Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача по справі - [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 29.01.2019 року, актовий запис № 05. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався 17.12.2002 року секретарем виконавчого комітету Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району за реєстровим № 272. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняв син спадкодавця - [PERSON] , спадкоємець за заповітом та за законом. Син спадкодавця - [PERSON] , спадкоємець за заповітом та за законом, спадщину не прийняв. 18.08.2003 року державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 6,64 га, розташовану на території Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок за спадкодавцем не зареєстроване. Постановою нотаріуса Другої лохвицької державної нотаріальної контори від 24.06.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким визнати в порядку спадкування за заповітом за ним право власності на садибний (індивідуальний ) житловий будинок (літ.А-1) загальною площею 48,0 м?, житловою площею 33,5 м?, з господарськими будівлями та спорудами : погріб (літ.Б), літня кухня (літ.В), сарай (літ.Г), прибудова (літ.г), сарай (літ.Д), гараж (літ.Е), огорожа (№1), колодязь питний (№2), що розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . В судове засідання позивач не з"явився, подав письмову заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без його участі. Відповідач, Гирявоісковецька сільська рада Лохвицького району Полтавської області, на розгляд справи не направила свого представника, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі її представника, не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа, Друга лохвицька державна нотаріальна контора, на розгляд справи не з"явилася, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, не заперечує щодо задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача по справі - [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 29.01.2019 року, актовий запис № 05. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався 17.12.2002 року секретарем виконавчого комітету Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району за реєстровим № 272. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняв син спадкодавця - [PERSON] , спадкоємець за заповітом та за законом. Син спадкодавця - [PERSON] , спадкоємець за заповітом та за законом, спадщину не прийняв. 18.08.2003 року державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 6,64 га, розташовану на території Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок за спадкодавцем не зареєстроване. Постановою нотаріуса Другої лохвицької державної нотаріальної контори від 24.06.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями. Відповідно до виписки з погосподарської книги Гирявоісковецької сільської ради № 14 за 2001-2005 роки, житловий будинок в [ADDRESS] належить померлому [INFO] року [PERSON] . На час будівництва будинку правовстановлюючі документи на будинки в сільській місцевості не виготовлялися та за життя спадкодавець оформити не встиг належним чином спадкове майно. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що об`єкти збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966р., яка була чинною до 13.12.1995р., реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) з 1979 року. На виконання Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Станом на 12.04.2019 року ПП "Бюро послуг та консультацій" виготовлено відповідну технічну документацію на будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На запит суду, державний нотаріус Другої лохвицької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Полтавській області, надала інформаційну довідку зі СР (заповіти/спадкові договори), інформаційну довідку зі СР (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповідно до якої до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] звернувся син - [PERSON] . Спадкова справа заведена 18.08.2003 року за № 229/2003. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняв син спадкодавця - [PERSON] , спадкоємець за заповітом та за законом. Син спадкодавця - [PERSON] , спадкоємець за заповітом та за законом, спадщину не прийняв. Звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивачем надано відповідні докази того, що на сьогоднішній день існують реальні перешкоди у оформленні його спадкових прав, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з цим при розгляді спору між сторонами суд вважає, що заслуговують на увагу слідуючі норми законодавства. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. З огляду на вказані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як не порушують чиї-небуть права чи інтереси.

Outcome: approved