітку. При визначені суми виплат, що підлягає стягненню з відповідача на підставі зазначеного вище норм закону суд виходить з наступного: згідно Довідки про доходи № 39 від 08.09. 2015 року, посадовий оклад [PERSON] складає 2\~735 грн., що і становить вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпПУ. Період який зазначено вище з 05.08. 2014 року по 22.05. 2015 року (282 кал. дн.) дає право позивачеві на відпусту строком 19 кал.дн., що при множенні на середній заробіток позивача (208, 25 грн.) складає 3956, 75 грн. 1019, 83 грн. середній заробіток позивача з 11 кал.дн. в період 12.05. по 22.05. 2015 року. Вимушений прогул позивача з 22.05. 2015 року по дату ухвалення рішення (12.02. 2016 р.) складає 260 кал.дн., що при множенні на середньомісячний заробіток позивача відповідає 31\~816,18 грн. Судом у судовому засіданні зясовано, що фінансування оплати праці позивача здійснюється відповідачем [PERSON] районним територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) за рахунок місцевого бюджету. Таким чином, з відповідача [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) підлягає стягненню 39527,76 грн. Враховуючи вимоги розумності та справедливості суд прийшов до висновку, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем не відповідає глибині душевних страждань, які поніс позивач внаслідок його незаконного звільнення. При визначені розміру морального відшкодування суд врахував те, що позивач був незаконно звільнений із роботи, а також те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу відшкодовується позивачеві за рішенням суду у повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких інших доводів, крім незаконного звільнення позивача з роботи, на доведення факту заподіяння моральної шкоди, позивач суду не представив. А тому, суд вважає співмірним понесеним позивачем моральним стражданням відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Яка підлягає стягненню з [PERSON] РДА Львівської області в користь позивача, оскільки рішенням керівника зазначеного органу позивача незаконно звільнено. Судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені підлягають стягненню з відповідача у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. На підставі наведеного та

Outcome: approved