Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до служби у справах дітей [PERSON] районної державної адміністрації (далі - [PERSON] РДА) Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору комунальна установа (далі - КУ) «Міський спеціалізований будинок дитини №1», в якому просила повернути їй дитину, [PERSON], [INFO], яка була відібрана без позбавлення позивача батьківських прав на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.02.2015 року. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що дитину на виконання судового рішення поміщено у КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», де вона знаходиться по теперішній час. Зазначила також, що регулярно відвідує доньку у дитячому закладі, постійно цікавиться станом її здоровя у телефонному режимі, значно покращила житлово-побутові умови для дитини у своєму будинку. Посилаючись на те, що [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання, змінила своє ставлення до виховання доньки, сумує та не уявляє свого існування без дитини, прагне, щоб вона зростала у сімї в атмосфері любові та піклування, позивач вважала, що є підстави для повернення дитини у сімю. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Пояснила, що протягом останнього року усвідомила серйозність питання виховання та розвитку дитини, влаштувалася на роботу за наймом та створила належні побутові умови для того, щоб донька проживала вдома. Представник відповідача позов визнала, зазначивши, що протягом року з моменту ухвалення судового рішення про відібрання дитини [PERSON] кардинально змінила свою поведінку, відвідує доньку у дитячому закладі, неодноразово зверталася до служби у справах дітей, щоб повернути дитину. Пояснила також, що результати перевірок, здійснених соціальними працівниками у 2015 році свідчать про те, що позивач значно покращила побутові умови, необхідні для проживання малолітньої [PERSON] Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Головний лікар КУ "Міський спеціалізований будинок дитини №1" [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без участі представника закладу. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Зі свідоцтва про народження серії І-ЖД №375413, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №374, вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.4). Зі змісту рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.02.2015 року у справі №515/186/15-ц слідує, що у позивача відібрано її малолітню доньку [PERSON], оскільки [PERSON] не виконувала обов'язків щодо утримання дитини, не мала постійної роботи, зловживала алкогольними напоями, негативно характеризувалася за місцем проживання (а.с.а.с.13,14). Судом встановлено, що [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягалася, скарг, зауважень на її поведінку не надходило, працює за наймом, випасаючи разом зі своїм співмешканцем [PERSON] корів (а.с.7). З акта обстеження житлово-побутових умов проживання, проведеного спеціалістом Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 02.11.2015 року, вбачається, що умови проживання у будинку [PERSON] поліпшилися, є зміни у кращий бік, на ліжках є постільна білизна, в кімнатах прибрано, є необхідні речі та запас продуктів харчування, та загалом на даний час є всі необхідні умови для проживання дитини (а.с.6). В судовому засіданні також встановлено, що за заявою позивача [PERSON] РДА Одеської області складено висновок від 22.10.2015року №01-30/2915, зі змісту якого слідує, що райдержадміністрація, виходячи з інтересів дитини, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне повернення в сім'ю матері [PERSON], [INFO], малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є рідною сестрою [PERSON] зі сторони батька, проживає разом з позивачем в одному селі та близько одного разу на тиждень ходить до [PERSON] в гості. Зазначила, що раніше у сестри були проблеми з алкоголем, але зараз вона виправилася, кардинально змінила поведінку, робить все, щоб повернути собі дитину. Зокрема, працевлаштувалася, облаштувала побут належним чином, придбала необхідні для дитини речі, заготовила вугілля та дрова. Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Статтею 150 Сімейного кодексу (далі СК) України встановлено низку обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття нею повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч.ч.1,2 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та має право на піклування батьків. Виховання в сімї, відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону, є першоосновою розвитку особистості дитини. За змістом ч.1 ст.170 СК України дитину може бути відібрано від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини (ч.3 ст.170 СК). З урахуванням того, що позивач змінила свою поведінку, позитивно характеризується за місцем мешкання, створила належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини у своєму будинку, періодично відвідує доньку у дитячому закладі, цікавииться її життям, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність повернення в сім'ю малолітньої [PERSON], суд доходить висновку про те, що причини, які перешкоджали належному вихованню дитини відпали, і тому її слід повернути матері [PERSON] для повноцінного розвитку та виховання у сім'ї. З огляду на викладене,

Outcome: approved