Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

11.11.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 3/10 частини земельної ділянки для обслуговування будинку №58 по вул. Зимовій у м. Львові, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 23.12.2010 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що будинок № 58 на вул. Зимовій у м. Львові належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] та відповідачеві [PERSON] Позивачу належить 3/10 частки будинку на підставі договору дарування, посвідченого Третьою львівською державною нотаріальною конторою 14.08.2009 року за реєстром № 2-1208 та зареєстрованого у Львівському ОКП БТІ та ЕО 17.08.2009 року. Відповідачеві [PERSON] належить 7/10 часток будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою львівською державною нотаріальною конторою 13.05.2005 року за реєстром № 2-1048. Будинок розташований на земельній ділянці для його обслуговування розміром 0, 0718 га. Ця земельна ділянка приватизована 16.06.2006 року і виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 045607 16.06.2006 року Львівською міською радою. Ділянка була передана у спільну сумісну власність співвласникам будинку - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] І-М.С. помер 7.03.2008 року. Після його смерті належну йому частку будинку успадкувала його сестра [PERSON]. Вона ж отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у Третій львівській держнотконторі 7.08.2009 року за реєстром № 2-1162 і зареєструвала його у Львівському ОКП БТІ та ЕО. [PERSON], отримавши спадщину після смерті свого брата, подарувала належну їй частку будинку позивачу, договір дарування, посвідчений Третьою львівською держнотконторою 17.08.2009 року за реєстром № 2-1208. [PERSON] бабця позивачки. Остання з нею проживала тривалий час, а саме з липня 2005 року, тобто з часу її одруження. Взагалі, позивачка проживала в цьому будинку з часу свого народження. Однак у 1993 році вибула з батьками на квартиру по вул. Під Голоско, 17/27 у м.Львові, де проживала з батьками до одруження, а потім знову повернулась до моєї бабці [PERSON] і вже усі проживали разом з бабцею однією сім'єю, вели спільне господарство, були членами однієї сім'ї. [PERSON] була зареєстрована у будинку з 24.10.2006 року та до 25.03.2014 року і проживала там. Бабця позивачки [PERSON] померла 23.12.2010 року. Лише після смерті [PERSON], вона виявила, що оформляючи спадщину на житловий будинок № 58 на вул. Зимовій у м.Львові, не отримала свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки, яка належала відповідно до державного акту її братові [PERSON] І-М.С. Отримавши свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку, [PERSON] прийняла спадщину у цілому. Після смерті [PERSON] у 2010 р. спадкоємець першої черги була мати позивачки - [PERSON] - відповідач по справі, однак спадщини не приймала і на неї не претендує. [PERSON], як особа, що проживала з бабцею понад 5 років однією сім'єю, відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України є спадкоємцем четвертої черги. Тим більше, що позивачка являється власником 3/10 часток будинку № 58 на вул. Зимовій у м.Львові. Друга львівська державна нотаріальна контора, куди звернулась позивачка з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, відмовила їй у його видачі, мотивуючи тим, що [PERSON] не представила документів, які б свідчили про її проживання понад 5 років зі спадкодавцем, а також, що не виділена ідеальна частка у земельній ділянці. Тому рекомендувала звернутися за вирішенням цього питання до суду. Факт її проживання з липня 2005 року не заперечують відповідачі по справі, а також частково стверджується довідкою ЛКП "Під Голоском" від 22.09.2016 року. У звязку з вищевикладеним, вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення такі ж як викладені в поданому до суду позові. Просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серія І-СГ №237657 від 24.12.2010р. вбачається, що [PERSON] померла 23.12.2010 року, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ зроблено актовий запис № 6500. (а.с. 8) Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: ? частина земельної ділянки площею 0,0718 га, яка надана для обслуговування житлового будинку на вул. Зимовій, 58 у м. Львові. Відповідно до договору дарування від 14.08.2009 року, посвідченого нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, з якого вбачається, що [PERSON] (дарувальник) подарувала, а [PERSON] (обдаровувана) прийняла в дар 3/10 частини житлового будинку №58, який знаходиться по вул. Зимовій в м. Львові з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Вказана частина будинку належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 07.08.2009 року. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №045607 від 16.06.2006р. вбачається, що власниками земельної ділянки площею 0,0718 га, яка надана для обслуговування житлового будинку на вул. Зимовій, 58 у м. Львові є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 07.03.2008р., спадкоємцем його майна була його сестра [PERSON], яка спадщину на земельну ділянку площею 0,0718 га, надану для обслуговування житлового будинку на вул. Зимовій, 58 у м. Львові прийняла, однак у встановленому законом порядку не оформила своїх спадкових прав, у звязку з чим нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,0718 га, яка надана для обслуговування житлового будинку на вул. Зимовій, 58 у м. Львові. Відповідно до ст. 328, ст. 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved