Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

29 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , вказавши, що на підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року, ухваленим у цивільній справі №479/157/18, з нього стягуються аліменти на користь колишньої дружини - [PERSON] в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2018 року. Однак, на даний час у позивача відсутня будь-яка можливість надавати утримання його колишній дружині, оскільки він також є непрацездатним, єдиним джерелом доходу є його пенсія за віком, яка складає 2 000,00 грн., що свідчить про його неспроможність надавати матеріальну допомогу відповідачу натомість позивач також отримує пенсію у гарантованому державою розмірі. З огляду на наведене, позивач, посилаючись на норми ст.82 СК України та ст.273 ЦПК України, просив припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача, присуджених згідно з рішенням суду. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надіслав письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час проведення судового засідання, в суд не прибула, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслала, відзив на позовну не подала. З урахуванням положень ч.4 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення). Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 25 лютого 1989 року по 28 лютого 2015 року. Згідно з рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2015 року, ухваленим в цивільній справі №479/157/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2018 року. Згідно даних пенсійного посвідчення серії [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України 08 лютого 2018 року, [PERSON] є пенсіонером за віком, розмір його пенсії з липня 2019 року становить 2 000,00 грн., що підтверджується даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №504/02.12 від 16 жовтня 2019 року. Відповідач [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання, та отримує пенсію в розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №801/02.12 від 11 грудня 2019 року. Відповідно до положень ч. 2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. За змістом ч.3, ч.4 ст.75 СК України, вказаної вище статті непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За положеннями ч.1, ч.2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно положень ч.1, ч.3 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Положеннями ч.1 ст.82 СК України визначено, що право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Відповідно до положень ч.3 ст.82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі №428/7287/16-ц (провадження 61-10557св18), аналіз норм статей 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. В силу ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць у 2019 році для осіб, що втратили працездатність, встановлено з 01.01.2019 року - у розмірі 1497 грн., з 01.07.2019 року - у розмірі 1564 грн., з 01.12.2019 року - у розмірі 1638 грн. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності; суд приходить до висновку, що непрацездатна відповідач [PERSON] забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим для осіб відповідної категорії (непрацездатних) як на час подання позову, так і на час розгляду його судом, а тому являється такою, що не потребує матеріальної допомоги. Крім того, суд враховує, що наразі позивач [PERSON] , також є непрацездатним, та отримує в зв`язку з цим пенсію. При цьому, відповідач не підтвердила належними та допустимими доказами отримання позивачем будь-яких інших доходів, крім зазначеної пенсії. Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У відповідності до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із положеннями ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, а також враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав їх задоволення. Згідно даних квитанції №0.0.1598107197.1 АТ "ПРИВАТБАНК" від 28 січня 2020 року позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved