Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 46408,41 грн., витрати на проведення дослідження автомобіля у розмірі 2000, 00 грн., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду у розмірі 20\~000, 00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив наступне. 18.12.2018 року о 13 годині 00 хвилин [PERSON] керуючи транспортним засобом Тойота, д/з [NUMBER] по вул. Ак. Глушко у м. Одесі, при виїзді на перехрестя рівнозначних доріг не надав перевагу у русі транспортному засобу котрий рухався з правого боку в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] , який належав на праві власності [PERSON] . За результатами дорожньо-транспортної пригоди був складений протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2019 року у справі №521/1341/19 [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адмінстративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн. Вказана постанова набрала законної сили 11.03.2019 року. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача марки «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] , отримав пошкодження, вартість ремонту автомобіля склала 46408,41 грн. та 2000, 00 грн. витрати за проведену оцінку пошкоджень автомобіля. Також, позивач зазначив, що окрім механічних пошкоджень автомобіля, що були спричинені дорожньо-транспортною пригодою позивачу було спричинено моральну шкоду, оскільки позивач після ДТП повністю втратив можливість користуватися своїм транспортним засобом, що порушило його права власника, вплинуло на звичайний уклад життя позивача, він не зміг поїхати на відпочинок з рідними, був вимушений переносити і відкладати ділові зустрічі та заплановані заходи, що завдало позивачу великі незручності та постійні хвилювання. Крім того, в результаті даної ДТП позивач переніс дуже сильний стрес, оскільки його автомобілеві було завдано механічних пошкоджень, що викликало у позивача стан підвищеної напруженості, хвилювання, певною мірою беззахисності, та стан постійної дратівливості і пригніченості. [PERSON] окремо зазначив, що враховуючи той факт, що пошкодження належного позивачу автомобіля «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] є доведеним, то відповідно доведеним є обставини спричинення позивачу моральної шкоди, яка відповідно до правил п.3 ч.2 чт. 23 ЦПК України випливає із пошкодження майна фізичної особи, завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20000, 00 грн. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 11.05.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 49-50). 11.07.2019 року через канцелярію суду від [PERSON] надійшло клопотання про призначення авто-товарознавчу експертизу. 11.07.2019 року через канцелярію суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (вхід.№31539), в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , з огляду на наступне. Висновок оцінювача № 33-03-19, який покладено в обґрунтування позивачем заявленої суми матеріальної шкоди у розмірі 46 408 грн. 41 коп., [PERSON] вважає не об`єктивним та не достовірним доказом матеріальної шкоди, спричиненої позивачу. Відповідач не приймав участь в проведеному оцінювачем 25 грудня 2018 року огляді транспортного засобу «Шкода Октавия» [NUMBER] , повідомлень або запрошень на такий огляд не отримував, в зв`язку з чим був позбавлений можливості вносити зауваження оцінювачу та слідкувати за об`єктивністю відображення інформації по наявним на автомобілі ушкодженням. Визначену суму матеріальної шкоди у розмірі 46 408 грн. 41 коп., спричинена позивачу, вважає завищеною та такою, що не відповідає фактичному збитку, спричиненому позивачу. Також, вважає, що доказів спричинення позивачу моральної шкоди, понесених ним душевних страждань та обґрунтування заявленої сум і відшкодування до позовної заяви не надано. 09.09.2019 року до суду від представника позивача адвоката Уртаєва О.І. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що твердження відповідача, що висновок № 33-03-19 про оцінку вартості матеріальних збитків, що спричинений власнику колісного транспортного засобу був складений не компетентною особою, без технічної освіти, яка не попереджалась про кримінальну відповідальність є надуманим, поверхнево обґрунтованим та таким, що суперечить нормам законодавства та моралі, більш того, сумніви відповідача щодо технічної підготовки експерта є не підтвердженими, а заявлений розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню є обґрунтованим та доведеним. 31.10.2019 року від представника відповідача адвоката Назаренко І.М. надійшли заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень (вхід.№49527) в яких представник відповідача зазначила, що вимоги про стягнення вартості відновлюючого ремонту транспортного засобу не підлягають задоволенню, а висновок №33-03-19 про оцінку вартості матеріальних збитків, є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі. 06.11.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси підготовче провадження по вказаній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. [PERSON] у судове засідання не звився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. [PERSON] у судове засідання не звився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник відповідача Назаренко І.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог. Окремо звернула увагу суду, що подане 11.07.2019 року через канцелярію суду від [PERSON] клопотання про призначення авто-товарознавчу експертизу, стороною відповідача не підтримується у зв`язку з відновленням з послідуючим продажем позивачем автомобіля, просила розглядати справу за наявними доказами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши обставини справи та наявні докази, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 18.12.2018 року, о 13 годині 30 хвилин, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Тойота д/з [NUMBER] по вул. Ак. Глушко у м. Одесі, при виїзді на перехрестя рівнозначних доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу котрий рухався з правого боку в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Шкода» д/н [NUMBER] , чим порушив п. 16.12 Правил дорожнього руху України. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2019 року у справі №521/1341/19 [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн. Вказана постанова набрала законної сили 11.03.2019 року (а.с.43). Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Як вбачається з довідки виданої Регіональним сервісним центром МВС в Одеській області від 22.08.2019 року №31/15/5141-1924, згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб МВС України, станом на 22.02.2019 року, автомобіль Skoda Octavia А5, 2006 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , 08.09.2018 року був зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на підставі договору укладеного суб`єктом господарювання та договору від 08.09.2017 року №6452/18/004188 виданого ПП «Лидер-К». 15.01.2019 року даний автомобіль було перереєстровано на нового власника (а.с.124). Наведене також підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.125-126). Відповідно до звіту № 33-03-19 від 10.04.2019 року складеного фізичною особою підприємцем [PERSON] вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з [NUMBER] , становить 46408 грн., 41 коп (а.с.128-158). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 10.04.2019 року (а.с.42), позивач поніс додаткові витрати у розмірі\~2000,00 грн. на послуги експерта оцінювача ФОП [PERSON] , який виконав обов`язки по визначенню матеріального збитку завданого транспортному засобу Skoda Octavia», д.н.з [NUMBER] . Кваліфікація оцінювача [PERSON] підтверджується доданими до матеріалів справи копією кваліфікаційного свідоцтва оцінювача від 29.06.2013 року серії [NUMBER] №8105 та посвідченням про підвищення кваліфікацій оцінювача МФ №145-ПК від 05.09.2018 року. (а.с.41). Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395). Наданий позивачем суду звіт з оцінки матеріального збитку після ДТП від 10 квітня 2019 року № № 33-03-19 складений оцінювачем (напрям «Оцінка об`єктів у матеріальній формі») [PERSON] відповідно до вищенаведених нормативних актів. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні», проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.2.4 "Методики", вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.1 ч.2ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за №6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Матеріали справи свідчать, що після дорожньо-транспортної пригоди «Skoda Octavia», д.н.з [NUMBER] залишився у позивача [PERSON] , який 15.01.2019 року здійснив його продаж. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 15.01.2019\~року автомобіль\~«Skoda\~Octavia»,\~д.н.з\~ [NUMBER] переоформлено на [PERSON] , а у подальшому 23.04.2019 року автомобіль було переоформлено на [PERSON] , що підтверджується інформаційним листом РСЦ МВС в Одеській області від 29.08.2019 року (а.с. 101). Сторонами не надано до суду доказів про ринкову вартість автомобіля станом до моменту ДТП 18.12.2018 року та після ДТП. Водночас, належних та допустимих у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України доказів того, що вартість продажу пошкодженого автомобіля відповідає ринковій вартості автомобіля до моменту ДТП, сторонами суду також не було надано. Як слідує зі звіту № 33-03-19 від 10.04.2019 року складеного фізичною особою підприємцем [PERSON] розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з [NUMBER] , на момент оцінки проведено в калькуляції № 0107, згідно пояснень до якого, ціни зазначені з урахуванням 20 % (а.с. 145-148), крім того згідно з примітки на сторінці 6 звіту зазначено, що визначення вартості запчастин, які підлягають заміні здійснено з урахуванням ПДВ. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів понесення витрат на придбання запчастин для ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ. Таким чином, суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що вартість матеріального збитку зазначені у висновку оцінювача № 33-03-19 від 10.04.2019 року має бути зменшено на 20% (ПДВ) з 46408, 41 грн. до 37126,73 грн. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 37126,73 грн., та витрати на проведення звіту оцюнювача № 33-03-19 від 10.04.2019 року у сумі 2000 грн. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, суд виходить з того, що внаслідок ДТП автомобіль позивача було пошкоджено і позивач та його родина не мали можливості користуватися особистим транспортним засобом, що призвело до порушення налагодженого стану життя, тому як позивач витратив свій час і зусилля на те, щоб налагодити свій та своєї родини сталий стан життя та роботи, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у суму 2000 гривень, який слід стягнути з відповідача [PERSON] . Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Види судових витрат визначені в ст.133 ЦПК України. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., позов задоволено частково, а тому у даному випадку із [PERSON] слід сягнути на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 461, 04 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial