Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

29 липня 2014 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду з позовною заявою про визнання правочину недійсним. В своєму позові зазначав, що 25 вересня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір № 026/13 "про представництво та надання правової допомоги". Станом на дату звернення до суду жодної дії на виконання договору відповідачем (адвокатом [PERSON].) не здійснено, сам договір укладений відповідачем без мети настання реальних наслідків, що у відповідності до ст.203 ЦК України є однією із підстав для визнання його недійсним. Крім того, договір не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому відсутній предмет договору, обов'язки сторін, відповідальність сторін та інші істотні умови. Також спірний договір не має строку його дії та строків виконання обов'язків, що призводить до відсутності правових підстав для його виконання. Сам позивач підписував спірний договір з наміром настання реальних наслідків, оскільки вніс передплату за договором. Сам відповідач з 2007 року знаходиться в стані припинення, як фізична особа - підприємець. Договір про відчуження прав на земельну ділянку сторони того договору ([PERSON] та [PERSON]) уклали самі, оскільки йшов час, а відповідач тільки "годував обіцянками", і внаслідок відсутності юридичних знань останній був визнаний Хорольським районним судом недійсним, оскільки не відповідав вимогам закону. Прохав суд визнати недійсним договір №026/13 від 25 вересня 2013 року, та стягнути з відповідача 25000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснив, що він дійсно 25 вересня 2013 року підписав з адвокатом [PERSON] письмовий договір, згідно умов якого [PERSON] мав підготувати та в подальшому супроводжувати виконання іншого договору - про відчуження прав користування земельною ділянкою, між ним та [PERSON] Вартість основного договору склала 500000 (п'ятсот тисяч), частину цих коштів, в т.ч. с/г технікою, він отримав 02 жовтня 2013 року, загалом на суму 195000 гривень. В подальшому отримував кошти ще, останні рази отримав від [PERSON] 12500 та 7500 гривень відповідно 31 березня та 12 квітня 2014 року. Вважав, що [PERSON] не виконував свої зобов'язання по договору, проте які саме - пояснити суду не зміг. Посилався також на рішення Хорольського районного суду від 20 травня 2014 року, яким було задоволено позовні вимоги його дружини - [PERSON] - та визнано недійсним договір від 02 жовтня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що в вересні 2013 року до нього звернулись [PERSON] та [PERSON] з проханням розробити договір, по якому право користування земельною ділянкою площею 50 га, яке належить [PERSON] та створеному ним фермерському господарству, перейшло б до [PERSON] та створеного ним фермерського господарства. Отримавши відповідні документи, ним як адвокатом було укладено договір з [PERSON], по якому він зобов'язувався виконати певний обсяг роботи, спрямованої на отримання [PERSON] коштів, а [PERSON] - права постійного користування землею. 02 жовтня 2013 року такий договір було підписано його сторонами, при цьому [PERSON] отримав 45000 гривень готівкою та с/г техніку на суму 150000 гривень. Загальна сума угоди склала 500000 гривень, тому він визначив розмір свого гонорару в 5% від суми угоди, тобто 25000 гривень. При цьому визначити кінцевий строк дії оспорюваного договору сторони не могли, тому що він безпосередньо пов'язувався з юридичним супроводом основного договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] В листопаді 2013 року від [PERSON] відповідач дізнався про наявність у нього боргу перед [PERSON] в розмірі 160000 гривень, що могло суттєво вплинути на хід виконання основного договору, тому від як адвокат почав представляти інтереси [PERSON] і в іншій справі, вже в Хорольському районному суді. 31 березня та 12 квітня 2014 року [PERSON] через відповідача передав [PERSON] решту коштів за 2013 рік, в сумі 20000 гривень, про що суду надано відповідні розписки. І вже пізніше він дізнався, що ще 26 березня 2014 року спочатку сам [PERSON], а потім і його дружина оскаржили в Хорольському районному суді основний договір. Виконуючи свої зобов'язання перед іншою стороною договору - тобто перед [PERSON] - відповідачем було підготовлено та подано апеляційну скаргу на рішення Хорольського районного суду від 20 травня 2014 року, яка 22 вересня поточного року була задоволена апеляційним судом Полтавської області. Вважає, що жодних законних підстав для визнання договору між ним як адвокатом та [PERSON] немає. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, перебуваючи в межах позовних вимог та дотримуючись принципів змагальності сторін й диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Суд відповідно до вимог статті 212 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з статтею 60 частина 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. В ході судового розгляду даної справи встановлено та об'єктивно підтверджено її матеріалами, що [PERSON] з 02 березня 2006 року по даний час здійснює діяльність як адвокат, про що ним суду надано відповідне Свідоцтво (а.с.22). Припинення підприємницької діяльності та виключення його з реєстру фізичних осіб - підприємців правового значення для вирішення спору не мають, оскільки оспорюваний договір (а.с.3) він укладав саме як адвокат, з зазначенням своїх даних як адвоката та прикладенням печатки адвоката. Квитанція про отримання коштів (а.с.63) теж видана ним саме як адвокатом, а не як приватним підприємцем. 25 вересня 2013 року між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено письмовий договір №026/13 (а.с.3), згідно умов якого відповідач [PERSON] зобов'язувався захищати та представляти законні права та інтереси [PERSON] як сторони в угоді з [PERSON] щодо переоформлення на останнього земельної ділянки площею 50 га в Хорольському районі. Саме відповідачем адвокатом [PERSON] було розроблено договір (а.с.31), який 02 жовтня 20132 року і було підписано як [PERSON], так і [PERSON] На виконання умов цього договору позивач [PERSON] отримав 45000 гривень та с/г техніку на сум у 150000 гривень, а всього в день підписання договору отримав майна та коштів на суму 195000 гривень, що підтверджується власноручно зробленими ним записами в договорі та не заперечується самим [PERSON] В подальшому [PERSON] отримував інші кошти, останні 20000 гривень він отримав двома частинами 31 березня та 12 квітня 2014 року, про що свідчать його власноручні розписки (а.с.64, 65) та ним не заперечується. Тобто до 12 квітня поточного року [PERSON] виконував ті зобов'язання, які на нього покладались сторонами по основній угоді. 26 березня 2014 року сам [PERSON] вже звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору між ним та [PERSON] (а.с.26, 27), а в подальшому цей же договір оспорила і його дружина. (а.с.28). Рішенням Хорольського районного суду від 20 травня 2014 року (а.с.7 - 9) вказаний договір визнано недійсним через невідповідність його вимогам законодавства. Однак рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22 вересня 2014 року (а.с.50 - 53) апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, вищевказане рішення Хорольського районного суду скасовано, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено через безпідставність та необгрунтованість вимог. Таким чином, апеляційним судом Полтавської області надано правову оцінку законності договору від 02 жовтня 2014 року. Що стосується строків виконання своїх зобов'язань по договору №026/13, то слід зазначити про його зв'язок з договором від 02 жовтня 2013 року, оскільки предметом оспорюваного правочину є юридичний супровід основного договору, в якому п.5.4.4 визначено строк останньої сплати коштів - 01 грудня 2015 року. Однією з особливостей правочинів, які укладаються між адвокатами та їх клієнтами, є те, що сторони наперед об'єктивно не можуть визначити точну дату закінчення його дії, і пов'язують її з настанням певної події (закінчення розгляду цивільної, господарської справи, завершення досудового чи судового слідства по конкретним кримінальним справам, тощо), що не суперечить вимогам ст.252 ч.2 ЦК України. Укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON] договір теж відповідає вказаним вимогам. Посилання позивача [PERSON] на те, що адвокатом [PERSON] не вчинено жодної дії на виконання своїх зобов'язань по оспорюваному договору, суперечить як поясненням самого [PERSON] в суді, так і матеріалам справи, зокрема, [PERSON] визнав, що договір з [PERSON] готував саме [PERSON], що саме він приймав участь в іншій справі за позовом [PERSON] з метою недопущення арешту майна позивача, а сам позивач ще навесні 2014 року продовжував отримувати від [PERSON] кошти в рахунок оплати по основному договору. Таким чином, жодних належних та допустимих доказів того, що адвокат [PERSON] ухилився від виконання своїх зобов'язань по договору, позивач не надав. За таких обставин суд не знаходить правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed