Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 серпня 1992 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають повнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. З 23 червня 2017 року сім'я розпалася, з цього часу сторони проживають окремо і подружніх стосунків не підтримують. Зі змісту позову вбачається, що відповідач проживає з іншим чоловіком у фактичних шлюбних відносинах. Позивач вжив всіх можливих заходів для збереження сім'ї, однак його зусилля виявилися марними. На думку позивача, подружні стосунки припинені остаточно і примирення неможливе, а наявність формального шлюбу шкодить його інтересам. При цьому розірвати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану останній не зміг. У зв'язку з цим позивач просив розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу та заперечив необхідність надання строку на примирення (а.с. 14). Від відповідача також надійшла заява, відповідно до змісту якої остання згоду на розірвання шлюбу не дала та просила надати строк на примирення (а.с. 17). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 22 серпня 1992 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Пісківською сільською радою Козельщинського району Полтавської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22 серпня 1992 року [NUMBER] (а.с. 18) та штампом у паспорті позивача, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть та проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому позивач не бажає поновлювати сімейні стосунки. З приводу заяви відповідача про надання строку на примирення слід зазначити таке. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 5 ст. 191 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. В абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Враховуючи обставини справи, зокрема відсутність у сторін неповнолітніх дітей, їх неявку у судове засідання, що розцінюється як небажання спілкуватись один з одним, заперечення позивача проти надання строку на примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. При цьому заява відповідача про надання строку на примирення, на думку суду, носить суто формальний характер, оскільки не містить жодного обґрунтування та навіть не визначає необхідний строк, який треба надати задля примирення. Водночас суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов'язків особистого характеру тощо, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд залишає позивачу набуте нею у шлюбі прізвище "[PERSON]". На підставі викладеного вище,

Outcome: approved