Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона є матір'ю, а [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивачки з відповідачем не склалося і з вересня 2016 року вони не проживають разом. Діти залишилися проживати з матір'ю і перебувають на повному її утриманні. Батько останні кілька років зловживає спиртними напоями, не цікавиться життям дітей, байдуже ставляться до їх благополуччя і розвитку, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальної підтримки на утримання дітей не надає. Тому позивачка просить суд постановити судове рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дітей. У судове засідання позивачка та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, але направили до суду заяви від 20.02.2017 року про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву від 15.02.2017 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю і просить їх задовольнити. Представник третьої особи Полєшко О.В. також надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує. Окрім того, вона надала до суду Висновок Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування, про виконання батьківських обов'язків громадянином [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], від 20.02.2017 року № 01-33/0186, у якому зазначено про доцільність позбавлення відповідача у справі батьківських прав у зв'язку з ухиленням його від виконання батьківських обов'язків. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Як вбачається із копії паспорта позивачки і копії свідоцтва про одруження, сторони на час розгляду справи перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2000 року. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Пологівського району Запорізької області 09 листопада 2000 року, а також із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області 04 вересня 2015 року судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як вбачається із довідки квартального комітету № 22 м. Пологи Запорізької області від 07.12.2016 діти проживають разом із матір'ю, а батько разом із сім'єю не проживає. З аналізу добутих у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання своїх дітей, матеріально їх не утримує, не піклується про їх духовний та фізичний розвиток, дуже рідко відвідує дітей і не цікавиться ними, фактично переклавши свої батьківські обов'язки на плечі позивачки у справі. Окрім того, у Висновку Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування, про виконання батьківських обов'язків громадянином [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], від 20.02.2017 року № 01-33/0186 зазначено про доцільність позбавлення відповідача у справі батьківських прав у зв'язку з ухиленням його від виконання батьківських обов'язків. Позивачка зарекомендувала себе як добропорядна, вихована, спокійна і врівноважена людина, турботлива мати, яка сумлінно виконує свої обов'язки по вихованню та утриманню дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд також враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів судом встановлено, що діти проживають разом з матір'ю, відповідач у справі працездатний, але не має постійного офіційного місця роботи, за віком і станом здоров'я може сплачувати аліменти на утримання дітей, батько дитини інших утриманців не має. Судом також враховано положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. А відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 22 грудня 2016 року, і до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд керувався положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно із якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Окрім того, суд керувався положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Також судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Судом встановлено, що позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання позову про стягнення аліментів, але вона не звільнена від сплати судового збору за подання позову про позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що дві вказані позовні вимоги було об'єднано у одній справі, тому судовий збір у даній справі у сумі 551,20 грн. має бути стягнуто з відповідача у дохід держави. Окрім того, на користь позивачки має бути стягнуто з відповідача сплачений нею судовий збір у даній справі у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved