Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суду з позовом до [PERSON], позовні вимоги якого неодноразово збільшувала, змінювала та уточнювала (Том 1 а.с. 51, 132, 192), посилаючись на те, що 14.05.2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти було придбано спірне майно, а саме: напівпричіп марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий; причіп легковий В, марки ПР «Дністер 1-2», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y99P00000COA68828, 2012 року випуску, колір сірий. [PERSON] цього, транспортний засіб марки «МАЗ 64229», номерний знак [NUMBER], номер шасі ХТМ64229000002733, 1990 року випуску, колір червоний був відчужений [PERSON] без її відома та 10.12.2015 року перереєстрований на іншого власника без зняття з реєстрації. Вартість вказаного транспортного засобу згідно звіту становить 74300,0 грн. Також, напівпричіп марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий, перебував та перебуває виключно у користуванні [PERSON] Однак, з його слів даний транспортний засіб пошкоджений та перекинувся після перевантаження. За її заявою до Тлумацького ВП, було здійснено виїзд до місця знаходження даного транспортного засобу та встановлено, що від нього залишилась лише рама. Згідно звіту ринкова вартість цього транспортного засобу становить 213407,52 грн. Оскільки напівпричіп розкомплектований, значна частина запасних частин є відсутня, рама пошкоджена корозією, проведення обєктивної оцінки майна є неможливим. У звязку з вищенаведеним просила: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 ідеальної частки на причіп легковий В, марки ПР «Дністер 1-2», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y99P00000COA68828, 2012 року випуску, колір сірий; припинити спільну сумісну власність подружжя на напівпричіп марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий; визнати за [PERSON] право власності на напівпричіп марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 106703,76 грн., що становить 50% вартості транспортного засобу - напівпричіпу марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 37150,0 грн., що становить 50% вартості транспортного засобу марки «МАЗ 64229», номерний знак [NUMBER], номер шасі ХТМ64229000002733, 1990 року випуску, колір червоний. Також просила стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати понесені по сплаті судового збору та повязаних із визначенням середньо ринкової вартості транспортних засобів. [PERSON] подав до суду письмове заперечення на позовну заяву [PERSON] (а.с. 141-142), в якому просив в задоволенні позову відмовити, з наступних підстав. Зокрема, не згідний щодо визначення вартості грошової компенсації в розмірі 106703,76 грн., що становить 50% вартості транспортного засобу - напівпричіпу марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий, оскільки спірні транспортні засоби, в т.ч. причіп легковий В, марки ПР «Дністер 1-2», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y99P00000COA68828, 2012 року випуску, колір сірий, не експлуатуються та перебувають у несправному стані. До цього ж у звітах про вартість оцінки майна не вказано ступінь зношення транспортних засобів, відсутні фотографії реального стану транспортних засобів, спеціаліст взагалі не бачив як виглядають транспортні засоби, не виїжджав на огляд за їх місцезнаходженням, а отже вони не можуть вважатись доказами по справі. Стосовно предявлених позовних вимог позивачки про право спільної сумісної власності на транспортні засоби, то зазначив, що Апеляційним судом Івано-Франківської області, при вирішенні апеляційної скарги [PERSON] по цивільній справі стосовно стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини, у рішенні було встановлено, що транспортні засоби, які обліковуються за відповідачем є його особистим майном, а не майном подружжя. [PERSON] цього, [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON], позовні вимоги якого зменшив (Том 1 а.с. 88-89, 202), посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі, 03.06.2015 року вони за спільні кошти придбали транспортний засіб марки «AUDI A6 2.8і Quattro», МКПП, номерний знак [NUMBER], номер кузова WAUZZZ4АZVN007940, 1997 року випуску, колір сірий. 21.01.2016 року вказаний автомобіль, який є обєктом спільної сумісної власності подружжя був проданий [PERSON] без його відома та згоди. У звязку з цим, просив здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя, стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію 90385,0 грн., що становить 1/2 частину вартості транспортного засобу марки «AUDI A6 2.8і Quattro», МКПП, номерний знак [NUMBER], номер кузова WAUZZZ4АZVN007940, 1997 року випуску, колір сірий, який 21.01.2016 року відчужено [PERSON] без його відома та згоди. Також просив покласти на [PERSON] судові витрати. Позивачка-відповідачка - [PERSON] та її представник - [PERSON] в судове засідання не зявились, однак представник [PERSON] направив на електронну адресу суду письмову заяву, в якій вказав, що позов з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог від 07.12.2016 року підтримують в повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі та без участі позивачки. Зустрічний позов не визнають. Відповідач-позивач - [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове засідання не зявились, однак представник [PERSON] до суду подав письмове клопотання, в якому проти задоволення первісного позову заперечили, просили в його задоволенні відмовити, з тих підстав, що у рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області при вирішенні апеляційної скарги [PERSON] по цивільній справі стосовно стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини, було встановлено, що транспортні засоби, які обліковуються за відповідачем є його особистим майном, а не майном подружжя. Також зазначив, що вартість напівпричіпу марки «МАЗ 950600-010» в розмірі 213407,52 грн. є значно завищеною та надуманою експертом, оскільки спростовується відповіддю Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 26.04.2017 року, згідно якої вартість даного транспортного засобу становила 12024,91 грн. Зустрічний позов [PERSON] із зменшеними позовними вимогами підтримали та просили його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності та у відсутності відповідача-позивача - [PERSON] 23.08.2017 року протокольною ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачки-відповідачки [PERSON] - [PERSON] від 23.08.2017 року про прослуховування судом звукозапису допиту свідка [PERSON], оскільки воно є передчасним, так як вказаний свідок [PERSON] міг бути безпосередньо допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивачки-відповідачки [PERSON] - [PERSON] Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 травня 2011 року між Позивачкою та Відповідачем у виконкомі Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 1), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (Том 1 а.с. 6). У шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (Том 1 а.с.7), де в графі «Батько» вказано [PERSON]. Згідно відповідей на адвокатські запити Регіонального сервісного центру МВС України в Івано-Франківській області від 11.02.2016 року та 24.03.2016 року за [PERSON] у період з 2011 року по даний час зареєстровані транспортні засоби марок: «ВАЗ 211540 120 20», Пр «Дністер 1-2», «МАЗ 950600-010» та «МАЗ 64229», який 10.12.2015 року перереєстрований на іншого власника без зняття з обліку (Том 1 а.с. 8-9, 52). Згідно відповіді на адвокатський запит Регіонального сервісного центру МВС України в Івано-Франківській області від 28.09.2016 року транспортний засіб марки «МАЗ 64229», номерний знак [NUMBER], номер шасі ХТМ64229000002733, 1990 року випуску, колір червоний, 25.01.2014 року був зареєстрований за [PERSON] та 10.12.2015 року був перереєстрований на іншого власника за договором купівлі-продажу [PERSON] (Том 1 а.с. 192-195). Згідно відповіді на адвокатський запит Регіонального сервісного центру МВС України в Івано-Франківській області від 30.09.2016 року за [PERSON] з 08.05.2012 року значаться зареєстрований причіп марки ПР «Дністер 1-2», номер шасі Y99P00000COA68828, 2012 року випуску, колір сірий, а з 25.01.2014 року причіп марки «МАЗ 950600-010», номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску (Том 1 а.с. 203). Також згідно відповідей на адвокатський запит Регіонального сервісного центру МВС України в Івано-Франківській області від 31.03.2016 року, 27.04.2016 року та Територіального сервісного центру 4641 РСЦ МВС України у Львівській області від 27.04.2016 року, 12.05.2016 року за [PERSON] з 03.06.2015 року був зареєстрований автомобіль марки «Ауді А6», який 26.01.2016 року був знятий з обліку в ТСЦ 2642 м. Калуш для реалізації та 27.01.2016 року зареєстрований в ТСЦ 4641 м. Львів на підставі договору купівлі-продажу за гр. [PERSON] (Том 1 а.с. 55, 91, 92, 93, 210). За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 цієї статті вказує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено статтею 70 Сімейного кодексу України. Так, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частини 1, 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України). Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Як зазначено п.22 Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. До цього ж Верховний Суд України у справі № 6-21цс15 виклав правовому позицію, в якій зазначив, що системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Оскільки вищевказані транспортні засоби: причіп марки «Дністер 1-2», напівпричіп марки «МАЗ 950600-010», сідловий тягач-Е марки «МАЗ 64229» та автомобіль марки «Ауді А6» придбані під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а отже вони вважається спільною сумісною власністю подружжя. Законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до п. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так у правових позиціях Верховного Суду України, які він неодноразово висловлював по зазначеній категорії справ, в т.ч. у Постанові від 01.07.2015 року по справі № 6-2641цс15 та Постанові від 07.09.2016 року по справі № 6-801цс16 вказано, що статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. З огляду на викладене, суд відхиляє заперечення [PERSON] в тій частині, що спірні транспортні засоби, які за ним обліковуються, є його особистим майном, а не майном подружжя, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин, [PERSON] та його представник не подали. До цього ж посилання представника відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.06.2016 року (Том 1 а.с. 143-145), в якому зазначено, що транспортні засоби, які обліковуються за [PERSON] є його особистим майном, а не майном подружжя, не приймаються судом до уваги, оскільки Апеляційним судом Івано-Франківської області переглядався спір між сторонами про стягнення аліментів, а не спір про визнання майна (транспортних засобів) спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до ст. ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі ст. 365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка незначна і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 3 ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом також установлено, що спірний транспортний засіб напівпричіп марки «МАЗ 950600-010» на час подачі позову є розкомплектований, відсутній самоскидний кузов, відсутні підвіски, механізм піднімання кузова та інше навісне обладнання, причіп зі слідами пошкоджень аварійного характеру деформована рама, що підтверджується повідомленням експерта про неможливість дати висновок судової автотоварознавчої експертизи від 20.02.2017 року (Том 2 а.с. 57). Вказані обставини також підтверджуються Протоколом огляду транспортного засобу адвокатом [PERSON] від 26.07.2016 року (Том 1 а.с. 133-135). За фактом розкомплектування вказаного транспортного засобу, намагання [PERSON] порізати його на металобрухт, 17.05.2016 року [PERSON] звернулась до Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області (Том 1 а.с. 136). Згідно висновку інспектора Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 29.05.2016 року, встановлено, що факти вказані у зверненні [PERSON] знайшли частково своє підтвердження та їй було запропоновано звернутись до органів судової влади з вирішенням питання про право власності на спільно нажите майно, оскільки у діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення (Том 1 а.с.137-138). Згідно з абз. 2 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Також відповідно п. 22 Постанови вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, - в даному випадку - на підставі експертної оцінки майна. Згідно звіту про оцінку майна від 22.02.2016 року: напівпричіпу марки «МАЗ 950600-010» (2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер кузова Y3М95060060001913), його середньо-ринкова вартість становить 213407,52 грн. (Том 1 а.с. 214-233). Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-франківської області від 20.12.2016 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, з метою встановлення фактичної ринкової вартості напівпричіпу марки «МАЗ 950600-010» (Том 2 а.с. 49). Однак, відповідно до повідомлення експерта [PERSON] про неможливість дати висновок судової автотоварознавчої експертизи від 20.02.2017 року вартість пошкодженого та розукомплектованого напівпричіпа не було визначено, оскільки в наявних експерта базі даних та довідкових матеріалах відсутні дані щодо вартості складових досліджуваного транспортного засобу (Том 2 а.с. 57). Дані обставини також підтверджуються довідкою оцінювача ФОП [PERSON] про неможливість проведення обєктивної оцінки вказаного транспортного засобу (Том 1 а.с. 172-179). Суд не приймає до уваги довідку-рахунок серії ВІА № 162195 від 16.01.2014 року (Том 1 а.с. 205-208) та відповідь Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 26.04.2017 року (Том 2 а.с. 152) про вартість вищевказаного транспортного засобу, оскільки вказані документи не підтверджують дійсну вартість транспортного засобу на час розгляду справи, а лише визначають його вартість станом на 25.01.2014 року в розмірі 12024,91 грн., яка є значно заниженою та суперечить середньо-ринковій вартості такого транспортного засобу. Згідно звіту про оцінку майна від 22.02.2016 року: причіпу легкового-В марки «Дністер 1-2» (2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер шасі Y99P00000COA68828), його середньо-ринкова вартість становить 9905,37 грн. (Том 2 а.с. 1-20). Згідно звіту про оцінку майна від 28.03.2016 року: колісного транспортного засобу марки «МАЗ 64229» (1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], номер шасі ХТМ64229000002733), його ринкова вартість становить 74300,00 грн. (Том 2 а.с. 21-35). Однак згідно відповіді на адвокатський запит Регіонального сервісного центру в Івано-Франківській області МВС України від 21.07.2016 року вартість вказаного транспортного засобу, який належав [PERSON] та був перереєстрований на іншого власника, на момент перереєстрації становила 40000,0 грн. (а.с. Том 1 а.с. 212). Згідно довідкового повідомлення судового експерта [PERSON] від 14.06.2016 року середньо-ринкова вартість продажу автомобіля марки «AUDI A6 2.8і Quattro» МКПП, 1997 року випуску без врахування фактичного технічного стану при середньостатистичному пробігу 417,9 тис.км становить 180770,0 грн. (Том 1 а.с. 94-95). Однак, згідно копії договору купівлі-продажу транспортного засобу «AUDI A6 2.8і Quattro», МКПП, номерний знак [NUMBER], номер кузова WAUZZZ4АZVN007940, 1997 року випуску, колір сірий, укладеного 27.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON], ціна цього транспортного засобу складала 5000,0 грн. (Том 2 а.с. 117). Суд не приймає до уваги визначену у договорі купівлі-продажу ціну транспортного засобу, як реальну його вартість на момент відчуження [PERSON], оскільки вказана вартість транспортного засобу є значно нижчою за середньо-ринкову ціну такого автомобіля. З метою збереження балансу інтересів подружжя, суд, виходячи з принципу рівності прав кожного з них на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON], а саме в частині: визнання за нею та [PERSON] права власності по 1/2 ідеальної частки на причіп легковий В, марки ПР «Дністер 1-2», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y99P00000COA68828, 2012 року випуску, колір сірий; припинення спільної сумісної власності подружжя на напівпричіп марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий; визнання за [PERSON] право власності на напівпричіп марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий; стягнення з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 106703,76 грн., що становить 50% (1/2 частину) вартості транспортного засобу - напівпричіпу марки «МАЗ 950600-010», номерний знак [NUMBER], номер шасі Y3М95060060001913, 2006 року випуску, колір жовтий; стягнення з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 20000,0 грн., що становить 50% (1/2 частини) вартості транспортного засобу марки «МАЗ 64229», номерний знак [NUMBER], номер шасі ХТМ64229000002733, 1990 року випуску, колір червоний, відчуженого [PERSON], та про задоволення зустрічного позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь грошової компенсації 90385,0 грн., що становить 1/2 частину вартості транспортного засобу марки «AUDI A6 2.8і Quattro», МКПП, номерний знак [NUMBER], номер кузова WAUZZZ4АZVN007940, 1997 року випуску, колір сірий, відчуженого [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та витрати повязані із визначенням середньо-ринкової вартості транспортних засобів. В свою чергу [PERSON] у зустрічній позовній заяві просив покласти на [PERSON] понесені судові витрати. Так, ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.12.2016 року встановлено, що [PERSON] при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3301,33 грн., а [PERSON] при подачі до суду зустрічного позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1455,06 грн. Оскільки під час перебування справи на розгляді сторони зменшили свої позовні вимоги, вищевказаною ухвалою суду [PERSON] та [PERSON] було повернуто надмірно сплачений судовий збір, а саме [PERSON] 1813,27 грн., а [PERSON] 551,21 грн. (Том 2, а.с. 37-39). Отже, сторонами по справі понесено судових витрат по сплаті судового збору: [PERSON] 1488,06 грн., а [PERSON] 903,85 грн. Окрім цього, [PERSON] було понесено судових витрат повязаних із визначенням середньо-ринкової вартості спірних транспортних засобів згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 16/14/02 від 22.02.2016 року на суму 2500,0 грн. (ПР «Дністер 1-2»), № 16/03/11 від 31.10.2016 року на суму 900,0 (МАЗ 950600-010) та №16/03/03 від 28.03.2016 року на суму 1300,0 грн. (МАЗ 64229) (Том 1 а.с. 197-198). Також [PERSON] було понесено судових витрат повязаних із визначенням середньо-ринкової вартості продажу спірного транспортного засобу (AUDI A6 2.8і Quattro) згідно квитанції № 066995 від 14.06.2016 року на суму 450,0 грн. (Том 1, а.с. 201). Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесених нею судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: витрат понесених по сплаті судового збору в сумі 1316,56 грн. та витрат понесених із визначенням середньо-ринкової вартості спірних транспортних засобів в сумі 4102,0 грн., а з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені ним судові витрати за зустрічним позовом, а саме: витрат понесених по сплаті судового збору в сумі 903,85 грн. та витрат понесених із визначенням середньо-ринкової вартості продажу спірного транспортного засобу в сумі 450,0 грн. На підставі наведеного, ст. 57, 60, 68, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 365, 368, 369, 370, 372, 392 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»,

Outcome: partial