Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

16.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому 19.05.2021 року уточнив та просив суд: - визнати неправомірними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 37642322 від 19.12.2017 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.10.2017 року (НМТ 118510), зареєстроване в реєстрі за №3-1287, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім`я спадкоємця [PERSON] , на спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] , видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; - визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 37681560 від 20.10.2017 року, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. - витрати пов`язані із розглядом справи в суді покласти на відповідача у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка [ADDRESS] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] , яка була власником житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина, яку її онук [PERSON] прийняв за заповітом. Позивач наголошує на тому, що [PERSON] стверджує, що до складу спадкового майна входила 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] та будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину [PERSON] прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на частину спадкового майна - на 1/3 квартири по [ADDRESS] лише в 2003 році, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок в с.Роксолани - не оформляв. З 1994 року по 2017 рік [PERSON] зволікав із отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] . Весь цей період [PERSON] не з`являвся в с.Роксолани, не оформив право власності на будинок чи земельну ділянку, на якій він розташований, в будинку ніхто не проживав, і станом на 2001 рік садиба, яка належала спадкодавиці [PERSON] остаточно зруйнувалася і була погашена в погосподарському обліку Роксоланівської сільради. У 2017 році [PERSON] згадав, що йому у спадок від бабусі дістався будинок в с.Роксолани і звернувся до нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори (нині Київська державна нотаріальна контора в м.Одесі) [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але після запиту [PERSON] до Роксоланівської сільської ради щодо уточнення адреси спадкового майна (адже пройшло 23 роки) [PERSON] був повідомлений Листом Роксоланівської сільської ради про те, що будинку, що належав колись [PERSON] в наявності вже немає, тому [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок в [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю спадкового майна. Номер [ADDRESS] в 2003 році був присвоєний іншій садибі, а земельна ділянка по [ADDRESS] із земель запасу була виділена [PERSON] у 2005 році на підставі ст.118 Земельного Кодексу України. Отримавши відмову від нотаріуса [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю спадкового майна, [PERSON] у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 17 жовтня 2017 року зареєстрував договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської нотаріальної контори Мірошниченко Л.М. 15.12.1987 року за реєстровим № 3112 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за адресою земельної ділянки [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , чим надав можливість державному нотаріусу [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Відомості про неіснуючий будинок були внесені саме за адресою [ADDRESS] тому що за цією адресою знаходиться його земельна ділянка, будівлі на якій відсутні, а за адресою [ADDRESS] - зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку з кадастровим номером, і система реєстрації не пропустила дублювання об`єктів. 20 жовтня 2017 року державний нотаріус [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] з надвірними спорудами на підставі відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і як державний реєстратор зареєстрував право власності за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:1382407151237, номер запису про право власності:22894448. Як вважає позивач та зазначає в позові, фактично нотаріус [PERSON] умисно видав свідоцтво про спадщину на об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує, відомості про який внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус [PERSON], адже на земельній ділянці по [ADDRESS] будь-які будівлі відсутні, а за адресою [ADDRESS] - зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку за іншою особою, а саме [PERSON] . Також в позовній заяві зазначає, що за його зверненнями діям приватного нотаріуса [PERSON] надана оцінка Міністерством Юстиції України і за результатами камеральної перевірки її було тимчасово позбавлено доступу до реєстру. Крім того Овідіопольським ВП проводиться досудове розслідування у кримінальній справі стосовно [PERSON] за ч.1 ст.190 КК України, а саме за те, що він шляхом обману та надання завідомо неправдивих документів оформив неіснуючий будинок на земельній ділянці, що належить гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з метою заволодіння цією земельною ділянкою. Також стосовно приватного нотаріуса [PERSON] та державного нотаріуса [PERSON] Овідіопольським ВП проводиться досудове розслідування за ч.1 ст.366 та ч.1 ст.365 2 КК України за те, що вони, зловживаючи повноваженнями державного реєстратора, в інтересах гр. [PERSON] внесли до Державного реєстру речових правв на нерухоме майно завідомо неправдиву інформацію про об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує, на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [PERSON] зазначає, що будь-якого відношення до сім`ї [PERSON] не має, та не мав, ніколи не знаходився в родинних стосунках із померлою спадкодавицею [PERSON] , не має відношення до спадщини та спадкового майна, але видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на будинок в селі Роксолани, який зареєстрували за адресою його земельної ділянки порушено його, гарантоване ст.41 Конституції України право повноцінно користуватися та розпоряджатися належною земельною ділянкою. А тому, у зв`язку із тим, що на земельній ділянці в [ADDRESS] зареєстровано неіснуючий будинок, позивач не може повноцінно користуватися і розпоряджатися своєю власністю, як це гарантовано ст.41 Конституції України, і тому звернувся з позовом до суду. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В. цивільну справу за позовною заявою [PERSON] передано на розгляд Овідіопольського районного суду Одеської області на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020 року справа була передана до провадження судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кочко В.К. 27.11.2020 року суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Кочко В.К. було винесено ухвалу, якою задоволено самовідвід по вказаній справі. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2020 року справа передана до провадження судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченка П.Л. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л. від 08.12.2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Жижки О.В. від 20.04.2021 року задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Кириченко П.Л. по цивільній справі № 947/33600/20. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021 року справа передана до провадження судді Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М. від 21.04.2021 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання. 19.05.2021 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій зазначено інший склад відповідачів, а також третіх осіб по справі, а саме: відповідачем вказано [PERSON] , третіми особами: державного нотаріуса [PERSON] та приватного нотаріуса [PERSON]. Крім того, вказаною заявою змінено та збільшено позовні вимоги. Подана уточнена позовна заява містила додатки, серед яких наявні докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.05.2021 року прийнято заяву позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог. Виключено відповідачів Київську державну нотаріальну контору м.Одеси, державного реєстратора нотаріуса [PERSON] з числа відповідачів по справі. Залучено доучасті всправі третіхосіб, які незаявляють самостійних вимог щодопредмета спору: державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса [PERSON], приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином неодноразово повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 05.08.2021 року засобами електронного зв`язку надіслав на офіційну електронну пошту суду відзив, з порушенням строків його подання, оскільки підготовче засідання по справі було закрито 17.06.2021 року, водночас відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення ним дій щодо збирання доказів чи інших обставин, які б свідчили про неможливість подання відзиву на позов у строк встановлений в ухвалі суду від 21.04.2021 року, а тому такий відзив судом неприйнятий, та не вивчався в судовому засіданні. Суд звертає увагу, на те, що відповідач [PERSON] хоча і не отримував поштову кореспонденцію за двома адресами, які наявні в суду, однак при цьому на попередні судові засідання, знову ж таки засобами електронного зв`язку надсилав на офіційну електронну пошту суду заяви про відкладення розгляду справи, тим самим, показуючи про обізнаність щодо розгляду цивільної справи Овідіопольським районним судом Одеської області. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори м.Одеса [PERSON], будучи належним чином неодноразово повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання щодо розгляду справи без його участі, заперечень щодо винесення рішення не має. 16.02.2021 року державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори м.Одеса [PERSON] подав заперечення на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову в частині покладення витрат, пов`язаних із розглядом даної справи на нього особисто, оскільки він діяв як посадова особа державного органу та виконував свої обов`язки на підставі та в порядку передбаченому чинним законодавством, вирішення решти позовних вимог просив залишити на розгляд суду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] будучи належним чином неодноразово повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась по не відомим суду причинам, клопотань та заяв до суду не подавала. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 5123783700020010072, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯБ № 297340, виданого Овідіопольською районною державною адміністрацією 29.096.2006 року (Т.1 а.с. 148 -149), що також підтверджується інформацієюз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (Т.1 а.с.10). Відповідач по справі, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] , яка була власником житлового будинку [ADDRESS] . Цей будинок належав спадкодавиці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської нотаріальної контори Мірошниченко Л.М. 15.12.1987 року за реєстровим № 3112. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина, яку [PERSON] прийняв за заповітом. Відповідно до копії заповіту, який міститься в спадковій справі, яка була витребувана за ухвалою суду, 31.05.1988 року [PERSON] усе майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі усу те, що на день її смерті буде їй належати, і на що вона за законом матиме право заповіла онуку [PERSON] , 1951 року народження. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Садовою Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 33639 (Т.1 а.с.181). В квітні 2002 року [PERSON] звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , а саме щодо частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS] (Т.1 а.с.195). 07.11.2003 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/3 частини двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв м, житловою площею 26,7 кв м (Т.1 а.с. 203). В жовтні 2017 року представник за довіреністю [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , а саме щодо житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] (Т.1 а.с.204). 17 жовтня 2017 року [PERSON] у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрував договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської нотаріальної контори Мірошниченко Л.М. 15.12.1987 року за реєстровим № 3112 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за адресою земельної ділянки [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , чим надав можливість державному нотаріусу [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Відомості про будинок були внесені саме за адресою [ADDRESS] , за якою знаходиться земельна ділянка [PERSON] , будівлі на якій відсутні, а за адресою [ADDRESS] - зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку на ім`я [PERSON] 20 жовтня 2017 року державний нотаріус [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] з надвірними спорудами на підставі відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і як державний реєстратор зареєстрував право власності за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1382407151237, номер запису про право власності: 22894448 (Т.1 а.с. 220). Як вважає позивач та зазначає в позові, фактично нотаріус [PERSON] умисно видав свідоцтво про спадщину на об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує, відомості про який внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус [PERSON], адже на земельній ділянці по [ADDRESS] , будь-які будівлі відсутні, а за адресою [ADDRESS] - зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку за іншою особою, а саме [PERSON] . Також з доданих позивачем додатків до позову, слідує, що діям приватного нотаріуса [PERSON] щодо здійснення реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] надана оцінка Міністерством Юстиції України і за результатами камеральної перевірки її було тимчасово позбавлено доступу до реєстру. Крім того, Овідіопольським ВП проводиться досудове розслідування у кримінальній справі за ч.1 ст.190 КК України, за фактом того, що [PERSON] шляхом обману та надання завідомо неправдивих документів оформив неіснуючий будинок на земельній ділянці, що належить гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з метою заволодіння цією земельною ділянкою. Також, Овідіопольським ВП проводиться досудове розслідування за ч.1 ст.366 та ч.1 ст.365-2 КК України стосовно підробки нотаріусоами [PERSON] та [PERSON] , які зловживаючи повноваженнями державного реєстратора, в інтересах гр. [PERSON] внесли до Державного реєстру речових правв на нерухоме майно завідомо неправдиву інформацію про об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує, на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] в 2017 році отримав у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , якого станом на дату здійснення реєстраційних дій не було, при цьому земельна ділянка за цією ж адресою передана у власність [PERSON] в 2006 році. Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 04.06.2017 року, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Пунктами 2, 3 частини 3 статті 10 вищевказаного Закону (в редакції від 04.06.2017 року) передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року (надалі - Порядок). Так, п. 40 вказаного Поряду (в редакції від 27.07.2017 року) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Так, згідно пункту 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Пунктом 9 Порядку передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів. Отже, набуття права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває у власності іншої особи, є прямим порушенням прав такої особи на належне користування та розпорядження землею. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням - кожному з них окремо. Відповідно до п. 1.2, п.1.3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (в редакції від 07.04.2017 року), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 13.12.2019 року підставою для прийняття рішення державного реєтратора про реєстрацію за [PERSON] права власності на вищевказаний житловий будинок стали: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 3-1287, виданий 20.10.2017 року Третьої Одеською державною нотаріальною конторою Так пунктом 42 Порядку (в редакції від 27.07.2017 року) визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. У пункті 43 Порядку (в редакції від 27.07.2017 року) зазначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Отже, обов`язковою умовою для реєстрації права власності на житловий будинок, збудований до 05.08.1992 року є наявність зареєстрованого за особою, яка подає відповідні документи, речового права (власності чи користування) на земельну ділянку на якій розташована відповідна будівля. Проте, в порушення вказаних вимог Порядку, при прийнятті спірного рішення про реєстрацію права власності державним реєстратором [PERSON] не перевірено наявність зареєстрованого за [PERSON] права власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок. Крім того, відповідно до копії спадкової справи № 722/1994 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , 15.12.1987 року [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, щознаходиться в [ADDRESS] , договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Мірошниченко Л.М. (Т.1 а.с.211-212). Разом з тим, з відповіді сільського голови Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 02/07 від 2017 р № 2973/02-14 від 25.05.2017 року слідує, що рішення про присвоєння адреси житловому будинку гр. [PERSON] в архіві сільської ради відсутнє. Єдиними архівними документами про наявність житлових будинків, їх адрес та власників є по господарські книги. Відповідно до по господарської книги № 6 за 1983-1985 роки Роксоланівської сільської ради: рахунок № [NUMBER] , будинок що належав [PERSON] розташований по [ADDRESS] ; рахунок № [NUMBER] , будинок що належав [PERSON] розташований по [ADDRESS] . Відповідно до по господарської книги № 6 за 1986-1990 роки Роксоланівської сільської ради, рахунок № [NUMBER] , будинок що належав [PERSON] та в 1987 році придбаний [PERSON] , розташований по [ADDRESS] . Отже, як зазначено у вказаному листі голови Роксоланівскої сільської ради Овідіопольського району Одеської області на момент придбання житлового будинку гр. [PERSON] відповідно до запису в по господарських книгах Роксоланівської сільської ради, він мав адресу: [ADDRESS] . На дату надання відповіді, а саме 25.05.2017 року вказаного житлового будинку в наявності не було. Відповідно до відповіді КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» яка надавалася [PERSON] 13.10.2017 року, інформації про реєстрацію права власності з архіву на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно з архівною справою на вказаний об`єкт нерухомого майна, було зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі договору дарування № 1180 від 10.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського РНО. За адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа відсутня. При цьому, [PERSON] на підставі рішення ІІІ сесії IV скликання Роксоланівської сільської ради від 28.04.2006 року за № 16-V є власником земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 297340 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652900025, кадастровий номер земельної ділянки: 5123783700020010072. Відповідно до п.п. 3, 4, ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Ураховуючи викладене, за результатами розгляду поданих [PERSON] документів, державний реєстратор мав відмовити у реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості. Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на викладене, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 37642322 від 19.12.2017 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. Отже, первісне скасування державної реєстрації права власності є підставою для визнання усіх подальших правочинів, які були укладені після скасування державної реєстрації права власності, недійсними, оскільки первинне право власності набуто всупереч установленого законодавством порядку. З огляду на те, що право власності на об`єкт нерухомого майна набуто [PERSON] в порушення вимог діючого законодавства, на підставі незаконного рішення державного реєстратора, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.10.2017 року (НМТ 118510), зареєстроване в реєстрі за №3-1287, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім`я спадкоємця [PERSON] , на спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] , належить визнати недійсним та скасувати, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 37681560 від 20.10.2017 року, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу [PERSON], - скасувати. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1681 грн. 60 коп. На підставі встановленого та

Outcome: approved