Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], уродженку с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, такою, що втратила право користування разом із своєю неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про неї та її неповнолітню дочку [PERSON] із особового рахунку на квартиру. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він, [PERSON], є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка складається із трьох житлових кімнат, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 63,8 кв.м. Його право власності на вказану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 12 січня 1999 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська на підставі розпорядження Фонду № 5п/125-р, зареєстрованим в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» за № 21184 в реєстровій книзі № 124; договором про визначення часток у спільній сумісній власності, укладеним між ним та його матір'ю [PERSON], посвідченим 21 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., зареєстрованим в реєстрі за № 3 - 2449, договором дарування 1/2 частки квартири, укладеним між ним та його матір'ю [PERSON], посвідченим 21 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., зареєстрованим в реєстрі за № 3- 2452, Витягом про державну реєстрацію прав на ? частку квартири, виданим 10 листопада 2011 року ОКП «Дніпродзержинське БТІ», номер витягу 31989164, реєстраційний номер 34897313. В зазначеній квартирі він та [PERSON] зареєстровані та постійно проживають з 04 червня 1985 року. 29 травня 2010 року позивач зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON], якій після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON]. Після реєстрації шлюбу, а саме 16 жовтня 2012 року, відповідач та її неповнолітня дочка від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO], були, з згоди позивача та згоди його матері, зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS]. З моменту створення сім'ї вони з [PERSON] та її неповнолітньою дочкою [PERSON] стали проживати у вищевказаній квартирі, яка на той момент належала позивачу та його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Після укладення 21 жовтня 2011 року між ним та матір'ю договору про визначення часток у спільній сумісній власності та договору дарування 1/2 частки квартири, позивач став єдиним власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Сімейне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, спільних дітей в них не було. 31 серпня 2015 року відповідач разом із своєю дочкою [PERSON] залишили належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS]. Дружина забрала всі свої особисті речі та речі дитини, а також спільне майно подружжя, і переїхала для проживання за адресою: [ADDRESS], де вона разом із дитиною проживає до теперішнього часу. Після зміни місця проживання відповідачка перевела свою дочку [PERSON] до школи, розташованої за їх фактичним місцем проживання. Після фактичного припинення шлюбних відносин та спільного проживання [PERSON] постійно обіцяла знятися з реєстраційного обліку по належній йому квартирі та виключити із особового рахунку на квартиру відомості про свою неповнолітню дочку. Але свою обіцянку не виконала, і до теперішнього часу вона разом із дитиною залишається зареєстрованою у належній йому квартирі. 25 червня 2016 року Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 45. Таким чином, з моменту розірвання шлюбу, відповідачка та її неповнолітня дитина, які не проживають в належній йому квартирі з 31 серпня 2015 року, перестали бути членами його сім'ї. Факт не проживання [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом про не проживання від 29 липня 2016 року, складеним ТОВ «Крона-Сервіс 1». Ні позивач, ні його мати не створювали відповідачці та її дочці перешкоди в користуванні житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], і відповідач із відповідними заявами до ТОВ «Крона-Сервіс-1»» та до Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про перешкоди в проживанні не зверталася. В зв'язку з реєстрацією відповідачки та її дочки [PERSON], в належній позивачу квартирі він повинний оплачувати комунальні послуги, з урахуванням всіх зареєстрованих у квартирі осіб, і не має можливості в повному обсязі здійснювати свої права власника, тобто користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном. Приймаючи до уваги, що між позивачем, як власником житла, та відповідачкою відсутня будь-яка домовленість або встановлені законом підстави щодо користування житлом у належній йому квартирі, а також те, що відповідачка та її неповнолітня дочка [PERSON] відсутні в квартирі більше одного року, вважає, що вони повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням у належній позивачу квартирі, що стане підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем знаходження житлового приміщення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], що діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Третя особа на боці позивача - [PERSON] - в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник третьої особи - Адміністрації Дніпровського району м. Кам'янське, в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляду справи за його відсутності, проти позову заперечував, вказавши що позовні вимоги порушуються права малолітньої дитини. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району м. Кам'янське, в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка складається із трьох житлових кімнат, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 63,8 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданим 12 січня 1999 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська на підставі розпорядження Фонду № 5п/125-р, зареєстрованим в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» за № 21184 в реєстровій книзі № 124 (а.с.11-12); копією договору про визначення часток у спільній сумісній власності, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 21 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3 - 2449 (а.с. 14), копією договору дарування 1/2 частки квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 21 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2452 (а.с.13), копією Витягу про державну реєстрацію прав на ? частку квартири, виданого 10 листопада 2011 року ОКП «Дніпродзержинське БТІ», номер витягу 31989164, реєстраційний номер 34897313 (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про шлюб № 41 від 29.05.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15). 16 жовтня 2012 року, відповідач та її неповнолітня дочка від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO], за згодою позивача та його матері, були зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією особового рахунку на квартиру та довідкою про склад сім'ї ТОВ «Інфо-Ком» від 08 липня 2016 року (а.с.17, 18). З доводів позовної заяви вбачається, що з моменту створення сім'ї позивач [PERSON] з [PERSON] та її неповнолітньою дочкою [PERSON] стали проживати у вищевказаній квартирі. Сімейне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, спільних дітей в них не було. 31 серпня 2015 року відповідач разом із своєю дочкою [PERSON] залишили належну позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідач забрала всі свої особисті речі та речі дитини, а також спільне майно подружжя, і переїхала для проживання за адресою: [ADDRESS], де вона разом із дитиною проживає до теперішнього часу. Після зміни місця проживання відповідач перевела свою дочку до школи, розташованої за їх фактичним місцем проживання. Судом встановлено, що 25 червня 2016 року Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 45, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.16). Із матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач з неповнолітньої дочкою у квартирі [ADDRESS] не проживає з серпня 2015 року по сьогоднішній день, що підтверджується актом про не проживання від 09.07.2016 року, складений ТОВ «Крона-Сервіс 1» на підставі свідчень сусідів - мешканців квартир № 55 [PERSON] та № 60 [PERSON] (а.с.19). Згідно матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні його мати [PERSON] не створювали відповідачу та її дочці перешкоди в користуванні житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], і відповідач із відповідними заявами до ТОВ «Крона-Сервіс-1»» та до Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про перешкоди в проживанні не зверталася, що підтверджується довідкою ТОВ «Крона - Сервіс 1» від 29 липня 2016 року та повідомленням Дніпровського ВП № 38-2/15-8696 від 11 серпня 2016 року (а.с.20, 21). З доводів позовної заяви вбачається, що наявність реєстрації відповідача та її дочки, які не проживають у квартирі, перешкоджає позивачу вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Також відповідач, залишаючись зареєстрованою у його квартирі, ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки йому доводиться сплачувати за неї комунальні послуги. Між позивачем, як власником житла, та відповідачем відсутня будь-яка домовленість або встановлені законом підстави щодо користування житлом у належній йому квартирі. За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] разом із дочкою [PERSON] дійсно відсутні у квартирі [ADDRESS] більше року без поважних причин. Вказаний факт, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їй для проживання. Факти створення відповідачу та її неповнолітній доньці з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, судом у судовому засіданні не встановлені. Судом також не встановлено факт наявності будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем або встановленої законом підстави щодо користування житлом у належній позивачу квартирі. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою), є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Визнання відповідача та її неповнолітньої дочки такими, що втратили право користування житловою площею (квартирою), є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання в такому жилому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved