Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, виданої 19.06.2018 року, в судовому засіданні вимоги довірителя підтримує на умовах, викладених в позовній заяві та просить їх задоволити. Викликати [PERSON] до суду не представилось можливим, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до суду з відміткою про те, що адресат за вказаною адресою не проживає, інше рекомендоване повідомлення вручено особисто [PERSON], про що вона власноручно підписалася, відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, відсутні відомості щодо надіслання відзиву позивачу, відповідачем не пред'явлено зустрічного позову, крім того, в строк для подання відзиву відповідачем не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Як вбачається із матеріалів справи відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області Соляр Л.С., яка діє на підставі довіреності, виданої 12.09.2018 за №01-20-1911, при проведенні 12.09.2018 року підготовчого засідання позовні вимоги підтримала. Вважала доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] В судове засідання, призначене на 18.10.2018 року, Соляр Л.С. не з'явилася, начальником ССД Чернівецької РДА Юрковською Л.С. через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 18.10.2018 постановлено про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Чернівецької РДА Вінницької області, про позбавлення батьківських прав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах. Судом встановлено, що сторони з 15 березня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2013 року по цивільній справі №150/803/13-ц (провадження по справі №2/150/279/13). Зазначене рішення набрало законної сили 23.12.2013 року (а.с. 8). Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане 15.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 9). Неповнолітній [PERSON] проживає з батьком (позивачем по справі), перебуває на його утриманні. Вище зазначене підтверджено в судовому засіданні представником позивача та письмовими доказами по справі, зокрема, довідками, виданими виконкомом Сокільської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 19.06.2018 за №279 та №117 (а.с. 11, 13). Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області 08.11.2013 року по цивільній справі №150/886/13-ц (провадження по справі №2/150/295/13) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 19.11.2013 року. Як свідчить довідка, видана Любарським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 20.06.2018 року, заборгованість по виконавчому листі №150/886/13-ц, виданому Чернівецьким районним судом Вінницької області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на 01.06.2018 року складає 22366 гривень 76 копійок (а.с. 10). У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, №3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається із показів представника позивача [PERSON], відповідач не бере участі у вихованні дитини та її розвитку, матеріально її не забезпечує, жодним чином не цікавиться життям неповнолітнього сина. Дитина виховується батьком [PERSON], з яким і проживає. Як свідчать матеріали, додані до позовної заяви, неповнолітній [PERSON], [INFO], в інтересах якого батьком [PERSON] заявлено позов, являється інвалідом дитинства, загальна тривалість перебування на інвалідності - з 2013 року (а.с. 12), у зв'язку із чим позивач [PERSON] отримує державну соціальну допомогу дітям - інвалідам до 18 років, що стверджується копією посвідчення серії [NUMBER], виданого 31.12.2013 року Управлінням праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної адміністрації (а.с. 7). Із довідки - характеристики, виданої 19.06.2018 року за №117 виконкомом Сокільської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, вбачається, що [PERSON], будучи матір'ю неповнолітнього [PERSON], з березня 2012 року не проживає з ним, всім необхідним дитину забезпечує батько [PERSON], який крім того, забезпечує лікування сина (а.с. 13). Вище зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов'язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки, [PERSON], будучи матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], не займається вихованням дитини, не створила жодних умов для його фізичного та духовного розвитку; про сина не піклується, не забезпечує його необхідними продуктами харчування та речами, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує медичного огляду не виявляє бажання бачити дитину. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON], [INFO] від 03 жовтня 2018 року, в ході обстеження умов проживання дитини, проведеного комісією в складі начальника Служби у справах дітей Чернівецької РДА Юрковської Л.С., головного спеціаліста ССД Чернівецької РДА Соляр Л.С. та директора центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Чернівецької РДА Єрмакова О.В., було встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] у будинку, належному [PERSON] (матері позивача). В будинку охайно, чисто, проведено косметичний ремонт, наявні необхідні меблі, побутова техніка, відведено природній газ, на подвір'ї є криниця, утримується підсобне господарство (корова, свині, кури, гуси). У неповнолітнього [PERSON] в будинку є окрема кімната з ліжком, шафою, столом для уроків, наявні розвиваючі ігри та книги. Для виховання та розвитку дитини створено необхідні умови. Неповнолітній [PERSON] являється інвалідом дитинства, перебуває на індивідуальному навчанні Сокільської ЗОШ і-ІІІ ступенів, повністю знаходиться на утриманні батька [PERSON] Із висновку органу опіки і піклування Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області від 16.10.2018 року за №01-20, вбачається доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] з метою захисту прав та інтересів дитини. Як свідчить вище зазначений висновок, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької районної державної адміністрації, яке відбулось 05.10.2018 року. [PERSON] пояснив, що мати дитини [PERSON] взагалі не бере участі у вихованні неповнолітнього сина, матеріально не допомагає, аліментів не сплачує, не відвідує дитину, не цікавиться її життям та навчанням, крім того, дитина являється інвалідом дитинства, у зв'язку із чим щороку необхідно проходити курс лікування у обласній лікарні, для обстеження дитини потрібен дозвіл матері, яка зволікає та затягує постійно з наданням дозволу. Дані обставини дають суду законні підстави у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина, вони підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які окрім цього підтверджено в судовому засіданні як показами представника Служби у справах дітей Чернівецької РДА Вінницької області Соляр Л.С., так і зібраними по справі письмовими доказами, які свідчать про невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд в силу ст.164 СК України приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи,. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.2 ст.4 ЦПК України). Разом з тим, Конституційний Суд України в рішенні від 28.11.2013 р. №12-рп/2013 надав офіційне тлумачення п.7 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", відзначив, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи, перелік котрих наведено в ст.45 ЦПК України (в ред. 2004 року) (тобто в ст.56 ЦПК України зі змінами, що діють з 15.12.2017 року) "Участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інте6ресах інших осіб". При цьому очевидно, що в інтересах неповнолітнього [PERSON] позов заявлено його законним представником - батьком [PERSON], правовий статус якого визначено ст.59 ЦПК України. Так, відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом . Відтак, законом передбачено права батька, який звертається в інтересах власної малолітньої дитини, якщо дитина є інвалідом (п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), на звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду . Як свідчать матеріали, додані до позовної заяви, неповнолітній [PERSON], [INFO], в інтересах якого батьком [PERSON] заявлено позов, являється інвалідом дитинства, загальна тривалість перебування на інвалідності - з 2013 року, у зв'язку із чим позивач [PERSON] отримує державну соціальну допомогу дітям - інвалідам до 18 років. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.6 ст.141 ЦПК України). З врахуванням того, що позивача, на користь якого ухвалюється рішення, звільнено від сплати судового збору, суд в силу положень статті 141 ЦПК України дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь держави судового збору. Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається положеннями Закону України «Про судовий збір». Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІ встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1762 гривні 00 копійок. Таким чином сума судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь держави, від сплати якого звільнено позивача при зверненні до суду із позовною заявою, яка містить одну вимоги немайнового характеру, становить 704 гривні 80 копійок. На підставі ст., ст.164, 243 СК України, ст.ст., 55, 59, 60, 63 ЦК України,

Outcome: approved