Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову вказує, що 28.09.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до неї (позивачки [PERSON]С.) про припинення стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та Максима, [INFO] в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, які були присуджені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2014 року. В своїй позовній заяві відповідач [PERSON] на твердження про те, що «починаючи з 01 травня 2016 року відповідачка виїхала за кордон на постійне місце проживання, не приймає участь у вихованні дітей, отримані кошти витрачає на власний розсуд. Діти проживають разом зі мною та знаходяться на моєму повному утриманні» жодних доказів на ці твердження не надав. Вважає зазначену інформацію негативною, неправдивою, такою, що вводить в оману та підлягає до спростуванню, оскільки створює уявлення про неї, як про особу, яка не виконує своїх обовязків щодо дітей. На спростування вказаної інформації зазначає, що вона є громадянкою України, зареєстро\-вана та проживає за адресою: [INFO], перебу\-ває у трудових відносинах з ТОВ «ПРЕССА ОТ И ДО», а саме працює на посаді Генерального директора. З 29.04.2016 року по 25.06.2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. В період з 01.08.2016 року по 04.05.2017 року є студентом денного відділення навчального закладу SOLEX College, 350 Е Dundee Rd, Wheeling, IL 60090, USA, за програмою «Інтенсивний курс англійської мо\-ви». В період підготовки та навчання неодноразово перебувала в Черкасах (з 19.05.2016 року по 08.07.2016 року, з 24.12.2016 року по 15.01.2017 року, з 04.03.2017 року по 10.03.2017 року, та з 13.05.2017 року по 17.06.2017 року. В ці періоди діти проживали разом з нею та знаходились на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] не виконує рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.11.2014 року про стягнення з нього на користь позивача [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05.06.2014 року та до досягнення дітьми повноліття, не перераховує аліменти на відкриті позивачем [PERSON] в AT «УкрСиббанк» соціальні карткові рахунки, у зв'язку з чим станом на 18.01.2017 року виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 13896 грн. 46 коп., тому вона змушена була відкрити в ПАТ КБ «Приватбанк» картрахунок «ЮНІОР» на ім'я сина [PERSON], та регулярно поповнювати його за рахунок власних коштів. А тому, просить визнати недостовірною, такою що порушує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену в позовній заяві [PERSON] від 28.09.2016 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси наступного змісту: «починаючи з 01 травня 2016 року відповідачка виїхала за кордон на постійне місце проживання, не приймає участь у вихованні дітей, отримані кошти витрачає на власний розсуд. Діти проживають разом зі мною та знаходяться на моєму утриманні»; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 640 грн. та 10 грн. комісії банку. В судовому засіданні 27.06.2017 року представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні 11.07.2017 року представники позивачки [PERSON] [PERSON], [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили їх задовольнити. В судових засіданнях 27.06.2017 року та 11.07.2017 року відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] також пояснив, що позивачка в звязку з навчанням проживає за кордоном, а діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Тому не вважає, що викладена ним в позові інформація є недостовірною. Адвокат [PERSON] заперечуючи проти задоволення позову, просив суд врахувати висновки, викладені в п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 про те, що інформація, зазначена в позовній заяві чи в іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах, тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Також пояснив, що інформація, яку позивачка просить спростувати, була підставою предявленого [PERSON] позову, вона стосувалася його предмета та була доказом у справі, тому не може бути визнана судом недостовірною. \~\~\~\~ Заслухавши пояснення представників позивачки [PERSON] [PERSON], [PERSON], пояснення відповідача [PERSON], його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Крім того, в п. 19 вищезгаданої постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до\~ст. 30 Закону №2657-ХІІ\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 28.09.2016 року [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, які стягувалися з нього за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2014 року на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та Максима , [INFO] у розмірі по 800 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У вказаному позові, а саме в абзаці третьому його описової частини, позивач [PERSON] вказав наступне: «Однак, починаючи з 01 травня 2016 року відповідачка виїхала за кордон на постійне місце проживання, не приймає участь у вихованні дітей, отримані кошти витрачає на власний розсуд. Діти проживають разом зі мною та знаходяться на моєму повному утриманні, що підтверджено актом від 19 вересня 2016 року». Вказана інформація була підставою предявленого [PERSON] позову від 28.09.2016 року про припинення стягнення аліментів, вона стосувалася його предмета та в подальшому була предметом апеляційного перегляду. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Як зазначено в п. 16-17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації (п. 16). Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом (п. 17). Оскільки інформація, яку просить спростувати позивачка [PERSON], була викладена [PERSON] в позовній заяві від 28.09.2016 року і вона була підставою предявлення позову, стосувалася його предмета, а так само була предметом апеляційного перегляду, вона не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації. До того ж, в судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось представниками позивачки [PERSON], що остання в період з 01.08.2016 року по 04.05.2017 року є студенткою денного відділення навчального закладу SOLEX College, 350 Е Dundee Rd, Wheeling, IL 60090, USA, за програмою «Інтенсивний курс англійської мо\-ви», в звязку з чим в період підготовки та навчання проживає за кордоном, але неодноразово приїзджала в Черкаси. З самої позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] приїжджала в Черкаси в такі періоди: з 19.05.2016 року по 08.07.2016 року, з 24.12.2016 року по 15.01.2017 року, з 04.03.2017 року по 10.03.2017 року, та з 13.05.2017 року по 17.06.2017 року, що складає 87 днів, починаючи з 01.05.2016 року. Тому висновки відповідача [PERSON] про те, що позивачка [PERSON] виїхала за кордон на постійне, а не тимчасове, проживання є лише його судженнями, з огляду на тривалість проживання позивачки за кордоном. Також в судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти (син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]) в дійсності, починаючи з 01.05.2016 року проживали разом з відповідачем [PERSON] і до даного часу проживають разом з ним, відповідно і знаходяться на його утриманні. Тому інформація, викладена в позові, щодо знаходження дітей на утриманні відповідача [PERSON] також не може вважатися недостовірною. Докази того, що позивачка [PERSON] в період з 01.05.2016 року по 28.09.2016 року також брала участь в утриманні дітей, направляючи грошові перекази на картковий рахунок, відкритий на імя дитини [PERSON] (за вказаний період було перераховано 1810 грн.) також не вказують на те, що викладена в позові інформація є недостовірною, оскільки остання, в силу норм СК України, зобовязана брати участь в утриманні неповнолітніх дітей, до того ж вказаний картковий рахунок відкритий безпосередньо на імя дитини, тому відповідач [PERSON] міг і не знати про його існування та надходження на нього коштів від позивачки. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації.

Outcome: dismissed