Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, В позовній заяві позивач зазначає, що шлюб між сторонами був зареєстрований 16.04.1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва за актовим записом 367. Від шлюбу сторони мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що протягом останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Крім того, відповідач нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, подальше перебування у шлюбі може вплинути на їх емоційний та психічний стан. З огляду на викладене, позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020р. відкрито провадження по справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 14.12.2020р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує, що позивач навмисно невірно зазначив рік народження сина, збільшивши його вік на 10 років, що дало підстави при відкритті провадження по справі прийняти суддею рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та не давати сторонам строку на примирення. Крім того, позивач зазначає, що проживає в Одесі, однак адресу, за якою він фактично проживає не зазначає, що в подальшому може призвести до зловживання ним процесуальними правами. Відповідач стверджує, що протягом двадцяти років спільного подружнього життя жодних сварок та конфліктів між подружжям не виникало, а сторони виховували двох дітей і разом будували житловий будинок, в якому спільно проживали. Доказом подружнього життя та взаємної злагоди є народження сина [PERSON] - [INFO] . У зв`язку з чим, відповідач просила призначити справу в порядку загального позовного провадження, вжити заходів щодо примирення, надавши сторонам строк для примирення терміном шість місяців. Разом з відзивом до суду відповідачем подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому відповідач просить стягнути з позивача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі відповідного віку та стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.57-59) Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020р. прийнято судом проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засідання (а.с.34). 18.01.2021р. до суду надійшла відповідь відзив, в якому позивач зазначає, що заперечує проти надання строку на примирення для подальшого збереження шлюбу, оскільки відповідач регулярно вимагала розлучення, загрожувала самогубством при дітях, не сприймала його як чоловіка, висловлювала словесно свою ненависть, кричала, влаштовувала істерики, принижувала, вживала ненормативну лексику. Єдина причина через яку позивач не розлучився з нею ще 10 років тому, було те, що позивач був настоятелем храму прп.Трифона, який знаходиться у житловому масиві Троєщина . Оскільки позивач не міг, як священник, залишити свою паству та ніс велику відповідальність перед Богом . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021р. зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.105-106). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021р. сторонам надано строк на примирення терміном два місяці, у зв`язку з чим зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення (а.с.107-108). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2021р. поновлено провадження у справі. 09.06.2021р. до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому представник позивача за основним позовом - адвокат Пилипець А.Ю. зазначає, що [PERSON] проживає разом з дітьми в квартирі, яка належить йому на праві власності, питання щодо місця проживання дітей не вирішено, оскільки відсутній договір між батьками про порядок участі у вихованні дітей чи рішення суду, в якому б визначалось місце проживання дітей, а тому позивач за зустрічним позовом не має правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, позивач за основним позовом працює в ТОВ «Голден Стар Фуд» на посаді менеджера та отримує заробітну плату, з урахуванням сплачених податків в розмірі 4910,50 грн. Враховуючи встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів, з нього може бути стягнуто аліменти на двох дітей в розмірі 2158,00 грн. Щодо стягнення аліментів на повнолітню доньку, то позивач за основним позовом зазначає, що він немає можливості надавати матеріальну допомогу, враховуючи розмір його заробітної плати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 23 липня 2021р. закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні представники відповідача за основним позовом заперечували щодо розірвання шлюбу, посилаючись на те, що [PERSON] готова прийняти чоловіка після зради та продовжити з ним проживати однією сім`єю та виховувати разом дітей. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, 16.04.1999 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєструвала шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва за актовим записом 367 (а.с.60). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.61-63). З довідки форми №3 від 27.11.2020р. вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресом [ADDRESS] (а.с.64). Відповідно до ст. ст.21,24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст.110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2020р., спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача за основним позовом. Згідно зі ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд, приймаючи до уваги викладені позивачем обставини життя подружжя, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 СК України належить розірвати, оскільки зі сторона позивача за основним позовом втрачені почуття любові, взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки між сторонами припинені з жовтня 2020 року, а примирення між подружжям неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення первісного позову, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зустрічній позовній заяві зазначено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем за зустрічним позовом та перебувають на її утриманні. Відповідач за зустрічним позовом є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей. В підтвердження працездатності відповідача за зустрічним позовом, останній надав суду довідку від 07.06.2021р. про його заробітну плату на ТОВ «Голден Стар Фрут» за період з листопада 2020р. по травень 2021р. (а.с.129). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 02.03.2000р., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.32) Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання дітей, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, батьків або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Частинами 1,2 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В підготовчому засіданні представник відповідача [PERSON] звернула увагу суду, що донька сторін [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, при цьому ані [PERSON] ані її представниками до суду не надано доказів щодо стану здоров`я неповнолітніх дітей. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов підлягає частковому задоволенню, а саме, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення старшою дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, слід зазначити наступне. Згідно копії довідки №460 від 01.12.2020р., [PERSON] є студентом 3 курсу архітектурного факультету Київського національного університету будівництва і архітектури денної форми навчання. Навчання закінчується 30.06.2022 року (а.с.67). За нормою ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України) При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні, навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, не працює. Тому відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідач є працездатним, відтак, суд приходить до висновку про те, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує те, що даним рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. З урахуванням наведеного, а також розміру доходів обох батьків, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою [PERSON] двадцяти трьох років або до закінчення навчання, тобто 30 червня 2022 року, включно, в залежності від того, яка подія настане першою. Суд також вважає, що встановлений розмір аліментів як на повнолітню доньку так і на неповнолітніх дітей є виправданий дійсними потребами останніх, забезпечить належний рівень їх утримання і не призведе до порушення прав відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів 14.12.2020 року. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial