Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

22.07.2021 року до суду звернувся позивач АТ «Ідея Банк» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 03.08.2021 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичних особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом учасників розгляду справи на 07.10.2021 року. 05.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 07.10.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 10.11.2021 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 10.11.2021 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 285 903 грн. 78 коп., та понесені судові витратипо сплаті судового збору в сумі 4\~288.56 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 15.07.2015 року між Банком та [PERSON] , укладений кредитний договір №Z04.199.72598. Згідно з умовами кредитного Договору відповідачка отримала кредит в розмірі 85\~905 грн., зі сплатою 1.99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Станом на дату подання позовної заяви відповідачка не повернула отриманий кредит, у встановлений кредитним договором термін не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі і проценти за Кредитним договором. Останню сплату відповідачем/зарахування по Кредитному договору здійснено 23.03.2021 року. Сума заборгованості відповідача станом на 22.04.2021 року становить: - 0 грн., основний борг; - 55 786.29 грн., прострочений борг; - 34 451.74 грн., прострочені проценти; - 0 грн., строкові проценти. - 0 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту ; - 92 914.84 грн.,- прострочена плата за обслуговування кредиту . -102\~450.91 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів нарахована по 29.02.2020 року включно. - 300.00 грн., інші штрафні санкції, нараховану по 29.02.2020 року включно. Загальна заборгованість 285 903 грн. 78 коп. Пеня за несвоєчасне погашення платежів та інші штрафні санкції за кредитним договором, що заявлені до стягнення у даній справі, нараховані відповідачеві по 29.02.2020 року включно, адже починаючи з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця включно, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короно вірусної хвороби (COVID-19) їх нарахування припинено на виконання вимог п. 6 розділу ІV ЗУ «Про споживче кредитування». Позивачем 13.11.2017 року направлялась відповідачу вимога про усунення порушень взятих зобов`язань, але відповідач жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинила. 20.12.2017 року за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., було вчинено виконавчий напис за № 2319 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати за вчинення останнього. Однак в подальшому вищевказаний виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку за позовом відповідача з формальних підстав визнано таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим вказане жодним чином не спростовує заборгованості відповідача за Кредитним договором чи право вимоги АТ «Ідея Банк» за ним. Оскільки заборгованість відповідача за Кредитним договором залишається не погашеною позивач не позбавлений можливості звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Заявивши клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник в відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що сам позивач стверджує, що відповідачем станом на 05.05.2020 року сплачено 91 508.31 грн. Тобто погашене тіло кредиту в сумі 85 905.00 грн.. та інші платежі на суму 5\~603.31. Таким чином відповідачем виконані взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту в повному обсязі. Твердження позивача, що відповідач здійснила останній платіж 23.03.2021 року не відповідає дійсності, так як згідно наданої виписки по рахунку здійснене примусове стягнення 04.05.2020 року. Тому з 2018 року з відповідачки примусово стягувались виплати за договором і в добровільному порядку вона жодної виплати за даний період не здійснила. Крім того позов поданий з пропуском строку позовної давності, який відповідачка просить застосувати. На підставі чого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~Судом встановлено\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що акціонерне товариство «Ідея Банк» утворилось внаслідок зміни найменування та типу публічного акціонерне товариство «Ідея Банк», що підтверджується копією статуту. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ «Ідея Банк» Судом встановлено, що 15.07.2015 року між Банком та [PERSON] , був укладений кредитний договір №Z04.199.72598. Згідно з умовами кредитного Договору відповідачка отримала кредит в розмірі 85 905 грн., зі сплатою 1.99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів., що підтверджується копією кредитного договору . Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. ч. 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати відсотків. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки за укладеним кредитним договором, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 15.07.2021 року, з яких вбачається, що відповідачеві виплачені кредитні кошти в сумі 85 905.00 грн.., та відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами. В свою чергу відповідач своїх обов`язків за кредитним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконувала. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 22.04.2021 року становить - 0 грн., основний борг; - 55786.29 грн., прострочений борг; - 34451.74 грн., прострочені проценти; - 0 грн., строкові проценти. - 0 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту ; - 92914.84 грн.,- прострочена плата за обслуговування кредиту . -102 450.91 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів нарахована по 29.02.2020 року включно. - 300 грн., інші штрафні санкції, нараховану по 29.02.2020 року включно. Загальна заборгованість 285 903 грн. 78 коп. Будь-яких доказів про внесення грошових сум на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, які б свідчили про погашення цієї заборгованості, чи зменшення суми заборгованості за укладеним кредитним договором, відповідачем не надано. Крім того судом встановлено, що 13.11.2017 року направлялась відповідачу вимога про усунення порушень взятих зобов`язань, що підтверджується копією вимоги та списком і описом поштових відправлень. 20.12.2017 року. За заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М,. було вчинено виконавчий напис за № 2319 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати за вчинення останнього, що підтверджується копією виконавчого напису. Однак в подальшому вищевказаний виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2020 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2020 року за позовом [PERSON] , визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином судом встановлено, що в зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором порушуються права позивача, якому не повернена сума виданих кредитних коштів та відсотків. Порушені права кредитора підлягають захисту відповідно до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦПК України та з яким погоджується суд як з найбільш ефективним за даних обставин способом захисту порушених прав позивача. При цьому позивач вживав заходи досудового врегулювання спору, направивши відповідачеві 13 листопада 2017 року вимогу з проханням погасити заборгованість за кредитним договором, яка залишена відповідачем без виконання. Доводи відповідача, що на час подання позовної заяви нею повернено на погашення кредиту суму 91\~508.31 грн., і тому взяті нею на себе зобов`язання виконанні в повному обсязі суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до графіку погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, з урахуванням процентів та комісії відповідачка повинна була сплатити позивачеві значно більшу суму на час закінчення строку укладеного кредитного договору, а саме 255\~257.44 грн. Також відповідач та представник відповідача просять застосувати строк позовної давності до правовідносин, що виникли, посилаючись на те, що відповідачка в добровільному порядку останній платіж внесла 15.02.2017 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1 ст. 266 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Як вбачається із наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, відповідачка останній платіж дійсно внесла 15.02.2017 року. В подальшому відповідачці була направлена вимога про повернення кредиту та був чинений виконавчий напис, за яким з відповідачки стягувались грошові кошти протягом 2018 - 2020 років, до визнання виконавчого напису таким, що не підляже виконанню, що також підтверджується випискою по рахунку відповідача. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Отже, вжитий банком засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме стягнення боргу за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить. Проте вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М,. виконавчий напис за № 2319 20.12.2017 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати за вчинення останнього, виконувався протягом 2018-2020 років до визнання його за рішеннями суду таким, що не підлягає виконанню. Отже, до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, право стягувача порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18), підстав відступу від якого не знайшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18), у постановах Верховного Суду: від 10 грудня 2018 року у справі № 372/2017/13-ц (провадження № 61-18815св18) (підстава відкриття касаційного провадження), від 18 грудня 2019 року у справі № 450/18/15-ц (провадження № 61-17556св18). Таким чином позивач АТ «Ідея Банк» про неможливість реалізації свого права (тобто порушення права) на стягнення заборгованості за кредитним договором дізнався 25 червня 2020 року, тобто з моменту, коли постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року у справі № 173/58/20Є/ яким виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості з відповідача визнаний таким, що не підлягає виконанню. Отже , для позивача перебіг позовної давності почався саме з дати, коли рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року набрало законної сили, а виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, тобто з 25.06.2020 року. Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 09 червня 2021 року у справі № 759/17465/18. Позивач звернувся із позовною заявою до суду 22.07.2021 року тобто в межах строку позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № Z04.199.72598 від 14 лютого 2020 року, яка виникла станом на 22 квітня 2021 року в загальній сумі 183 152 (сто вісімдесят три тисячі сто п`ятдесят дві ) грн. 87 коп., яка складається із наступного: - \~ \~ \~ \~55786.29 грн., прострочений борг; - \~ \~ \~ \~ 34451.74 грн., прострочені проценти; - \~ \~ \~ \~ 92914.84 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 102\~450.92 грн. Проте суд вважає за можливе відмовити у стягненні даної суми виходячи з наступного. Згідноп.3.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальник покладених на нього обов`язків щодо повернення кредити з останнього стягується пеня за кожен день прострочки в розмірі 0.15% в період прострочення від 1 до 60 днів та 0.65% в період прострочення оплати з 61 дня до повного погашення боргу за цим договором. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України - Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» - У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до виконавчого напису, який виконувався протягом 2018-2020 років, з відповідачки стягувалась і сума нарахованої пені. Станом на час подання даної позовної відповідачка заборгованості за основним боргом не має і має лише заборгованість за простроченим боргом. Розмір нарахованої відповідачу пені значно перевищує суму самого кредиту. На підставі вищевикладеного суд вважає за можливе відмовити у стягненні з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею в сумі 102\~450.91 грн. Також суд не вбачає підстав для стягнення з в відповідачки штрафних санкцій в сумі 300 грн., оскільки позивачем не обґрунтоване їх нарахування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково, з відповідача [PERSON] , на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~747.30 грн., з розрахунку (4288.56 грн., Х 183\~152.87 грн., : 285903.78). В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: approved