Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

30.03.2020 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] третя особа: Новобаварський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з вересня 2011 року до 10.08.2015 року він проживав разом із відповідачем без реєстрації шлюбу. [INFO] у відповідача народилася дитина [PERSON] , в момент реєстрації його народження позивач не знав, що він не є біологічним батьком цієї дитини. Те, що саме позивач є біологічним батьком в нього є сумніви. В позасудовому порядку вирішити це питання не вбачається можливим, оскільки відповідач не надає можливості бачитися з дитиною. На неодноразові письмові звернення до неї не відповідає, на телефоні дзвінки також не реагує з серпня 2018 р. по квітень 2019 р., спілкування уникає. Враховую вищевикладене позивач і був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. 15.04.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає, проти виключення запису про батька з актового запису про народження дитини категорично заперечує з наступних підстав. Так, з відповідачем вона проживала без реєстрації шлюбу з 2012 року по 10.08.2015 рік включно. Проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. [INFO] в неї народилася дитина [PERSON] . Походження дитини було визначено у відповідності із положення ст. ст. п.1 ч.2 ст. 125, 126 СК України, тобто за заявою матері і батька. Таким чином, під час реєстрації народження дитини і тривалий час після цього у позивача жодних сумнівів щодо його біологічного батьківства не виникало. Відповідач, також, зазначає, що позивач залишив їх з сином коли останньому ледь виповнилося 2 місяці. Спочатку відвідував їх, та до 01.08.2017 року надав допомогу дитині у розмірі 400-500 грн. на місяць, у квітні 2017 надав 7000 грн., а вже з травня по серпень 2017 року нічого не платив, у серпня 2017 року надав 2000 грн., і після нічого від відповідача вона не отримувала і була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Під час розгляду справи про стягнення аліментів у період з 19.09.2018 року по день ухвалення рішення 10.01.2019 позивач жодного разу не поставив під сумнів власне батьківство, частково визнав вимоги відповідача, і не звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про заперечення свого батьківства, зазначав, що намагається самостійно допомагати дитині шляхом сплати аліментів поза межами судового рішення і висловлював думку щодо сплати аліментів у майбутньому, але лише у розмірі 870 грн. на місяць. Відповідач вважає, що позовна заява не відповідає принципу розумності, дійсним намірам і волі позивача. Основною правовою підставною позову зазначені положення ст. 136 СК України - оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини. Але ч.5 вищезазначеної норми закону передбачено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, у тому числі, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій (ДРТ) відповідно до ч.1 ст. 123 Кодексу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.06.2020 року клопотання позивача задоволено. Призначено судову молекулярно-генетичну експертизу по цивільній справі № 639/1963/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Новобаварський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 34). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, згідно до ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Для проведення експертизи експерту надано матеріали цивільної справи. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача - [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] з`явитися разом з дитиною, [PERSON] , [INFO] , з оригіналом свідоцтва про народження дитини до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення відбору зразків для проведення експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 10.08.2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта від 05.08.2020 №9/752СЕ-20 за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.08.2020 року поновлено провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Новобаварський відділ реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Новобаварський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. Позивач в судовому засіданні надав пояснення посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та додавши, що запліднення відбувалось природнім шляхом, без будь-яких допоміжних репродуктивних технологій. Відповідач в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру серії ХВ № 000033 від 07.04.2020 року в судовому засіданні надала пояснення посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, наполягаючи, що запліднення відбулося саме за допомогою репродуктивних технологій. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового засідання без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася дитина [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.06.2015 року. (а.с.4) Позивач пояснив, що його бажання бачитися з сином відповідач ігнорує, на письмові звернення щодо цього не відповідає, спілкування уникає. (а.с. 5,6,7,8) З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 22.05.2020вбачається, що вона спостерігається в ОЦПС та РЛ з 2013 року. має діагноз безпліддя І трубно-перитонеальне. (а.с.48) Представник відповідача пояснила, що запліднення відбулося саме за допомогою репродуктивних технологій, а тому позивач відповідно до ч.5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство. Як вбачається з висновку експерта № 9/752СЕ-20 від 05.08.2020 між [PERSON] [INFO] та малолітнім [PERSON] , [INFO] є біологічна спорідненість. Ймовірність даної події складає 99,999992%. [PERSON] [INFO] може бути біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9999999999996%. (а.с.69-82) При вирішенні спору суд виходить з наступного: частиною 1 ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Частиною 5 цієї статті визначено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 123 СК України визначено, що у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Статтею 12 ч. 1,2,3,4 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України позивачем не доведено відсутність кровного споріднення між ним та дитиною. Посилання стороною відповідача на те, що позивач не має права оспорювати батьківство, суд вважає, також необґрунтованим та не доведеним відповідними доказами, що зачаття дитини відбулося в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою позивача У зв`язку з тим, що позивачу відмовлено у задоволені позовних вимог судові витрати пов`язані із сплатою судового збору залишаються за позивачем. Окрім того, з позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу понесені відповідачем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги. Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно частини 1 статті 26 Закону № 5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 р. (далі Правила адвокатської етики), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Статтею 29 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, кошти, необхідні для покриття витрат, пов`язаних з виконанням доручення. В договорі про надання правової допомоги можуть бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк, інше) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Так, представником відповідача на підтвердження того, що відповідач отримала правову допомогу було надано Згоду № 86 від 07.04.2020 року, акт виконаних адвокатом робіт від 25.09.2020 року, ордер серії ХВ №000033 від 07.04.2020 року, квитанцію №18 від 07.04.2020 на суму 5500,00 грн., квитанцію №19 від 15.04.2020 на суму 1200,00 грн., квитанція №13 від 25.09.2020 року на суму 2000,00 грн. (а.с.27, 101,102,103,104,105) Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою. Дана правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивачем [PERSON] надано заяву, відповідно до якої він просив суд зменшити суму заявлених відповідачем судових витрат або не стягувати з нього витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Верховний Суд у правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи". Отже, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5700,00 грн., що складається з 1700 грн. за складання та подачу позову, та фіксована суми по 1000 грн. за кожне судове засідання. На підставі ст.136 СК України,

Outcome: approved