Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON] та Новомиколаївська державна нотаріальна контора Запорізької області, в якому просила визнати недійсним заповіт, посвідчений та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області 31 серпня 2006 року за № 726, за змістом якого [PERSON] заповідає належне йому майно [PERSON], та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вул. Войкова, 18 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 22 квітня 2016 року. Свої вимоги мотивувала тим, що її батько [PERSON] з 1995 року почав зловживати спиртними напоями, розпочалась деградація його особистості, що і спонукало її матір розірвати з батьком шлюб у 2000 році. Після розірвання шлюбу з її матірю, 04 березня 2003 року, батько уклав фіктивний шлюб з [PERSON] Однак сімю з [PERSON] він не мав наміру створювати і не створив. 31 серпня 2006 року батько отримав в Новомиколаївській державній нотаріальній конторі Запорізької області свідоцтво про право спадщину за законом на житловий будинок свої батьків, розташований за адресою: Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 18, та зареєстрував його в реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 вересня 2006 року. Таким чином, 04 вересня 2006 року він набув право власності на вказаний житловий будинок. 12 серпня 2008 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] 22 квітня 2016 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, вказаний житловий будинок. За ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги належать вона, та третя особа [PERSON] син спадкодавця [PERSON] В жовтні 2016 року вона подала до Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області заяву про прийняття спадщини. Згодом вона отримала повідомлення нотаріуса від 17 жовтня 2016 року, по те, що її заява про прийняття спадщини прийнята і заведена спадкова справа № 78 за 2016 рік після смерті [PERSON] Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини вона звернулася до Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Натомість вона отримала відмову через те, що існує заповіт на іншу особу на [PERSON] Наявний заповіт батька на імя [PERSON] (прізвище у теперішньому шлюбі [PERSON]) С.М. перешкоджає їй реалізувати належне їй право на отримання спадщини в порядку спадкування за законом. Вважає, що заповіт був складений та посвідчений всупереч волі [PERSON], за відсутності вільного його волевиявлення, внаслідок його обману [PERSON] З 2006 року [PERSON] жив у м. Запоріжжя. Вона регулярно зустрічалася з ним, спілкувалася на різноманітні теми. За життя батько ні їй, ні іншій рідні, не казав про посвідчення будь-якого заповіту, про намір усунути своїх дітей від права на спадкування його майна, про намір заповісти своє майно іншій особі, зокрема, [PERSON] Навпаки, він неодноразово їй, та іншим особам, заявляв, що за життя не зміг надбати майна і може залишити своїм дітям тільки вищевказаний родинний будинок. Крім того, внаслідок зловживання спиртними напоями, з 2000 року у [PERSON] з'явились серйозні зміни в поведінці, а саме прояви спалахів агресії, дратівливість, стан депресії, розпочались розвиватись серйозні психічні відхилення. Також відбулася деградація особистості зниження пам'яті, порушення концентрації і ознаки недоумства. Він втратив інтерес до життєвих цінностей, перестав цікавитися громадським життям. Всі його турботи зводились до пошуку чергової порції алкоголю. На час посвідчення заповіту психічний та фізичний стан здоровя [PERSON] був таким, що позбавляв його можливості в повній мірі здійснити вільне волевиявлення, розуміти в повній мірі значення своїх дій та вчинків, значення того, що фактично відбулось і наслідки вчиненого. Такий психічний та фізичний стан здоровя [PERSON] сприяв реалізації задуму [PERSON] щодо обману з наміром заволодіти нерухомістю [PERSON] Вважає, що заповіт батько підписав внаслідок обману з боку [PERSON], який вона реалізовувала протягом літа 2006 року, і який підтримувала надалі. Також зазначає, що про наявність обману свідчать і фактичні обставини наступних подій. Після смерті дружини [PERSON] не мав грошей на оформлення спадщини на житловий будинок, так як вів антисоціальний спосіб життя і не мав грошей на такі витрати. Потреби оформляти спадщину у [PERSON] теж не було, так як він був єдиним спадкоємцем майна батьків, був зареєстрований в житловому будинку і жив в ньому, через що втратити житловий будинок не міг. Між тим [PERSON] наполягала на оформленні спадщини, запевняла, що сплатить всі витрати по оформленню спадщини, буде особисто брати участь в оформленні всіх належних документів у нотаріуса. При цьому [PERSON] про заповіт на її імя мови не вела. Про ці обставини батько неодноразово розповідав їй та її брату. Батько казав, що спадщину йому оформить дружина [PERSON] і будинок залишиться його дітям. Крім того позивач зазначила, що заповіт [PERSON] зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій 31 серпня 2006 року о 14 год. 21 хв. за № 726. В заповіті зазначено, що [PERSON] заповідає належний йому житловий будинок, за адресою: Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 18. Між тим, на час підписання та реєстрації заповіту, [PERSON] не був власником вказаного житлового будинку. Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] отримав вже після посвідчення заповіту нотаріусом. Із змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року вбачається, що воно зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій 31 серпня 2006 року за № 728, тобто після реєстрації заповіту. В реєстрі прав власності на нерухоме майно свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року зареєстроване 04 вересня 2006 року. За діючим на той час законодавством право власності на житловий будинок винило у [PERSON] тільки з 04 вересня 2006 року, тобто через 4 дні після посвідчення заповіту. 31 серпня 2006 року [PERSON] заповідав житловий будинок, не набувши права власності на нього. Оформленням документів на спадкове майно займалась [PERSON], а [PERSON] їй повністю довіряв. [PERSON] замовила також виготовлення заповіту на її імя. У працівників нотаріальної контори це не викликало підозри, так як [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі і складання заповіту на другого з подружжя відбувається доволі часто. [PERSON] підписував всі запропоновані йому для підписання документи, не розуміючи зміст цих документів через низький рівень інтелектуального розвитку, викликаний алкоголізмом. Підписуючи різноманітні документи в нотаріальній конторі, зі слів [PERSON] для оформлення спадщини, [PERSON] підписав і інший правочин заповіт, про складання якого навіть не було мови і який укладати він наміру не мав. Надалі [PERSON] цей заповіт забрала і зберігала в себе та приховувала наявність заповіту як від [PERSON], так і від його рідні, та надала заповіт нотаріусу тільки після смерті [PERSON] Наявні медичні документи, інші письмові докази та покази свідків, можуть бути приводом для висновку, що [PERSON] на час складання та посвідчення заповіту мав суттєві порушення діяльності головного мозку, які впливали на його інтелектуальний та вольовий стан і це призвело до того, що він втратив можливість усвідомлювати в повній мірі свої дії та керувати ними, мав місце дефект волі: його волевиявлення не могло бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Під час складання та посвідчення заповіту [PERSON] перебував у психічному стані, внаслідок якого не усвідомлював в повній мірі значення своїх дій, не усвідомлював, що фактично відбувається і які це буде мати наслідки для нього та його рідних дітей. Таким чином шляхом обману [PERSON] незаконно домоглась складання та підписання [PERSON] заповіту, за допомогою якого надалі заволоділа спадковим майном [PERSON] Обману сприяла та обставина, що [PERSON] перебував з [PERSON] у шлюбі, вони жили разом, він їй довіряв, у звязку з чим не міг припустити, що його дружина спроможна ввести його в оману. [PERSON] навмисно ввела [PERSON] в оману саме з метою підписання ним заповіту. Наслідки вчинення вказаного правочину для [PERSON] були відомі й бажані, тоді як [PERSON] були невідомі. Про наявність умислу у [PERSON] на вчинення обману свідчать наслідки укладення цього правочину, обставини, за яких він був укладений, нинішнє небажання [PERSON] передати дітям померлого хоча б частку із майна, яким вона незаконно заволоділа. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала, та пояснила суду, що 04 березня 2003 року вона одружилася з [PERSON] Їх шлюб фіктивним не був. Між ними були взаємні почуття. 31 серпня 2006 року [PERSON] добровільно, з власної волі, без будь-якого обману або примусу з її сторони, склав заповіт, яким заповів їй вказаний у позові будинок. Заповіт складався ним у присутності нотаріуса в конфіденційній обстановці. Її при цьому поряд з [PERSON] не було. Після складання та посвідчення заповіту він сам їй віддав примірник заповіту. В подальшому, через втручання в їх сім'ю колишньої дружини [PERSON] [PERSON], їх стосунки погіршилися, і в 2008 році вони розірвали шлюб. У зв'язку з вищевказаним просила в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] з позовом [PERSON] погодився, та пояснив суду, що його батько [PERSON] з 1995 року зловживав алкогольними напоями, у зв'язку з чим його батьки розлучилися в 2000 році. В 2003 році його батько одружився з [PERSON] За час життя батько йому жодного разу не говорив про складення ним заповіту. На цій підставі вважає, що [PERSON], використовуючи його стан, шляхом обману, вимусила батька підписати заповіт на її ім'я. Представник третьої особи Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] з позовом не погодилася та пояснила, що посвідчуючи заповіти, вона пересвідчується у дієздатності осіб, роз'яснює їм значення їх дій, особи обов'язково перечитують заповіти, та вона впевнюється у добровільності їх волі. Що стосується реєстрації заповіту до реєстрації свідоцтва про право на спадщину, пояснила, що особа має право заповідати майно, власником якого вона на час посвідчення заповіту, не являється. Також пояснила, що заповіт дійсно був зареєстрований у реєстрі до реєстрації його посвідчення, проте таке порушення являється технічною помилкою, і не тягне за собою визнання заповіту недійсним. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2003 року по 12 серпня 2008 року. Під час шлюбу 31 серпня 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належний йому житловий будинок, розташований по вул. Войкова, 18 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, [PERSON] 22 квітня 2016 року [PERSON] помер. У зв'язку із укладенням шлюбу 27 лютого 2012 року [PERSON] змінила прізвище на "Грищенко". Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] являються дітьми [PERSON] В обґрунтування недійсності вказаного у позові заповіту позивач [PERSON] посилається на те, що він був складений [PERSON] внаслідок обману зі сторони [PERSON] Як роз'яснив пленум Верховного Суду України, в п. 20 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Також Верховний Суд України зазначив, що норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, оскільки дії однієї особи (заповідача) породжують певні правові наслідки у майбутньому і не передбачають будь-якого зустрічного волевиявлення іншої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Таким чином законом не передбачено можливість визнання заповіту недійсним, з причин складення його під впливом обману іншою стороною правочину, з причин відсутності у односторонньому правочині іншої сторони. Показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, не стосуються предмету доказування, а тому, відповідно до ст. 58 ЦПК України, є неналежними доказами. Ч. 3 ст. 58 ЦПК України передбачено, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. У зв'язку з вищевказаним суд не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним, та визнання права власності на частину спадкового майна за позивачем, а тому вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed