Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

10.02.2017 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду із вищевказаною заявою та просить суд припинити право спільної сумісної власності відповідача на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку розміром 0,0893 га, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 121200000:01:010:0002, які знаходяться по провулку Пушкіна № 16/1 в м.\~Покров Дніпропетровської області, що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2016 року та визнати право особистої приватної власності позивача на вищевказану нерухомість, оскільки відповідач, як протягом періоду браку так і до нього, не мала відповідного доходу та заощаджень, які б надавали можливість придбати вищевказану нерухомість, купівлю-продаж було здійснено за особисті кошти позивача, а тому позивач вважає зазначену нерухомість своєю особистою приватною власністю. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання призначені на 23.03.2017 року о 13 год. 00 хв., 05.04.2017 року о 13 год. 00 хв., не з'явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином шляхом оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я" згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.02.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-КИ №\~213353. 15.03.2016 року за договором купівлі продажу відповідач придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку розміром 0,0893 га, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 1212100000:01:010:0002, які знаходяться по провулку Пушкіна № 16/1 в м.\~Покров Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі продажу від 15.03.2017 року. Згідно договору безвідсоткової позики від 15.02.2007 року між позивачем та позичальником - [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого позивач передав останньому грошові кошти у розмірі 300 000 грн. 00 коп. в якості безпроцентної позики, яку останній повинен був повернути у повному обсязі до 15.02.2017 року. Розпискою від 15.02.2007 року підтверджується отримання позичальником 300 000 грн. 00 коп. Відповідно до звернення позивача від 05.01.2016 року він звернувся до позичальника з проханням повернути гроші з метою придбання житлового будинку та земельної ділянки. Згідно розписки від 03.02.2016 року позичальником було здійснено повернення позики позивачу. Як вказує позивач у своєї позовній заяві, він з січня 2016 року не веде спільного сімейного господарства з відповідачем та не проживає разом з нею однією сімєю. Відповідно до п. 3 ч. 1 та ч. 6\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Пунктом 23 цієї постанови також визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Так у позовній заяві зазначено, що з січня 2016 року позивач та відповідач не ведуть спільного сімейного господарства та не проживають разом однією сім'єю, а придбання відповідачем у власність зазначеного майна вчинено 15.03.2016 року, згідно договору купівлі-продажу, у якому також зазначено що кошти у розмірі 259\~205 грн. 00 коп. продавець отримав саме від покупця - відповідача по справі. Належність на праві власності вищевказаного майна, як предмету позову, відповідачу, також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №\~55395685 від 18.03.2016 року, відповідно до якого вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями та приватизованої земельної ділянки розміром 0,0893 га, наданої у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 1212100000:01:010:0002, які знаходяться за адресою провулок Пушкіна №\~16/1 в м.\~Покров Дніпропетровської області. Крім того грошові кошти від позичальника було отримано 03.02.2016 року, що підтверджується відповідною розпискою позивача фактично вже після припинення у січні 2016 року шлюбних відносин з позивачем. Також у матеріалах справи відсутні докази щодо передачі зазначеної суми саме відповідачу та саме з метою купівлі останньою зазначеного майна, а тому суд дає критичну оцінку доводам позивача про те, що кошти отримані ним від позичальника були витрачені на придбання спірного майна, оскільки ці кошти позивач міг витратити на придбання іншого майна або на досягнення інших цілей не пов'язаних з купівлею вищевказаного майна. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визнається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Так відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином суд критично відноситься до посилань позивача на те, що відповідач як протягом браку, так і до нього не мала відповідного доходу та заощаджень, які б надали можливість придбати вищевказану нерухомість, оскільки відповідні докази про відсутність на той час на банківських рахунках відповідача відповідної суми, довідки про доходи відповідача або інших доказів, які б підтверджували посилання позивача, суду надано не було. Посилання позивача на те, що купівлю вищевказаного майна було зроблено виключно за кошти позивача також не знайшли свого документального підтвердження. У зв'язку з тим, що правочин за договором купівлі-продажу зазначеного майна вчинено після фактичного припиненням шлюбних відносин позивача з відповідачем, доказів про передачу коштів позивачем отриманих від позичальника відповідачу саме для придбання зазначеного спірного майна не надано, відсутність відповідних коштів у відповідача позивачем не доведена, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed