Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

24 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя. В позовних вимогах зазначає, що 07 березня 2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї було зроблено запис за № 354 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від цього шлюбу у сторін по справі народилось троє дітей, син - [PERSON], [INFO]; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]. В позовних вимогах зазначає, що протягом останніх років шлюбні відносини між Сторонами по справі поступово погіршились. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. В ході розгляду справи Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій останній зазначив, що відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно: квартира загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402800 гривень, яка розташована за адресою [ADDRESS], що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, право власності на яку виникло на підставі договору купівлі продажу №4785 від 30.12.2011 року; житловий будинок, який знаходиться за адресою:[ADDRESS] загальною площею 505,3 кв. метри та земельна ділянка на якій він розташований, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №13122542 від 20.11.2013 року. Посилаючись на норми Сімейного кодексу України Позивач остаточно просив розірвати шлюб між Позивачем [PERSON], та Відповідачем - [PERSON], зареєстрований 07 березня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї за актовим записом № 354. Поділити майно подружжя, яке належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Визнати право приватної власності за [PERSON] індивідуальний податковий номер [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS] на: квартиру загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402800 гривень, яка розташована за адресою [ADDRESS], право власності на яку підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №32885521 від 17.01.2012 року; житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 505,3 кв. метри, право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №13122542 від 20.11.2013 року. Позивач в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Просив його позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд здійснювати розгляд справи без її участі. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. 07 березня 2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї було зроблено запис за № 354 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від цього шлюбу у сторін по справі народилось троє дітей, син - [PERSON], [INFO]; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]. З позовних вимог, визнаних відповідачем по справі, вбачається що протягом останніх років шлюбні відносини між Сторонами по справі поступово погіршились. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. З позовної заяви також вбачається що спільні діти Позивачів по справі, після розірвання шлюбу залишаються проживати за постійним місцем проживання матері (Відповідача по справі), [ADDRESS]. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної та фізіологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Тому на підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Крім того в ході розгляду справи встановлено, що за час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно: квартира загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402800 гривень, яка розташована за адресою [ADDRESS], що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, право власності на яку виникло на підставі договору купівлі продажу №4785 від 30.12.2011 року; житловий будинок, який знаходиться за адресою:[ADDRESS] загальною площею 505,3 кв. метри та земельна ділянка на якій він розташований, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №13122542 від 20.11.2013 року. Аналізуючи норми права, що регулюють зазначені правовідносини суд виходить з наступного. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Відповідно до п. п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Перебування зазначеного спірного майна у спільній сумісній власності та його вартість сторони не оспорювали. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з позовних вимог Позивач просив визнати право приватної власності за [PERSON] індивідуальний податковий номер [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS] на: квартиру загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402800 гривень, яка розташована за адресою [ADDRESS], право власності на яку підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №32885521 від 17.01.2012 року; житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 505,3 кв. метри, право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №13122542 від 20.11.2013 року. Відповідачка в свою чергу визнала позовні вимоги в повному обсязі. За таких обставин в суду достатньо доказів вважати, що сторони дійшли згоди при поділі спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції".) Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved