Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] у відповідача народилася дочка [PERSON] , батьком якої за його заявою записано позивача. 28 вересня 2010 року позивач і відповідач зареєстрували шлюб. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 червня 2014 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 14 травня 2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки. Оскільки відносини між сторонами розпочалися до державної реєстрації шлюбу, позивач вважав дитину своєю, відповідач його в цьому переконала. Протягом останнього часу відповідач стверджує, що він не є біологічним батьком дитини, але при цьому вона хоче, щоб він сплачував аліменти на її користь. Позивач не є батьком [PERSON] , оскільки, на його думку, не має з нею ніякого кровного споріднення. У зв`язку з цим позивач просив суд виключити запис про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідач у відзиві просила залишити позов без задоволення. Зазначила, що позивач свідомо визнав своє батьківство щодо дочки [PERSON] під час реєстрації її народження, знаючи, що він не є її біологічним батьком. Посилалась на ч. 5 ст. 136 СК України. Вказала, що [PERSON] замовчує ту обставину, що вони почали жити у фактичних шлюбних відносинах вже тоді, як вона була вагітною від іншого чоловіка. Вони познайомились, коли вона мала приблизно три місяці вагітності. До цього вона його не знала, з ним не зустрічалась, бо він перебував у місцях позбавлення волі. Вона розповідала позивачу про свою вагітність, він погодився прийняти дитину, був присутній при родах, добровільно записав себе батьком, хоча знав, що таким не являється. Також додала, що позивач у позові не стверджує, що вони мали близькі стосунки на час настання вагітності, що підтверджує, що він дав згоду на реєстрацію свого батьківства щодо дочки, знаючи її походження. Він під час спільного проживання добре ставився до дочки, виховував, утримував її як батько. Позивач, у поданих поясненнях, заперечив вказане у відзиві, та пояснив, що відносини між ними почалися до державної реєстрації шлюбу, дитину вважав своєю, бо відповідач у цьому його переконала. Після розірвання шлюбу відповідач неодноразово заявляла, що хоч він і не є біологічним батьком дитини, але вона стягуватиме з нього аліменти. Також відповідач до призначення експертизи в судовому засіданні запевняла, що біологічний батько - позивач, і це підтвердить будь-яка експертиза. Потім вона змінила свої пояснення, та просила вирішити питання про недоцільність експертизи. Підстави для застосування ч. 5 ст. 136 СК України відсутні. Вважає, що відповідач має корисливий мотив, не хоче втратити регулярний дохід у вигляді аліментів. Про захист прав дитини не йдеться, оскільки вона заборонила з нею бачитись. Щодо свідків [PERSON] та [PERSON] , оголошених відповідачем, зазначив, що вони не зможуть дати достовірну інформацію, оскільки на момент народження дитини їм було відповідно 18 та 15 років, та з того часу пройшло більше 10 років. Наполягав на задоволенні позовних вимог. 09 жовтня 2020 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області винесено ухвалу про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта (а.с. 33-34). 19 січня 2021 року на адресу суду надійшов лист експерта про повернення ухвали без виконання (а.с. 45) та ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року провадження у справі поновлено (а.с. 46). У судовому засіданні 17 лютого 2021 року позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати. Пояснив, що на час народження та реєстрації дитини не знав, що не є її батьком. Дійсно був під вартою під час досудового розслідування. Але його потім відпустили. Це було восени 2009 року, коли саме не пам`ятає. З відповідачкою познайомились не по телефону, оскільки в СІЗО заборонено ним користуватись. Після суду його випустили з СІЗО і він повернувся жити до батьківського будинку, де жила сестра та її подружка, позивач по даній справі. Так і познайомилися, приблизно через два тижні після знайомства вони почали жити разом. Спочатку у батьківському будинку, а потім у її батьків. Під Новий рік [PERSON] сказала, що вагітна. Термін вагітності не повідомила. Говорила, що це - спільна дитина. Він був радий. Дитина народилась [INFO] . Пройшло орієнтовно 7-8 місяців. З дитиною все було гаразд. Виписали швидко. Він не питав у лікаря, чи доношена дитина. Дитину зареєстрував сам, [PERSON] була в лікарні, ускладнення після пологів. Одружились вони після народження дитини. В судове засідання 09 березня 2021 року позивач, будучи належно повідомленим про день, час, місце розгляду справи не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Виходячи з приписів ст.ст. 43, ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності впозивача. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечила та пояснила, що познайомилась з позивачем 25 жовтня 2009 року по телефону. Познайомила їх подруга, його сестра. Вона повідомила йому про свою вагітність, сказав, що нічого. Коли в листопаді 2009 року позивач звільнився з СІЗО, вони святкували це разом. З того дня почали проживати разом. Їй тоді було 16 років. Говорила йому про вагітність відразу, як почали спілкуватися по телефону, в присутності його сестри. Він сказав, що як вийде, поговорять про це. Він не заперечував, щоб дитина була його. Після народження позивач сам сказав, що хоче записатися батьком дитини. Обговорювали це до пологів і після, але він наполягав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є давнім товаришем позивача, повідомив, що в період, коли [PERSON] проживав з [PERSON] , [PERSON] був впевнений, що це його дитина. Всі родичі знали, що він скоро стане татом. Жодних сумнівів не було. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, повідомила, що вона є дружиною рідного брата позивача. Зазначила, що знає позивача з 2002 року. Проживав разом з [PERSON] , в них народилась дочка. [PERSON] радів, що в нього народилась дитина, вважав її своєю. А потім пішли чутки, що дитина не його. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила, що знала [PERSON] давно, вона вчилась з її братом. Але близько не спілкувалися. З [PERSON] познайомилась, коли приїхала на хрестини до [PERSON] , її запросили бути херещеною матір`ю. Дитині на той час було 3 місяці. Позивач неодноразово говорив, що це не його дитина, коли сварився з відповідачкою. Чи знав позивач на момент реєстрації дитини, що він не її батьком, вона не знає, оскільки почали з ними спілкуватися пізніше, з дати хрестин. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали, суд встановив такі обставини справи. Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, 09 травня 2010 року зареєстровано актовий запис про народження [PERSON] , відомості про батька - [PERSON] , відомості про матір - [PERSON] . Державна реєстрація проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а.с. 9). 28 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем (яка мала дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») укладено шлюб, після одруження відповідачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 червня 2014 року у справі шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та відповідачу залишено її шлюбне прізвище. Вказане підтверджується копією сторінок паспорта позивача та визнається сторонами. Після укладення шлюбу повторно - 07 травня 2015 року з [PERSON] , позивач змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 54). При зверненні в суд з даним позовом позивач вказує, що від самої відповідачки йому стало відомо про те, що він не є батьком дитини. Враховуючи, що позивач і відповідач не перебували на момент народження дитини в зареєстрованому шлюбі, запис про батька дитини зроблено на підставі ч. 1 ст. 126 СК України. Частиною 1 статті 126 СК України встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. В абз. 2 і 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Як зазначалося вище, судом призначалася по даній справі судова молекулярно-генетична експертиза. Проте Комунальною установою «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» повернуто без виконання ухвалу суду про призначення експертизи. В супровідному листі зазначено, що зразки для проведення експертизи не відібрані, оскільки відповідач двічі не з`явилася до експертної установи, на другий виклик також не з`явився позивач. При цьому про день та час проведення відбору біологічних зразків повідомлялись належним чином (а.с. 43-45). В судовому засіданні на питання суду щодо причин неявки в експертну установу відповідач пояснила, що позивач не є біологічним батьком її дочки, тому підстав для проведення експертизи не вбачає. За ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, не з`явившись на експертизу, відповідач визнала факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, що підтвердила і в судовому засіданні. Тому суд вважає доведеним факт відсутності кровного споріднення між ними. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу. Саме на цю норму відповідач посилається у відзиві на позов, поданому після призначення судом експертизи. При цьому приписами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Всупереч вказаним вище процесуальним нормам відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт обізнаності позивача на момент реєстрації його батьком дитини про те, що він не є біологічним батьком. Зокрема, з показань свідка [PERSON] вбачається, що під час сварок з відповідачем позивач неодноразово говорив, що це не його дитина. Проте це не свідчить про обізнаність [PERSON] з цією інформацією на момент реєстрації народження дитини, оскільки даний свідок почала близько спілкуватися з відповідачем лише після похрещення дитини, що відбулося коли дитині було 3 місяці. При цьому реєстрація народження відбулася 25 травня 2010 року. Інші допитані судом свідки навпаки повідомили суду інформацію про те, що позивач вважав себе батьком новонародженої дитини. Протоколом ультразвукового дослідження від 18 грудня 2009 року, який надала відповідач, встановлено, що станом на 18 грудня 2009 року [PERSON] мала вагітність строком 19 тижнів 4-6 днів (а.с. 39). Проте вказаний доказ не підтверджує факт обізнаності позивача про те, що він не є біологічним батьком, на момент реєстрації його батьком дитини. Суд також бере до уваги суперечливу поведінку відповідача. Під час розгляду клопотання про призначення судово-генетичної експертизи у підготовчому засіданні відповідач не заперечувала проти її проведення. Проте двічі в призначений день та час для відібрання зразків до експертної установи не з`явилась. При цьому під час розгляду питання про призначення експертизи 09 жовтня 2021 року відповідач не повідомляла суду про ту обставину, що визнає факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, і що [PERSON] на момент реєстрації його батьком дитини знав, що не є її біологічним батьком. Вказану інформацію вона повідомила суду у відзиві, який подала лише 16 жовтня 2020 року. За таких обставин, на переконання суду, твердження відповідача відносно обізнаності позивача на момент реєстрації батьківства про те, що він не є її біологічним батьком, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, (далі - Правила) передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно з п.п. 2.13.1 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.п. 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Таким чином, враховуючи досліджені судом докази у їх сукупності, відсутність кровного зв`язку між позивачем та дитиною, недоведення відповідачем факту обізнаності позивача про те, що він не є батьком дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 2 ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті Кодексу передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією від 29 липня 2020 року (а.с. 10). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved