Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . При житті вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїм дітям, тобто позивачу та відповідачу у рівних частинах. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки. Позивач та відповідач прийняли спадщину [PERSON] , оскільки подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У зв`язку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с. 29). Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову (а.с. 28). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27 грудня 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 4). Позивач та відповідач є дітьми [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 24 лютого 1966 року серії [NUMBER] , від 6 березня 1973 року серії [NUMBER] відповідно (а.с. 9, 34). При житті [PERSON] , а саме 23 травня 2008 року, склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Крутьківської сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області Бойченко Т.В. та зареєстрований в книзі нотаріальних дій за № 1063, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла в рівних частинах позивачу та відповідачу (а.с. 5). Згідно з довідкою Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 1319 від 22 жовтня 2018 року [PERSON] постійно проживала та була зареєстровна за адресою: [ADDRESS] . В господарстві проживала з сином [PERSON] (відповідач) (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,5087 га, кадастровий номер [NUMBER] , і 1,3304 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовані в адміністративних межах Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, належних їй на підставі державного акту від 26 вересня 2003 року серії [NUMBER] , що підтверджується копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 лютого 2019 року № НВ-7108771682019 і [NUMBER] -7108771872019 (а.с. 11-13, 14-16). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 10 травня 2019 року (вих. № 465/01-16) (а.с. 30), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 23), позивач та відповідач зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 31 і на звороті), свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 14 березня 2019 року (вих. № 263/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на стадкове майно, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 10). Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в адмінмежах Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу та відповідач. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач на вказане спадкове майно не претендує. Однак позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки правовстановлюючі документи відсутні. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved