Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

15.01.2014 р. [PERSON] звернувся з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Спадкоємцями за законом першої черги був він та його батько [PERSON]. [PERSON] успадкував 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1149 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства; яка розташована за адресою [ADDRESS]. Права власності на 1/2 частку житлового будинку батько позивача зареєстрував 16.07.2007 року в Шахтарському БТІ, 1/2 частка була зареєстрована й позивачем. [INFO] батько позивача помер. 5.07.2013 року позивач успадкував 1/2 частку житлового будинку після смерті батька. Право власності на земельну ділянку , після прийняття спадщини , яка залишилась після смерті матері - [PERSON] позивач та його батько не зареєстрували. Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1149 гектарів з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,1000 гектарів та 0, 0149 гектарів для ведення особистого підсобного господарства. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні просив вирішити справу на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДН № 115869 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1149 гектарів , яка розташована на території Шахтарської міської ради за адресою: [ADDRESS], з яких 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0149 гектарів для ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] померла [INFO]. Спадкоємцем 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1149 гектарів , яка розташована на території Шахтарської міської ради за адресою: [ADDRESS], з яких 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0149 гектарів для ведення особистого підсобного господарства є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року. Спадкоємцем 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1149 гектарів , яка розташована на території Шахтарської міської ради за адресою: [ADDRESS], з яких 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0149 гектарів для ведення особистого підсобного господарства є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.06.2007 року. [PERSON] помер [INFO]. Постановою державного нотаріуса від 1.11.2013 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], так як за свідоцтвом про право на спадщину на земельну ділянку не відбулося державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України, визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із матеріалів справи, зокрема постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ не зареєстровано спадкодавцем у відповідному органі державної реєстрації. Питання видачі свідоцтв на право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України "Про нотаріат" та порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Підстави відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України "Про нотаріат". Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) не підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, абр уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася із проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, законом визначено чіткий перелік підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Відсутність реєстрації правовстановлюючого документу не є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1299 ЦК України встановлено: якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Вимоги щодо того, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна не можуть бути вирішальними, оскільки вказана правова норма, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин, не мала обмежень у часі щодо її застосування, тобто законом не був обмежений строк у період якого особа повинна була скористуватися своїм правом щодо державної реєстрації отриманого нею відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, ч. 5 ст. 1268 ЦК України права на спадщину. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин несправедливість процедури щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника, з огляду на що, [PERSON] не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, порушене право підлягає відновленню, а позовні вимоги задоволенню.

Outcome: approved