Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Луганського обласного управління про визнання договорів поруки припиненими, зобов'язання зняти обмеження з карток, відшкодування моральної шкоди, третя особа - [PERSON], посилаючись на наступне. 07 лютого 2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 969223 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки та додатковий договір № 1 до нього від 01 серпня 2013 року відповідно до умов якого банк встановив [PERSON] кредит у сумі 30000,00 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Відповідно до п. 3.3 зазначеного договору, клієнт зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі в разі: закінчення строку дії платіжної картки; звільнення з організації з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб з використанням платіжних карток. [PERSON] працювала на посаді судді Новоайдарського районного суду Луганської області у період з 16 серпня 2010 року по 22 березня 2016 року. 01 серпня 2013 року між позивачем [PERSON], відповідачем - Луганським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» та третьою особою - [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за додатковою угодою № 1 до договору № 969223 від 07.02.2013 року та відповідати перед кредитором по зобов'язаннях боржника по договору № 969223 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки та додатковому договору до нього від 01.08.2013 року. 01 серпня 2013 року між позивачем [PERSON], відповідачем - Луганським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» та третьою особою - [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] зобов'язань за додатковою угодою № 1 до договору № 969223 від 07.02.2013 року та відповідати перед кредитором по зобов'язаннях боржника по договору № 969223 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки та додатковому договору до нього від 01.08.2013 року. Відповідно до п. 1.1 договору поруки позивачі зобов'язались перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання третьою особою зобов'язання за договором, а саме: погашення основної суми кредиту в сумі 30000,00 грн. та процентів за користування кредитом із розрахунку 24% річних. Відповідно до п. 4.2 договору поруки, порука припиняється якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за договором по БПК не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до повідомлення від Луганського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» на звернення позивача [PERSON], останні платежі за кредитом третьою особою були здійсненні в березні 2014 року, оскільки [PERSON] в подальшому була відсутня на роботі, заробітна плата їй не нараховувалась та Указом Президента України № 98/2016 від 16 березня 2016 року, відповідно до пунктів 1 і 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України остання звільнена з посади. Позивачі вважають, що відповідачем не дотримано строків, передбачених ст. 559 ЦК України, оскільки договір поруки встановив його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань, а тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, якими визначено 6-місячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя, який банком було пропущено. У грудні 2016 року позивачам було заблоковано рахунки на платіжних картках (пенсійній та зарплатній) через наявність заборгованості за договором № 969323 від 07.02.2013 року, про що було зазначено у повідомленні. Така дія Державного банку перешкоджає в користуванні власними коштами, що має наслідком завдання моральної шкоди, яка полягає у душевних та моральних стражданнях, пов'язаних з неможливістю гідного матеріального забезпечення своєї родини та використання власних грошових коштів. Адже кошти - пенсійне забезпечення, яке надходило на особистий рахунок позивача [PERSON], були єдиним джерелом його доходів. На його утриманні знаходиться безробітна дружина та малолітня дитина. Через статус внутрішньо переміщеної особи, йому доводиться наймати квартиру, кошти на яку забезпечувались пенсією. Також хвороба дитини у цей час спричинила додаткові витрати, які були одержані в борг. Позивачу [PERSON] також протиправно на зарплатній картці було встановлено обмеження через наявність заборгованості за основним договором, укладеним з боржником [PERSON] У зв'язку із вищевикладеним, позивачі просять суд: - визнати припиненими договір поруки від 01.08.2013 року, укладений між [PERSON], ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10012/07 філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON], та договір поруки від 01.08.2013 року, укладений між [PERSON], ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10012/07 філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON]; - зобов'язати ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Луганське обласне управління зняти обмеження (розблокувати) з пенсійної картки № [NUMBER] [PERSON] та заробітної картки № [NUMBER] [PERSON]; - стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Луганське обласне управління на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.; - стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Луганське обласне управління на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн. В судовому засіданні 23.11.2017 року позивачі присутні не були, надали заяви про розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні 14.11.2017 року позивач [PERSON] додатково пояснив, що його пенсійна картка була заблокована приблизно наприкінці грудня 2016 року, в той час коли він оплачував лікування своєї 20-ти річної доньки після ДТП, яке сталося в 2013 році. Крім того, його семирічна донька також потребує постійного лікування. Також, через блокування пенсійної картки та відсутність на ній коштів він був змушений взимку 2017 року змінити місце проживання в м. Харкові та позичити 18000 грн. в борг у свого брата. Разом з тим позивач визнав, що 06.09.2017 року його пенсійна картка дійсно була розблокована і він нею досі безперешкодно користується. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, які викладені в письмових запереченнях проти позову. Додатково вказала, що відповідно до терміну «строк виконання зобов'язання», визначеному у зазначених договорах поруки, строк виконання зобов'язання - встановлений договором по БПК строк до закінчення якого боржник зобов'язаний в порядку, визначеному в договорі по БПК, здійснити ті чи інші виплати на користь кредитора. Відповідно до умов укладеного договору по БПК договір не передбачає повернення кредиту щомісячними платежами, окрім процентів за користування кредитом. При цьому, за договором по БПК наявна заборгованість тільки зі сплати основної суми кредиту, яка повинна бути сплачена у виключних випадках, встановлених п. 3.3 договору по БПК. Позивачі вважають, що одним з таких випадків, з якого треба вираховувати відповідні 6 місяців дії поруки, є звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати. Відповідач вважає за неможливе застосовувати відповідну дату настання строку погашення кредиту моментом звільнення з організації, тому що про звільнення [PERSON] банк дізнався тільки з позовної заяви поручителів. Інформація щодо звільнення боржника не надходила ані з організації, з якою укладено договір про зарахування та виплаті заробітної плати, ані від самого боржника. Докази того, що відповідач був обізнаний з цього приводу, позивачами не надавались. Таким чином, моментом настання строку виконання зобов'язання відповідно до п. 3.3 договору по БПК, слід вважати закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк. Платіжна картка боржника діяла до лютого 2017 року включно. Окрім того, відповідно до умов Договору по БПК № 969220 від 07.02.2013 укладеного з [PERSON] та договору по БПК № 1605298 від 03.02.20 укладеного зі [PERSON], операції по рахункам яких були зупинені, клієнт доручив банку в порядку договірного списання списувати з рахунку нараховані проценти за кредитом, кредит за цими договорами, а також іншими договорами, укладені між клієнтом та банком. Тобто зупинення операцій по платіжним карткам позивачів, як солідарних боржників за договором по БПК, та боржника - [PERSON] повністю відповідає вимогам постанови правління НБУ від 05.11.2014 року № 705, з урахуванням дії поруки на час встановлення такого зупинення по платіжним карткам позивачів. Станом на 06.09.2017 року було поновлення проведення будь-яких фінансових операцій з використанням електронного платіжного засобу поручителям, про що свідчать виписки по картковим рахункам [PERSON], [PERSON] Відповідач вважає необґрунтованою також вимогу позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. в силу відсутності неправомірних дій з боку банку, на які посилається [PERSON] та які спричинили неможливість користування грошовими коштами на рахунку в період захворювання дитини [PERSON] Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 07.02.2013 року між АТ «Ощадбанк» в особі заступника керуючого ТВБВ № 10012/07 філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 969223 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки. Згідно п. 1.1 вищевказаного договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту рахунок за тарифним пакетом. Відповідно до п. 3.1 договору клієнт має право скористатись кредитом у разі відсутності власних коштів на рахунку на умовах та у розмірі визначених договором та правилами. При випуску платіжної картки на новий строк кредит подовжується на відповідний строк дії нової платіжної картки, при цьому повне погашення кредиту на дату випуску нової платіжної картки не вимагається. Згідно п. 3.3 договору клієнт зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії картки та не продовження її дії на новий строк; звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток (для тарифного пакету «Зарплатний»). Згідно п. 3.9 договору Банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором та застосувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно чинного законодавства України (в т.ч. звернути стягнення на грошові кошти, що розміщені на будь-якому рахунку клієнта), у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов'язань щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором, в тому числі, але не виключно у випадку: 1) затримання сплати клієнтом кредиту (його частини) та/або перевищення витратного ліміту (Несанкціонованого овердрафту) та/або процентів, обов'язок сплати яких передбачена договором, щонайменше на один календарний місяць; або 2) затримання сплати клієнтом комісійних винагород банку, обов'язок сплати яких передбачений цим договором; або 3) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, або; 4) несплати клієнтом більше однієї виплати за цим договором, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 5) вчинення клієнтом дій, які за обґрунтованим висновком банку призведуть до того, що клієнт не виконає свої зобов'язання по цьому договору; 6) інше істотне невиконання зобов'язань за договором та/або зобов'язань, що визначені цим договором, внаслідок яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та інших платежів за цим договором. У випадку наявності протягом 1-го місяця перевищення витратного ліміту (Несанкціонованого овердрафту) або заборгованості за кредитом, процентами за його користування та непогашення цієї заборгованості клієнтом банк має право занести платіжну картку в електронний стоп-лист, що підтверджується копією договору. Згідно пункту 3.1 Правил користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк», які є додатком 1 до вищевказаного договору про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки від 07.02.2013, передбачено, що термін дії платіжної картки проставлено на її лицьовому боці. Платіжна картка дійсна до останнього дня вказаних на ній року та місяця включно. По закінченні цього терміну необхідно надати до банку заяву про видачу нової платіжної картки або закрити рахунок. Якщо додаткову чи корпоративну платіжну картку занесено до «стоп-листа», заяву про видачу нової платіжної картки можна надати в банк лише за письмовою згодою власника рахунку. З копії додаткового договору № 1 від 01.08.2013 року до договору № 969223 від 07.02.2013 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, вбачається, що п.п. 1.1.4. договору № 969223 викладено в такій редакції: «Банк встановлює клієнту кредит у сумі 30000 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит подовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24,00 відсотка річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35,00 процентів річних. Щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00 процентів. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом Грейс-періоду складає 0,001 процентів річних.» У 2013 році між позивачем [PERSON], відповідачем - ПАТ «Ощадбанк» та третьою особою - [PERSON], а також позивачем [PERSON], відповідачем - ПАТ «Ощадбанк» та третьою особою - [PERSON] були укладені договори поруки. Відповідно до п.п. 1.1 цих договорів поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за договором про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою № 969223 від 07.02.2013 та додаткової угоди до нього, а також усі інші додаткові угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладання цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання. Згідно п.п. 2.1. договорів поруки у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами договору по БПК в порядку, передбаченому цим договором. Згідно п.п. 4.2. договорів поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за договором по БПК не пред'явить вимоги до поручителя. З довідки № 110.14-14/1991 від 08 листопада 2017 року вбачається, що строк дії платіжної картки [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) становив по 28.02.2017 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до статті 553 ЦК України, під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У частині 2 ст. 554 ЦК України зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З спірних договорів поруки вбачається, що згідно із п. 4.2 порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за договором по БПК не пред'явить вимоги до поручителя. Судом вище встановлено, що згідно п. 3.3 кредитного договору, за виконання якого поручилися відповідачі, клієнт зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії картки та не продовження її дії на новий строк; звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток (для тарифного пакету «Зарплатний»). Отже, днем настання строку виконання зобов'язань згідно кредитного договору, за виконання якого поручилися відповідачі, є день звільнення [PERSON] з Новоайдарського районного суду Луганської області, з яким банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток (для тарифного пакету «Зарплатний»). Факт укладення такого договору саме з Новоайдарським районним судом Луганської області був визнаний представником відповідача в судовому засіданні. Також представником відповідача було визнано, що факт звільнення [PERSON] зі штату суду днем настання строку виконання зобов'язань в розумінні п. 4.2 спірних договорів поруки. Згідно із наказом голови Новоайдарського районного суду Луганської області від 22 березня 2016 року № 3 з 22 березня 2016 року суддю [PERSON]. було виключено зі штату Новоайдарського районного суду Луганської області. Таким чином, днем припинення шестимісячного строку, визначеного п. 4.2 спірних договорів поруки, є 22 вересня 2016 року. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14. У межах шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, тобто до 22 вересня 2016 року, відповідач не пред'явив жодних позовів до позивачів. В судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] судом з'ясовано, що він та другий позивач просять визнати припиненою поруку, а не договори поруки. Крім того, на думку суду, формальна вимога про визнання припиненим договору поруки за своїм змістом охоплює вимогу про визнання поруки припиненою, тобто подібна вимога, із урахуванням п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, може бути задоволена судом частково шляхом визнання поруки припиненою. Незначна неточність у формулюванні позовних вимог не може бути перешкодою для забезпечення права позивачів на ефективний судовий захист. Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню шляхом визнання припиненою з 22 вересня 2016 року поруки [PERSON] та [PERSON] за договорами поруки від 01 серпня 2013 року, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] або [PERSON] відповідно. При цьому суд окремо відзначає, що необхідність захисту прав позивачів саме таким способом є очевидною, адже представник відповідача позов не визнає, подала письмові заперечення проти позову, в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та вважала, що станом на час подання позову в 2017 році порука припиненою не була. Стосовно позовних вимог про зобов'язання ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Луганське обласне управління зняти обмеження (розблокувати) з пенсійної картки № [NUMBER] [PERSON] та заробітної картки № [NUMBER] [PERSON] суд зазначає, що з виписки по картковому рахунку [PERSON], наданої Головним управлінням з обслуговування ФЛОУ АТ «Ощадбанк» вбачається, що картковий рахунок [PERSON] було розблоковано, що підтверджується видачею 07.09.2017 року готівки з картки в сумі 2300 грн. З виписки по картковому рахунку [PERSON], наданої Головним управлінням з обслуговування ФЛОУ АТ «Ощадбанк» вбачається, що картковий рахунок [PERSON] було розблоковано, що підтверджується видачею 06.09.2017 року готівки з картки в сумі 10000 грн. та подальшими розрахунками карткою в торгово-сервісних мережах. В судовому засіданні сторони визнали, що станом на час розгляду справи будь-які обмеження щодо зняття грошових коштів на карткових рахунках відсутні. Отже, станом на час розгляду справи відпала необхідність в знятті обмежень (розблокуванні) з банківських карток позивачів, а тому у задоволенні цієї вимоги належить відмовити. Стосовно вимоги про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Луганське обласне управління на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно із ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Суд враховує, що внаслідок блокування банківської картки позивача [PERSON] останнього було позбавлено права розпоряджатися своїми пенсійними виплатами, які він отримував на цю картку. При цьому такі пенсійні виплати є майном в розумінні ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 190 ЦК України. Разом з тим, відповідно до правил, встановлених ст. ст. 16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 12 постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705 визначено, що емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права. Емітент зобов'язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України. Емітент має право поновити право користувача використовувати електронний платіжний засіб або надати новий після усунення причини зупинення права використовувати електронний платіжний засіб. Згідно із п. 1.18-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи (далі - користувач) - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи. Отже, у спірних правовідносинах відповідач (банк) мав право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, належного позивачу [PERSON], адже внаслідок тривалої несплати третьою особою кредиту були наявні обставини, що можуть свідчити про значно збільшений ризик неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним. При цьому, вкрай важливою обставиною є те, що банку не було відомо про факт звільнення третьої особи зі штату суду, тобто банку не було відомо про припинення дії договору поруки з [PERSON] станом на час введення блокування його картки (грудень 2016 року). В свою чергу, [PERSON] не вжив жодних заходів з приводу повідомлення відповідача (банку) про звільнення третьої особи зі штату суду, хоча [PERSON] мав всі можливості для надання такої інформації банку, адже ця інформація могла бути надана йому відповідним судом за його публічним запитом або зверненням. Крім того, [PERSON] не надав доказів того, що саме через блокування пенсійної картки та відсутність на ній коштів він був змушений взимку 2017 року змінити місце проживання в м. Харкові та позичити 18000 грн. в борг у свого брата. Також, [PERSON] не зміг обґрунтувати, чому він просить відшкодувати на його користь саме 100000 грн. моральної шкоди. За таких обставин суд вважає, що у спірних правовідносинах з боку відповідача були відсутні протиправні дії відносно [PERSON], які завдали йому моральної шкоди на суму 100000 грн., у зв'язку із чим у задоволенні цієї вимоги належить відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд зазначає, що позов було задоволено частково, а саме було задоволено одну із двох пов'язаних вимог немайнового характеру [PERSON] та одну із двох пов'язаних вимог немайнового характеру [PERSON] У задоволенні окремої вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди було відмовлено у повному обсязі. При цьому, [PERSON] було звільнено від сплати судового збору у зв'язку із тим, що він є учасником бойових дій. Отже, з відповідача на користь [PERSON] та з відповідача в дохід держави слід стягнути по 320 грн. судових витрат.

Outcome: partial