Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 17.06.2015 року по 23.11.2017 року в сумі 103077,60 грн. Вимогами позову [PERSON] зазначає, що він працював на посаді заступника начальника виробничого комплексу «Автоливмаш» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. 17.06.2015 року його звільнено у зв'язку із скороченням штату. В порушення ст. 116 КЗпП України відповідач не провів з ним розрахунків, і тільки 23.11.2017 року, на підставі судового наказу, в примусовому порядку, через Державну виконавчу службу в його користь було перераховано заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Оскільки відповідач при його звільненні не проводив розрахунок по заробітній платі до 23.11.2017 року, прострочивши 580 днів, повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку з 17.06.2015 року по 23.11.2017 року в сумі 103077,60 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Наказом № 2 к від 17.06.2015 року [PERSON] звільнений з займаної посади заступника начальника виробничого комплексу «Автоливмаш» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною за скороченням штату у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено довідкою ВК «Автоливмаш» від 07.05.2018 року за вих. № 15, середньоденний заробіток [PERSON] перед звільненням складає 177,72 грн. (а.с. 8). Період протягом якого відповідач не виплачує належні позивачу від підприємства кошти при звільненні складає 580 днів, з 17.06.2015 року по 23.11.2017 року. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю" непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, жодного належного доказу того, що невиплата позивачу належних йому від підприємства сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, відбулась не з вини відповідача суду не надав. Згідно п.32 Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а п.3 розділу ІІІ визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. П.8 розділу ІV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Як вбачається з довідки ВК «Автоливмаш» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною 07.05.2018 року за вих. № 15, середньоденний заробіток позивача перед звільненням складає 177,72 грн. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 17.06.2015 року по 23.11.2017 року в сумі 103077,60 грн. (з розрахунку 580 робочих днів х 177,72 грн.середньоденного заробітку). Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved