Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що з 1.07.1970 р. по 4.05.1975 р. працював на шахті № 6 «Великомостівська» слюсарем-сантехніком. 30.12.1974 р. з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він травмував ліву ногу, через що змушений був звернутись за медичною допомогою. 22.02.1995 р. йому встановлено 80 % втрати профпрацездатності, внаслідок трудового каліцтва та 25.02.1997 р. МСЕК, вперше та безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності. 4.05.1975 р., був звільнений з роботи, у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров'я. Йому доводиться постійно лікуватись та звертатись за медичною допомогою так як внаслідок травми у нього розвинулась трофічна виразка гомілки. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, внаслідок трудового каліцтва він на 80 % втратив профпрацездатність та йому встановлено ІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, виникають постійні проблеми з пересуванням, що призводить до фізичного болю навіть при незначних навантаженнях, обмежений в спілкуванні з друзями і рідними, не має змоги поїхати кудись на далеку відстань чи тривалий час від дому. Розмір моральної шкоди оцінює у 2800 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що [PERSON] працював на шахті слюсарем та отримав травму лівої ноги, впавши з висоти. Був звільнений з роботи по стану здоров'я та до сьогоднішнього дня змушений проходити лікування. Вважає, суму моральної шкоди у 2800 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності та сума моральної щкоди є необґрунтованою. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1970 по 1975 роки, позивач працював на шахті № 6 «Великомостівська», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON] [INFO]. За час виконання своїх посадових обов'язків 30.12.1974 р. із позивачем стався нещасний випадок, а саме, при опусканні панно вниз воно зачепилось за гачок, та намагаючись його звільнити він впав з драбини і травмував ліву ногу, що стверджується актом про нещасний випадок № 71 від 31.12.1974 р. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АА № 013439 від 22.02.1995 р., [PERSON] вперше встановлено 80 % втрати профпрацездатності, внаслідок трудового каліцтва та 25.02.1997 р. МСЕК, вперше та безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності, що стверджується довідкою серії 2-18 АГ № 018702 Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок трудового каліцтва та в зв'язку з яким йому було встановлено 80 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Зокрема, судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] звільнений 4.05.1975 р. згідно Наказу № 156-к за у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров'я. Що стосується заперечень представника відповідача щодо спливу строку позовної давності то суд виходить з наступного. Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", строк позовної давності відповідно до норм ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року ) - не застосовується. Відповідно до ч.2 п.11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків», розмір моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь яких виплат. Розмір мінімальної заробітної плати на момент первинного висновку МСЕК, тобто станом на 22.02.1995 року, відповідно до Постанови Верховної Ради України № 3653-ХІІ від 25 листопада 1993 року становив 60000,00 крб. Згідно ст.3 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000,00 карбованців на 1,00 гривню. Таким чином, двісті мінімальних розмірів заробітної плати становить120,00 грн. з розрахунку 0,6 грн. х 200 = 120,00 грн., що складає максимальний розмір моральної шкоди відповідно до п.11 вищевказаних Правил. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок трудового каліцтва, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків. Також, приймаючи до уваги те, що сума в розмірі 120 грн. не буде достатньою сатисфакцією відшкодування моральної шкоди та при її розрахунку застосовувалась заробітна плата в карбованцях, суд приходить до переконання, що сума шкоди в розмірі 120 грн. є недостатньою та з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн., оскільки, позовні вимоги в розмірі 2800 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial