Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. З народження дитина постійно проживає з позивачем. Дитина за станом здоров'я знаходиться на диспансерному обліку у лікаря невролога та є інвалідом дитинства. Відповідно до медичних документів, вона лікується тривалий час, у тому числі і стаціонарно. Згідно з платіжними документами витрати складають 5418 грн. 10 коп. Відповідач жодної участі у додаткових витратах на лікування дитини не бере. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] здійснені додаткові витрати на утримання дитини [PERSON], [INFO], пов'язані з лікуванням, у сумі 5418 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 10 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала суду пояснення, зазначивши, що їх спільна з відповідачем дитина, [PERSON], є інвалідом дитинства, потребує постійного лікування, про що свідчать медичні висновки з інституту педіатрії, неврологічного відділення, консультативні висновки лікарів. Також позивач зазначила, що на підставі рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини за виконавчим листом від 28.05.2015 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини, проте після його звільнення з роботи в березні 2017 року платежі не надходять. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив що з нього згідно рішення суду вже утримуються аліменти на їх спільну з позивачем дитину, яка мешкає з позивачем і батьківство щодо якої він не оспорює, та зазначив, що аліменти доки працював сплачував, про що свідчить довідка про доходи №123 від 05.05.2017 року, але на даний час не сплачує у зв'язку з відсутністю грошей. На цей час він не працює і має на утриманні ще одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], та дружину, яка також не працює, інших непрацездатних осіб та батьків похилого віку на утриманні не має. До травня 2017 року він також сплачував аліменти на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, на цей вже не сплачує у зв'язку з закінченням декретної відпустки [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області /а.с.3/ та не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства з діагнозом ДЦП, спастичний тетрапарез, стійкі виражені рухові порушення, груба затримка когнітивних функцій, симптоматична епілепсія з частими поліморфними припадками та за станом здоров'я перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога, про що свідчить довідка № 116 від 30 січня 2017 року /а.с.5/. Дитина мешкає разом з позивачем, яка займається її вихованням та лікуванням, що також не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні. На підтвердження понесених додаткових витрат на утримання дитини, пов'язаних з її хворобами, позивачем надані витяги з історії хвороби [PERSON], лікарські висновки, що містять записи про її захворювання та призначене лікування та дані про проведені медичні дослідження /а.с.55-83/. З дослідження фіскальних та товарних чеків /а.с.17-54/, встановлено, що позивачем було витрачено на придбання ліків, засобів гігієни та медичних обстежень [PERSON] грошові кошти в розмірі 5418,10 гривень. Згідно з копією посвідчення № 483 від 10.07.2015 року, виданого УПСЗН в м. Лисичанськ, [PERSON], [INFO], отримує пенсію ДСД дитина інв. до 18 років в розмірі 1180,30 грн. терміном з 15.05.2015 року по 30.04.2020 року, член сім'ї, якому призначено пенсію - [PERSON] /а.с.4/. Відповідно до довідки про доходи №123 від 05.05.2017 року загальна сума доходу [PERSON], який працював водієм у ТОВ "ЛИСПИ" та звільнився 09.03.2017 року, за період з 01.08.2015 року по 09.08.2017 року за виключенням аліментів становить 13 435,31 грн., сума аліментів, сплачених на користь [PERSON] за цей же період становить 20 482,25 грн. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказано, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (Ухвала Верховного Суду України від 8 грудня 2010 року). Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, при цьому суд враховує принцип рівності прав та обов'язків батьків. Згідно з наданими чеками та квитанціями на придбання лікарських препаратів за період лікування та обстеження дитини, позивачем було проведено витрати в розмірі заявлених вимог. Визначаючи розмір додаткових витрат на дитину, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров'я дитини, яка є інвалідом дитинства, потребує постійного лікування, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від відповідача, стягуваних за рішенням суду аліментів з відповідача на утримання цієї дитини недостатньо для оплати додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, що відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача аліменти, на даний час не працює і має на утриманні ще одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Враховуючи наведене та виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача половину понесених нею додаткових витрат на утримання їх спільної дитини [PERSON]. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в межах половини суми понесених позивачем додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2709,05 грн., з відмовою в задоволенні решти позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Беручи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України та враховуючи, що позивач, клопотання якої про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі було задоволено, не сплатила судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у сумі 320 гривні та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 320 гривні.

Outcome: partial