Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся 15 липня 2013 року до суду з позовом до [PERSON], за яким просить суд відшкодувати йому за рахунок відповідача матеріальну шкоду, пов'язану з пошкодженням транспортного засобу у сумі 1 800 грн. та моральну шкоду 2 000 грн. та стягнути з відповідача судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу згідно довідки адвоката). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 1192, 23 ЦК України та зазначив наступне. 15 травня 2010 року приблизно десь о 23 годині на вул. Космонавтів смт. Кріпенське м. Антрацит Луганської області [PERSON] було пошкоджено заднє скло в належному позивачу автомобілі марки «Ікarus» 211.51 1976 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] сам через декілька хвилин після події прийшов до нього додому і у присутності [PERSON] повідомив йому, що ненавмисно з пневматичного пістолета вистрелив у заднє скло його автомобіля і розбив його, та благав його, щоб він не звертався до правоохоронних органів у зв'язку з тим, що він знаходиться у стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] завірив позивача, що поновить скло, або сплатить суму матеріальної шкоди у розмірі 1 200 грн. за розбите скло, 300 гри. за його доставку та 300 грн. за його встановлення. У підтвердження своєї винуватості 16 травня 2010 року [PERSON] добровільно власноруч написав розписку у якій вказав, що він зобов'язується компенсувати матеріальну шкоду позивачу у 60-денний строк проте зобов'язання свої не виконав, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Позивач також вважає, що внаслідок правопорушення йому було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях. Так він втратив душевний спокій, багато часу затратив на оформлення документів до суду. З часу пошкодження його автомобіля до теперішнього часу та у зв'язку з відсутністю грошових коштів на ремонт він не міг користуватися своїм автомобілем, а це спричиняє незручності, душевні страждання. Його переживання, душевні страждання посилила відмова відповідача добровільно виплатити відповідні кошти. 31 січня 2014 року позивач уточнив розмір позовних вимог та просить суд відшкодувати за рахунок відповідача вартість відновлювального ремонту автобусу IKARUS 211.51 реєстраційний номер [NUMBER] при заміні скла задка, який складає 2 200,73 грн., вартість скла задка 715,42 грн. та моральну шкоду у сумі 2 000 грн. з підстав зазначених вище. Стягнути з відповідача судові витрати, витрати на правову допомогу згідно довідки адвоката, затрати на проведення авто товарознавчої експертизи у сумі 1 175 грн. та транспортні витрати у сумі 529 грн. Відповідач у письмових запереченнях просить суд відмовити у задоволенні позову позивача, оскільки вважає, що його вини у пошкодженні скла немає. Крім того, розмір матеріальної шкоди позивач не підтверджений документально, а моральну шкоду, на його думку, позивачеві завдано не було. Відповідач також просить суд врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності у три роки, встановлений ст. 257 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, свідка [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню частково, оскільки сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує її законність і обґрунтованість. При цьому суд виходить із диспозитивності прав сторін та того, що згідно зі ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом загальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При досліджені і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлено ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (зі змінами), передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у зв'язку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до роз'яснень наданих у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 27 лютого 2003 року позивачу на праві власності належить автобус пасажирський марки «Ікarus» 211.51, 1976 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та встановлено судом у судовому засіданні із показань свідка [PERSON], 15 травня 2010 року приблизно о 23 годині позивач разом із відповідачем знаходилися у позивача вдома за адресою: [ADDRESS], при цьому відповідачем було пошкоджено заднє скло в належному позивачу автомобілі марки «Ікarus» 211.51, 1976 року випуску, д/з [NUMBER]. Зазначений факт не заперечується відповідачем, оскільки у запереченнях на позовну заяву (а.с. 14) та у судовому засіданні він зазначив, що 15 травня 2010 року на [ADDRESS], він перебував у гостях у [PERSON] Приблизно о 23 годині, він вирішив повернутися до свого дому. Вийшовши з дому позивача, на подвір'ї на нього накинувся бродячий собака. З метою злякати собаку, відповідач дістав пневматичний пістолет та вистрілив з великої відстані, внаслідок чого собака втік. Через деякий час він почув тріск, однак що трапилось не побачив, тому що на вулиці було дуже темно. Відповідач подумав що можливо це був тріск скла автомобіля «IKARUS» 211.51, який належить [PERSON], однак до автомобіля він не наближався тому точно стверджувати про розбите скло не може. Знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, він все ж таки вирішив що це розбилося скло автомобіля і взяв провину на себе, про що повідомив [PERSON]. Вранці позивач, прийшов до відповідача додому та під тиском змусив написати розписку про те що він розбив заднє скло автомобіля позивача та зобов'язується компенсувати матеріальний збиток у 60-денний строк. У матеріалах справи дійсно наявна розписка від 16 травня 2010 року, з якої вбачається що відповідач розбив заднє скло автобусу позивача та зобов'язався компенсувати позивачу матеріальну шкоду у 60 -ти денний строк. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що факт пошкодження відповідачем заднього скла автобусу пасажирського марки «Ікarus» 211.51, 1976 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] дійсно мав місце. Наявність матеріальної шкоди підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи від 16 грудня 2013 року № 1874/28 згідно якого: вартість відновлювального ремонту автобусу IKARUS 211.51, реєстраційний номер [NUMBER] при заміні скла задка складає 2 200,73 грн., вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю внаслідок руйнування скла 15 травня 2010 року складає 715,42 грн. При цьому суд вважає належною суму матеріальної шкоди в розмірі 715 грн. 42 коп., оскільки у зазначеному висновку експертом чітко зазначено, що вартість ремонтних робіт складає 156 грн., вартість нового скла задка що підлягає заміні - 1 864,73 грн., проте при застосування знижуючого коефіцієнту фізичного зносу 0,7, кінцева вартість скла та ремонтних робіт складає 715,42 грн., яка і підлягає стягненню. Доводи відповідача про сплив позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки з урахуванням строку виконання зобов'язання у 60 днів, зазначеного у розписці, цей строк ще не сплинув на дату звернення позивача до суду з відповідним позовом. Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних стражданнях. Так він втратив душевний спокій, багато часу затратив на оформлення документів до суду. З часу пошкодження його автомобіля до теперішнього часу та у зв'язку з відсутністю грошових коштів на ремонт він не міг користуватися своїм автомобілем, а це спричиняє незручності, душевні страждання. Його переживання, душевні страждання посилила відмова відповідача добровільно виплатити відповідні кошти. З огляду на викладене, враховуючи заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань, враховуючи характер та обсяг цих страждань (душевних та психічних), враховуючи наявність всього складу правопорушення, що є підставою для покладення на відповідача відповідальності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 715 грн. 42 коп. та моральну шкоду в сумі 1 тис. грн., розмір якої є співмірним із стражданнями та негативними явищами, що зазнав потерпілий, в решті позовних вимог - відмовити. Що стосується витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI дійсно встановлений розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, який не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 28 Правила адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. З урахуванням викладеного, та того факту, що Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI визначений саме граничний розмір витрат на правову допомогу, який може коригуватися з урахуванням розумності та витраченого адвокатом часу на виконання доручення у відповідності до ст. 28 Правил адвокатської етики, суд вважає розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу на ведення цієї справи в суді розмір відшкодування судових витрат позивачу у сумі 350 грн. Відносно транспортних витрат позивача у сумі 529 грн. - вартість проїзду самого позивача, а також експерта для огляду автомобіля після призначення товарознавчої експертизи з ініціативи позивача, то відповідно до ст. 86 ЦПК України «Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи», тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України судом покладаються на відповідача витрати із сплати судового збору в сумі 230 грн. та витрати на проведення експертизи у сумі 1 175 грн. 04 коп. Зважаючи на складність у викладені повного тексту рішення у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: partial