Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

11.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими (просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлого [INFO], право власності на: 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 1,00 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 3,93 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок та відсутні оригінали документів на спадкові земельні ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який пояснив, що дійсно відповідач [PERSON] не проживав за адресою: [ADDRESS] за багато років до смерті батьків, на момент їх смерті та до теперішнього часу. З батьками проживав позивач, та він їх доглядав та хоронив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2029 від 30.09.2016р. відповідно до запису у по господарській книзі виконавчого комітету Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1174 житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Станом на 14.04.1991р. двір відносився до колгоспного типу. Як встановлено судом, [ADDRESS] перейменовано у [ADDRESS]. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1126 від 23.08.2017р. власниками житлового будинку по [ADDRESS] є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі довідки виконавчого комітету Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2911 від 22.11.2013 року. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.02.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010852100042, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,00 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 10.01.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.07.521.00002, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,93 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Вказане також вбачається із листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.08.2017р. за №2057/126-17. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.05.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка площею 1,00 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] . Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 47018256 від 09.03.2017 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої [INFO] - відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали: чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.02.1977р.; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.06.1980р.; син [PERSON]. Спадщину після [PERSON] прийняв позивач [PERSON], оскільки проживав разом з померлою за однією адресою, що підтверджено довідкою №2030 від 30.09.2016р., виданою виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] 28.11.2012р. надав заяву до Ізмаїльської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини на користь сина [PERSON] Син [PERSON] спадщину після померлої [PERSON] не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою №2030 від 30.09.2016р., виданою виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та показами свідка, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавав. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №277/02-14 від 09.03.2017р. йому було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка площею 3,93 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 47018469 від 09.03.2017 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого у червні 2013р., - відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали: син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.06.1980р.; син [PERSON]. Спадщину після [PERSON] прийняв позивач [PERSON], оскільки проживав разом з померлою за однією адресою, що підтверджено довідкою №2027 від 30.09.2016р., виданою виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Син [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою №2027 від 30.09.2016р., виданою виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та показами свідка, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавав. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №278/02-14 від 09.03.2017р. йому було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у Листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується, у том числі, листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.08.2017р. за №2057/126-17. та листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №1126 від 23.08.2017р Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON], спадщину після померлих прийняв шляхом проживання зі спадкодавцями за однією адресою, інший спадкоємець [PERSON] спадщину не прийняв, на неї не претендує, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved