Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON], як представник за дорученням в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до Верхньоводянськоїсільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що [INFO] року, після смерті батька позивача - [PERSON], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини належало на праві приватної власності громадянину [PERSON]. Однак, як з'ясувалося після смерті [PERSON], первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння за його життя проведена не була. Через відсутність належних правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, позивач, як спадкоємець за заповітом не має можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно. На даний час вирішення цього питання іншим правовим шляхом не являється можливим через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за ним право власності в цілій частині на спадковий житловий будинок [ADDRESS]. Вирішити питання розподілу судових витрат. Позивач [PERSON]та його представник [PERSON], всудове засідання не з'явилися,однак представник позивача [PERSON], до початку судового засідання 12.01. 2015 року, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити. Представник відповідача - Верньоводянської сільської ради в особі її виконавчого комітету, в судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті, сільський голова Гуцул В.Д., надав суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають. Треті особи без самостійних вимог - [PERSON], [PERSON], [PERSON], представники третіх осіб, без самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання не з'явилися, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] і відносно якого останній розпорядився шляхом складення заповіту 24.12. 1999 року. Згідно даного заповіту [PERSON], все своє майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а також земельну ділянку площею 0,35 га, заповів своєму синові - позивачу [PERSON] Відмовилася від прийняття спадщини дружина померлого спадкодавця - [PERSON] та його син - [PERSON], згідно нотаріально посвідчених заяв від 14.10. 2014 року та 15.10. 2014 року. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], виданої інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] спірний будинок та господарська будівля до нього побудовані у 1961 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з погосподарської книги Верхньоводянської сільської ради за 2001-2005 р.р. спріний житловий будинок належав померлому [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим будинком. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. У звязку з наведеним, з виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, що складаються з 596,52 гривень судового збору, сплаченого позивачем за подання даної позовної заяви до суду.

Outcome: approved