Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання новозбудованого нерухомого майна спільною сумісною власністю із визначенням часток у спільному сумісному майні, про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна та його розподілу в натурі. В обґрунтування позову зазначає, що з громадянином [PERSON] , [INFO] , позивачка [PERSON] , [INFO] , перебувала в зареєстрованому шлюбі з 31.10.2004 року, який на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2015 року по цивільній справі №305/771/15-4 було розірвано. Рішення суду відповідно до положень ч. 3 ст. 104 СК України, ч. 1 ст. 223 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 р.) набуло законної сили, а позивачка після реєстрації розірвання шлюбу залишила за собою прізвище « [PERSON] », взяте нею при реєстрації одруження. Від даного шлюбу в сторін народилося троє дітей: син, [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на день звернення позивачки до суду є неповнолітніми особами, знаходяться на утриманні та вихованні матері. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №646290, виданого на підставі рішення 12 сесії 16 скликання Білинської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області №156 від 23.02.2012 р., громадяни [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) являються співвласниками в рівних частинах по 1/2 (одній другій) кожен земельної ділянки площею 0,0300 (нуль цілих три соті) гектара, яка розташована в урочищі « [ADDRESS] , цільовим призначенням якої являється - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: 2123680601:02:002:0064. За час проживання в шлюбі, сторонами відповідно до Будівельного паспорта на житловий будинок на земельній ділянці [ADDRESS] , було збудовано капітальну нерухому споруду - житловий будинок, якому відповідно до рішення виконавчого комітету Білинської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №30 від 30.10.2018 року «Про присвоєння поштової адреси» було присвоєно адресу: [ADDRESS] . 07 липня 2018 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] на зазначене нерухоме майно було виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок та відкрито інвентаризаційну справу за №142. Згідно зі зведеним актом вартості, характеристики будинків, господарських будівель споруд, експлікації приміщень до плану житлового будинку зазначене нерухоме майно являє собою капітальну нерухому споруду інвентаризаційною вартістю 490555 (чотириста дев`яносто тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень, року побудови - 2015, загальною площею по будинку 87,2 (вісімдесят сім цілих дві десяті) кв.м, з яких 30,4 (тридцять цілих чотири десяті) кв. м - житлова. Звернення позивачки до суду із зазначеними позовними вимогами щодо визнання новозбудованого нерухомого майна спільною сумісною власністю із визначенням часток у спільному сумісному майні, з наступним визнанням за нею права власності на 1/2 частину цього майна та його розподілу зумовлене невизнанням відповідачем, [PERSON] , цих вимог, в тому числі, його небажанням оформити такі права в порядку, визначеному чинним законодавством. Згідно з копією Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, поданої громадянами [PERSON] та [PERSON] до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, зареєстрованій в управлінні 17.07.2018 року за №315141181980766, житловий будинок [ADDRESS] , вважається закінчений будівництвом об`єктом, готовим до експлуатації. У місяці 2019 року позивачка звернулася до Сектору з питань державної реєстрації Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області (місто Рахів, вулиця Миру, будинок № 1, Закарпатської області) із заявою про реєстрацію права власності на новозбудований житловий будинок, співвласником якого спільно із громадянином [PERSON] вона являється. Листом за вихідним №12/01-14 від 03.04.2019 р. за підписом завідувача сектору Делятинчука А.І. позивачку було повідомлено про необхідність спільного з відповідачем/співзабудовником, [PERSON] , звернення до сектору з питання реєстрації прав власності на зазначене нерухоме майно. На письмову пропозицію, надіслану позивачкою в порядку ст. 36 ЦПК України громадянину [PERSON] щодо досудового врегулювання даного спору, останній не відреагував, що свідчить про існування між сторонами цивільно правового спору, в тому числі, щодо невизнання відповідачем за позивачкою такого права. Зазначену пропозицію відповідач отримав 25.04.2019 р. Позивачка, в порядку та строки, визначені чинним законодавством щодо державної реєстрації новозбудованого майна звернулася до суб`єкта державної реєстрації прав із заявою здійснення такої реєстрації та видачі їй на підставі поданих для розгляду документів відповідного витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. У зв`язку із відсутністю письмової заяви (договору) співвласників [PERSON] та [PERSON] щодо розподілу часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] (державна реєстрація проводиться стосовно майна, що набувається у спільну часткову власність), суб`єктом державної реєстрації дій з приводу реєстрації нерухомого майна проведено не було та роз`яснено порядок оформлення таких речових прав шляхом подачі спільної заяви власниками/забудовниками. Оскільки, бездіяльністю відповідача [PERSON] не визнається право позивачки, в тому числі, на частину новозбудованого житлового будинку, вирішення даного цивільно-правового спору являється можливим лише в судовому порядку шляхом винесення судом відповідного судового рішення про повне задоволення позовних вимог з правових підстав та об`єктивних доводів, зазначених в даній позовній заяві\-. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема, у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позову, за забезпечення позову та доказів, сплату процесуальних витрат, в тому числі, за надання професійної правничої допомоги тощо становить загальну грошову суму в розмірі близько 15 000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень. Вживання заходів досудового врегулювання спору не дало для позивачки позитивного результату. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України при задоволенні цивільного позову в повному обсязі всі судові витрати, понесені позивачкою, слід стягнути на її користь із відповідачів в солідарному порядку. Враховуючи наведене позивачка просить визнати новозбудований житловий будинок [ADDRESS] , року побудови - 2015, загальною площею по будинку - 87,2 (вісімдесят сім цілих дві десятих) кв.м, з яких 30.4 (тридцять цілих чотири десяті) кв.м - житлова площа, спільною сумісною власністю громадянина [PERSON] , [INFO] , та громадянки [PERSON] , [INFO] , із визначенням рівних часток у спільному сумісному майні по 1/2 (одній другій) за кожним. Визнати за громадянкою [PERSON] , [INFO] , мешканкою [ADDRESS] (номер картки платника податків - [NUMBER] ) право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [ADDRESS] . Визначити порядок користування та володіння громадянкою [PERSON] , [INFO] , та громадянином [PERSON] , [INFO] , житловим будинком [ADDRESS] , року побудови - 2015, загальною площею по будинку - 87,2 (вісімдесят сім цілих дві десятих) кв.м, з яких 30,4 (тридцять цілих чотири десяті) кв.м - житлова площа, шляхом розподілу цього майна в натурі згідно з яким: залишити у власності (володінні, користуванні) громадянки [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності приміщення будинку [ADDRESS] підвального приміщення, які згідно з технічним паспортом являють собою відповідно: коридор, кімнату, санвузол та підвальне приміщення загальною площею 45,10 кв.м., що становитиме 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, зобов`язавши [PERSON] власними силами та за власні кошти демонтувати (замурувати) дверні отвори між приміщеннями № №1-1 та 1-2 першого поверху та між підвальними приміщеннями №№1 та 2, з наступним облаштуванням вхідного дверного отвору до підвального приміщення №2 з місцем його розташування на власний розсуд із дотриманням ДБН 360-92** Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень. 3алишити у власності (володінні, користуванні) громадянина [PERSON] , [INFO] на праві приватної власності приміщення будинку [ADDRESS] підвального приміщення, які згідно з технічним паспортом являють собою відповідно: кухню, кімнату та підвальне приміщення загальною площею 42,10 кв.м., що становитиме 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, з наступним облаштуванням [PERSON] власними силами та за власні кошти вхідного дверного отвору до приміщення №1-2 або 1-3 місцем його розташування на власний розсуд із дотриманням ДБН 360-92* Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень. Вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивачки сплачені нею судові витрати в загальній сумі 5989, 58 грн, які являють собою судові витрати в сумі 3989,58 грн та 2000 грн за виготовлення технічної документації. Ухвалою Рахівського районного суду від 20.06.2019 було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідачі відзиву на позов не подали. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, [PERSON] 01.12.2021 подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , та його представник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Представники відповідача - виконкому Рахівської міської ради та третьої особи - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що Відповідач у встановлений законом строк відзиву не подав, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що Позивачка, [PERSON] , перебувала у шлюбі з [PERSON] з 31.10.2004 року, який на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2015 року по цивільній справі №305/771/15-4 було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 23.06.2015. Відповідно до статті 61 СК України в редакції, чинній станом на 02 жовтня 2007 року, не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки. Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" N 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. З урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в проміжок часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 провадження № 61-29004 св 18. Отже, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №646290, виданого на підставі рішення 12 сесії 16 скликання Білинської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області №156 від 23.02.2012 р., громадянин [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) являються співвласниками в рівних частинах по 1/2 (одній другій) кожен земельної ділянки площею 0,0300 (нуль цілих три сотих) гектара, яка розташована в урочищі « [ADDRESS] , цільовим призначенням якої являється - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: 2123680601:02:002:0064. Наведене підтверджується копією Технічної документації із землеустрою щодо її складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку та копією Державного акта на право власності на земельну ділянку зі списком співвласників земельної ділянки, які додані до матеріалів позовної заяви. За час проживання в шлюбі, сторонами відповідно до Будівельного паспорта на житловий будинок на земельній ділянці [ADDRESS] , було збудовано капітальну нерухому споруду - житловий будинок, якому відповідно до рішення виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №30 від 30.10.2018 року «Про присвоєння поштової адреси» було присвоєно адресу: [ADDRESS] . Фізичною особою-підприємцем [PERSON] 07 липня 2018 року на зазначене нерухоме майно було виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок та відкрито інвентаризаційну справу за №142. Відповідно до зведеного акту вартості, характеристики будинків, господарських будівель споруд, експлікації приміщень до плану житлового будинку зазначене нерухоме майно являє собою капітальну нерухому споруду інвентаризаційною вартістю 490555 (чотириста дев`яносто тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень, року побудови - 2015, загальною площею по будинку 87,2 (вісімдесят сім цілих дві десятих) кв.м, з яких 30,4 (тридцять цілих чотири десяті) кв. м - житлова., що підтверджено будівельним паспортом на житловий будинок на земельній ділянці [ADDRESS] , урочище «Штивірський» (замовники: [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] )); технічним паспортом на житловий будинок село Білин (замовники: [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] )); повідомленням про початок виконання будівельних робіт ЗК 062151870432, поданим до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області (заявники: [PERSON] (паспорт [NUMBER] , вид. 22.03.2000 р. [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ), [PERSON] (паспорт [NUMBER] , вид. 31.10.2014 р. [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] )); -довідка виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області №379 від 23.11.2018 року; актом обстеження житлово-побутових умов проживання громадянки [PERSON] , складений депутатами Білинської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області 06.03.2018 р. За змістом ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи положення вказаної статті, оскільки житловий будинок та земельна ділянка кадастровий номер: 2123680601:02:002:0064, що розташовані в урочищі « [ADDRESS] набуті у власність [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі, таке нерухоме майно належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя у рівних частках. Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору чи існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна до суду не надано. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Звернення позивачки до суду із зазначеними позовними вимогами щодо визнання новозбудованого нерухомого майна спільною сумісною власністю із визначенням часток у спільному сумісному майні, з наступним визнанням за нею права власності на 1/2 частину цього майна та його розподілу зумовлене невизнанням відповідачем, [PERSON] , цих вимог, в тому числі, його небажанням оформити такі права в порядку, визначеному чинним законодавством, отже даний спір виник саме із-за небажання [PERSON] провести державну реєстрацію житлового будинку, що був збудований у шлюбі з Позивачкою, що підтверджено пропозицією [PERSON] про вирішення даного спору в досудовому порядку протягом десятиденного строку, яка була направлена [PERSON] 23.04.2019 року та на яку останній не відреагував. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналізуючи матеріали справи та зважаючи на інші об`єктивні обставини, які є суттєвими при розгляді даного цивільно-правового спору, слід зазначати, що Позивачка, в порядку та строки, визначені чинним законодавством щодо державної реєстрації новозбудованого майна звернулася до суб`єкта державної реєстрації прав із заявою здійснення такої реєстрації та видачі їй на підставі поданих для розгляду документів відповідного витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Згідно з положеннями п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав провадиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. У зв`язку із відсутністю письмової заяви (договору) співвласників [PERSON] та [PERSON] щодо розподілу часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] (державна реєстрація проводиться стосовно майна, що набувається у спільну часткову власність), суб`єктом державної реєстрації дій з приводу реєстрації нерухомого майна проведено не було та роз`яснено порядок оформлення таких речових прав шляхом подачі спільної заяви власниками/забудовниками. Оскільки, бездіяльністю відповідача [PERSON] не визнається право позивачки, зокрема на частину новозбудованого житлового будинку, тому таке право позивачки підлягає захисту. Що стосується варіанту розподілу житлового будинку в натурі, то тут слід зазначити таке. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно зі ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як визначено статтею 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, відповідно до якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Отже, оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 83 ч. 3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача, на думку суду, свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції у визначений судом строк, який в даному випадку був встановлений протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви й доданими до неї документами. [PERSON] запропонувала свій варіант розподілу такий: залишити у власності (володінні, користуванні) громадянки [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності приміщення будинку [ADDRESS] підвального приміщення, які згідно з технічним паспортом являють собою відповідно: коридор, кімнату, санвузол та підвальне приміщення загальною площею 45,10 кв.м., що становитиме Ѕ (одну другу) частину житлового будинку зобов`язавши [PERSON] власними силами та за власні кошти демонтувати (замурувати) дверні отвори між приміщеннями № №1-1 та 1-2 першого поверху та між підвальними приміщеннями №№1 та 2, з наступним облаштуванням вхідного дверного отвору до підвального приміщення №2 з місцем його розташування на власний розсуд із дотриманням ДБН 360-92** Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень. 3алишити у власності (володінні, користуванні) громадянина [PERSON] , [INFO] на праві приватної власності приміщення будинку [ADDRESS] підвального приміщення, які згідно з технічним паспортом являють собою відповідно: кухню, кімнату та підвальне приміщення загальною площею 42,10 кв.м., що становитиме Ѕ (одну другу) частину житлового будинку, з наступним облаштуванням [PERSON] власними силами та за власні кошти вхідного дверного отвору до приміщення №1-2 або 1-3 місцем його розташування на власний розсуд із дотриманням ДБН 360-92* Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень. Відповідач свого варіанту розподілу будинку не запропонував, як і не звертався до суду із заявою про призначення експертизи для встановлення можливого розподілу будинку між сторонами. Суд погоджується із варіантом, запропонованим [PERSON] , такий є справедливим варіантом розподілу спірного житлового будинку, оскільки не буде порушено рівність часток подружжя, він найбільше відповідатиме інтересам сторін та є можливим, тому що виходячи з технічного паспорту на житловий будинок, можливість такого розподілу є очевидною. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачка в межах даної справи просила вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши солідарно з Відповідачів в її користь 5989,58 грн, з яких 3989,58 грн судові витрати та 2000 гривень за виготовлення технічної документації. Суд вважає, що 2000 гривень за виготовлення технічної документації не належить до судових витрат, тому такі до стягнення з Відповідачів не підлягають. Судові витрати в сумі 3989,58 гривні, які понесла [PERSON] підтверджені квитанціями про сплату судового збору при пред`явленні даного позову й такі, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню в користь позивачки. [PERSON] у позовній заяві просила витрати стягнути солідарно з Відповідачів, тобто [PERSON] та виконавчого комітету Рахівської міської ради, яка є правонаступником первісного Відповідача - виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. Сільський голова села Білин Микола Сагайда 09.10.2019 надіслав суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] , але одночасно заперечував щодо стягнення з Білинської сільської ради судових витрат, оскільки виконавчий комітет Білинської сільської ради жодних незаконних дій щодо виготовлення документації на житловий будинок та земельну ділянку, які являються предметом позову, не вчиняв. Відповідно до ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи, що саме поведінка [PERSON] в даному спорі призвела до необхідності звернення [PERSON] до суду для вирішення даного спору, зі сторони виконавчого комітету жодних дій, які б перешкоджали вирішенню питання реєстрації та розподілу майна між [PERSON] та [PERSON] , не здійснювалося, тому суд вважає, що справедливим та підставним буде стягнути судові витрати саме з Відповідача [PERSON] в користь позивачки.

Outcome: approved