Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

21 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач, на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 21 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.02.2017 має заборгованість у сумі 31\~190,68 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 31\~190,68 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, але направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 41). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заперечення проти позову. В запереченнях [PERSON] вказав, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав докази на підтвердження укладення кредитного договору, крім того, зазначив, що, підписуючи заяву він ознайомився і погодився лише з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», отриманий ним кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, при цьому вищевказаний кредит ним було сплачено в повному обсязі. Просив застосувати строки позовної давності. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 21 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки (а.с. 7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно з ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. З викладеного вище вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. Відповідач в запереченні на позов заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, який укладений 28.01.2008. На переконання суду трирічний строк позовної давності, який передбачений ст 257 ЦПК України не сплинув, так як мало місце переривання перебігу позовної давності (ст. 264 ЦК України) у серпні 2014, коли відповідач сплатив в ході примусового виконання рішення суду частину боргу по кредитному договору, що свідчить про визнання ним боргу. Відповідно частини 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності почався заново. В зв'язку з цим, станом на 28.02.2017 виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: заборгованість за кредитом 2\~471,24 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 23\~839,28 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.4-6), а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Розрахунок заборгованості за кредитом, за правилами ст.ст.58,59 ЦПК України відповідачем не спростований. Крім того, Банком за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором нараховано: - заборгованість за пенею та комісією 3\~156,79 грн.; - штраф-500 грн. ( фіксована частина) та 1\~471,37 грн.( процентова складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК Україниє обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня. Вирішючи питання про розмір пені, яка підлягає до стягнення, суд виходить з наступного. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Даний правовий висновок викладений в постановах Верховного суду України від 19 березня 2014 року (справа №\~614\~цс\~14 та №\~620\~цс\~14 ). Враховуючи дату звернення позивача до суду з позовною заявою (21.03.2017), суд стягує на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по пені, яка виникла з березня 2016 року в сумі 1\~200,00 грн. (3156,79-1956,79). Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на пропорційно до розміру задоволених позовних вимогна підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial