Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі позивач зареєстрована та постійно мешкає. Окрім неї, в даній квартирі також зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є її рідними братами. Дана квартира не приватизована, особистий рахунок по оплаті житлового-комунальних послуг відкрито на ім'я позивача. Вказане підтверджено відомостями з довідки про склад сім'ї та прописку виконавчого комітету Васищівської селищної ради за вих. №769 від 18.08.2017, відповіддю Державного житлово-комунального господарства Васищівської селищної ради за вих. №8 від 30.10.2017 та довідкою ТОВ «Комунсервіс-12ЛО» за вих. №40 від 29.09.2017. Відповідачі у справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в даній квартирі вже більше ніж 10 років, їх речей та спального місця в квартирі не має. Перешкод у користуванні квартирою позивач відповідачам не чинить. Відтак, позивач згідно вимог статей 6, 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР вважає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS], внаслідок відсутності за даною адресою без поважних причин понад шість місяців. При цьому позивачем вказано, що наявність місця реєстрації її братів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані, але не мешкають у квартирі, змушує позивача сплачувати додаткові грошові кошти за оплату надмірних комунальних послуг, які не надаються, але не нараховуються за них. Відповідачі не сплачують комунальні послуги, не беруть ніякої участі в утриманні квартири, а сьогоднішнє місце знаходження та місце проживання позивачу не відоме. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 07.12.2017 відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Відповідно до п.11 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції 03.10.2017, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, заяви та скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року призначено у даній справі проведення підготовчого засідання 16 березня 2018 року, в порядку загального позовного провадження. 16 березня 2018 року справа знята з розгляду у зв'язку із знаходженням судді у відпустці з 12.03.2018 по 30.03.2018 включно та слухання справи призначено на 10.04.2018. За наслідками повторного автоматизованого розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який був проведено в зв'язку наданням судді Харківського районного суду Харківської області Юдіну Є.О. відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.04.2018 по 15.11.2018 та відповідно до розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/27 від 04.04.18, на підстав протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2018 вищевказана справа передана судді Шинкарчуку Я.А. Згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2018 року дана цивільна справа прийнята до провадження судді Шинкарчука Я.А. 10 квітня 2018року справа знята з розгляду у зв'язку із занятістю судді в іншому процесі, та слухання справи призначено на 13.04.2018. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 травня 2018 року. 15 травня 2018року справа знята з розгляду у зв'язку із перебування судді в нарадчій кімнаті за результатами розгляду іншої справи та слухання справи призначено на 04.06.2018. Судове засідання призначене на 04.06.2018 було відкладено у зв'язку з неявкою усіх учасників процесу та призначено на 27 червня 2018 року. В судове засідання 27 червня 2018 року позивач [PERSON] не з'явилась, проте надала до суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглядати дату справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Від її представника [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 18.06.2017, також до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій ним зокрема вказано, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повторно не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку частини десятої статті 187 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в їх відсутність не надали, відзивів на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до вимог частин першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними права не допускається. У відповідності до вимог частин сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно вимог частини одинадцятої приведеної статті ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відтак, враховуючи повторну неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзивів, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Від представника третьої особи - Васищівського селищного голови Двойнікова С.Л. до суду надійшла заява, в якій вказано, що селищна рада просить суд розглядати дану справу у відсутність представника селищної ради та за наявними в матеріалах справи доказами. Від третьої особи - [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вказано, що останній підтверджує обставини викладенні в позовній заяві, проти позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу у його відсутність. Від третьої особи - [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вказано, що останній підтверджує обставини викладенні в позовній заяві, проти позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу у його відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами частин третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області ІV сесії VІІ скликання від 29 січня 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, в'їздів смт Васищеве» [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. Згідно довідки за вих. №418 від 11.04.2018, виданої виконавчим комітетом Васищівської селищної ради, [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], має такий склад сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є її братами. Вказане підтверджено також відомостями з відповіді Державного житлово-комунального господарства Васищівської селищної ради за вих. №8 від 30.10.2017. У відповідності до інформації викладеної у довідці ТОВ «Комунсервіс-12ЛО» за вих. №40 від 29.09.2017, квартира за адресою [ADDRESS], не приватизована та знаходиться в комунальній власності Васищевської селищної ради, балансоутримувачем є Васищевське ДЖКГ, виконавцем послуг по обслуговуванню квартири займається ТОВ «Комунсервіс-12ЛО», згідно договору від 01.07.2014 на утримання житлових будинку і прибудинкових територій між Васищевською селищною радою та ТОВ «Комунсервіс-12ЛО». Як вбачається з договору про надання послуг з централізованого водопостачання від 22.07.2017, з договору про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання від 09.06.2018, договору про користування електричною енергією №13235 від 03.03.2015 та відповіді з ПАТ «Харківгаз» від 15.06.2018, а також численних рахунків про сплату витрат за комунальними платежами, особисті рахунки на сплату комунальних витрат за адресою: [ADDRESS], оформлені на ім'я [PERSON]. Позивачем в позовній заяві вказано, що відповідачі у даній справі, а саме, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в даній квартирі вже більше ніж 10 років, їх речей та спального місця в квартирі не має. Перешкод у користуванні квартирою позивач відповідачам не чинить. На підтвердження обставини, що відповідачі за місцем реєстрації не мешкають більш ніж 10 років, а також що зі сторони позивача не чиняться ніякі перешкоди для їхнього проживання у спірній квартирі, до суду надано такі документи: акт депутата Васищівської селищної ради від 03.08.2017; відповідь Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги сел.Васищеве Харківського району» вих.№296Р від 05.10.2017; відповідь Харківської дирекції Поштамп - Центру поштового зв'язку Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 7 вих.№07-1419 від 12.10.2017; відповідь Харківського ВП ГУНП в Харківській області за вих.№74,75 АЗ/119-90/02/25-2017 від 19.10.2017; відповідь Васищівської селищної ради №936/02-25 від 04.10.2017; відповідь ТОВ «Комунсервіс-12ЛО» №45 від 11.10.2017. Позивачем підстава звернення до суду з відповідним позовом окреслена як те, що наявність місця реєстрації її братів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані, але не мешкають у спірній квартирі, змушує позивача сплачувати додаткові грошові кошти за оплату надмірних комунальних послуг, які н е надаються, але нараховуються за кількістю зареєстрованих у квартирі осіб. Частинами першою та третьою статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положення цього конституційного принципу закріплені у частині четвертій статті 9 ЖК Української РСР, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частин першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 частини третьої, частини четвертої статті 71 цього Кодексу. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (частина перша статті 61 ЖК Української РСР). В силу положень статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Із норм частин першої та другої статті 71 ЖК Української РСР слідує, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Зі статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вкачається, що поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено з протоколів отримання відомостей в порядку п.7 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 12.06.2018, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідачі у справі не мешкають за адресою: [ADDRESS], близько 10 років, їх особистих речей у квартирі немає. Дата обставина підтверджена також актом від 03.08.2017 складеним депутатом Васищівської селищної ради Золотько М.М. Поважності причин відсутності відповідачів понад встановлений законом строк за зареєстрованим місцем їх мешкання, судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів, в рівних частинах з кожного, на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved