Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

1. Відомості про рух справи, процесуальні дії у справі. Адвокат [PERSON] звернулася з цим позовом до Любешівського районного суду Волинської області в інтересах [PERSON] 22 жовтня 2018 року. Відповідачами у позовній заяві зазначено [PERSON] управління водного господарства та голову ліквідаційної комісії [PERSON] управління водного господарства (далі [PERSON] УВГ, ЛУВГ), третьою особою на стороні відповідача [PERSON] управління водного господарства (далі [PERSON] УВГ, МУВГ). Відповідно до статті 93 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у позовній заяві постановлено запитання до відповідача голові комісії з реорганізації [PERSON] УВГ [PERSON] Ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розглянути її з повідомленням сторін з призначенням першого судового засідання 30 листопада 2019 року, зокрема зобовязано відповідача [PERSON] надати у формі заяви свідка відповіді на поставлені стороною позивача запитання. Представником позивача [PERSON] 30 жовтня 2018 року подано заяву про виклик свідків, яку ухвалою суду від 02 листопада 2018 року задоволено. Викликано у судове засідання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Представником позивача [PERSON] 09 листопада 2018 року подано заяву про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], яку ухвалою суді від 14 листопада 2018 року задоволено. Від третьої особи [PERSON] управління водного господарства 20 листопада 2018 року надійшли пояснення (заперечення) на позовну заяву [PERSON], які згодом у звязку з зміною субєктного складу учасників справи суд прийняв як відзив на позов (а.с. 75). Відповідачем [PERSON] УВГ 23 листопада 2018 року подано відзив на позов [PERSON] (а.с. 97). Відповідачем головою ліквідаційної комісії ЛУВГ [PERSON] 29 листопада 2018 року подано відзив на позов та відповіді на запитання [PERSON] ( а.с. 125, 128). У звязку з ліквідацією [PERSON] УВГ за клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 30 листопада 2018 року залучено до розгляду справи правонаступника [PERSON] УВГ. Також постановлено вважати сторонами по справі: позивачем [PERSON], відповідачами МУВГ та виконувача обовязків заступника МУВГ [PERSON] (а.с. 139). Стороною позивача подавалась суду відповідь на відзиви (а.с. 150), відповідачами заперечення (а.с. 145, 153). [PERSON] брав участь у судовому розгляді особисто, його інтереси у [PERSON] районному суді також представляла адвокат [PERSON] [PERSON] особисто брав участь у судових засіданнях у [PERSON] районному суді особисто, його інтереси представляв адвокат [PERSON]. Представником [PERSON] УВГ у суді першої інстанції був юрисконсульт цього підприємства [PERSON]. Розгляд справи по суті проведено 27 березня 2019 року. 2.1. Стислий виклад позиції сторони позивача у заявах по суті справи. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] у квітні 1997 року був прийнятий охоронником у [PERSON] управління осушувальних систем, яке з 01 січня 2005 року перейменовано на [PERSON] УВГ. З 28 жовтня 2005 року змінено назву посади [PERSON] з охоронника на сторожа. Наказом Держводагенства № 60 від 13 лютого 2018 прийнято рішення про реорганізацію [PERSON] УВГ шляхом приєднання до [PERSON] УВГ. У звязку з припиненням діяльності [PERSON] УВГ, а також відповідно до штатного розпису [PERSON] УВГ, який вводився у дію з 01 вересня 2018 року, [PERSON] 27 червня 2018 року попереджено про майбутнє вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). Одночасно позивачу запропоновано дві посади: сторожа та оглядача гідротехнічних обєктів. [PERSON] 27 серпня 2018 року написав дві заяви. Першу -- на імя голови комісії з реорганізації [PERSON] УВГ, в якій позивач як сторож ЛУВГ у звязку з припиненням діяльності цього підприємства, просив перевести його з 31 серпня 2018 року у МУВГ у порядку, передбаченому пунктом 5 статті 36 КЗпП. Другу на імя виконувача обовязків начальника [PERSON] УВГ, в якій позивач як сторож [PERSON] УВГ просив прийняти його на роботу з 01 вересня 2018 року у порядку переведення у звязку з реорганізацією ЛУВГ. Сторона позивача доводить, що у такий спосіб [PERSON] висловив свою згоду на його переведення як сторожа у [PERSON] УВГ. Після подання заяв на переведення [PERSON], правомірно очікуючи, що його переведено на посаду сторожа у [PERSON] УВГ відповідно до графіку чергувань, який складено начальником [PERSON] експлуатаційної дільниці [PERSON] УВГ (далі [PERSON]) [PERSON], у період з 01 по 19 вересня 2018 року продовжував виконувати свої трудові обовязки сторожа. Між тим, з введенням нового штатного розпису з 01 вересня 2018 року відбулось скорочення штатної одиниці сторожа. Отже, незважаючи на запис у трудовій книжці від 31 серпня 2018 року про звільнення [PERSON] з [PERSON] УВГ у звязку з його переведенням, позивача фактично звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП у звязку з реорганізацією та скороченням однієї посади сторожа. При вирішенні питання про звільнення [PERSON] не враховано положення статті 42 КЗпП на переважне право позивача залишитись на роботі, не виплачено вихідної допомоги при звільненні та компенсації за частину невикористаної відпустки. Крім цього, сторона позивача звертає увагу, що профспілковий орган [PERSON] УВГ не давав згоди на звільнення [PERSON] Таким чином, сторона позивача доводить, що [PERSON] було звільнено без дотримання відповідних процедур та гарантій. Доводячи свої позовні вимоги у частині періоду спірних правовідносин з 01 по 19 вересня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] зазначають, що мав місце фактичний допуск позивача до роботи, що відповідно до статті 24 КЗпП вважається укладенням, а у випадку зі [PERSON], продовженням трудового договору. За цей період [PERSON] заробітної плати не виплачено та відповідного запису у трудовій книжці про роботу не здійснено. У звязку з наведеним стороною позивача заявлено такі позовні вимоги: -- визнати незаконним та скасувати наказ № 52-п голови комісії з реорганізації [PERSON] УВГ [PERSON] від 30 серпня 2018 року про звільнення [PERSON] у звязку з переведенням у [PERSON] УВГ на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП; -- поновити [PERSON] на посаді сторожа у [PERSON] УВГ з 01 вересня 2018 року; -- встановити факт продовження трудових відносин між [PERSON], який продовжував виконувати роботу на посаді сторожа без укладення трудового договору, та [PERSON] УВГ у період з 01 по 19 вересня 2018 року; -- зобовязати відповідача [PERSON] УВГ нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату за період з 01 по 19 вересня 2018 року відповідно до вимог чинного законодавства; -- стягнути з [PERSON] УВГ на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2018 року до дня фактичного поновлення на роботі; -- рішення у частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення місячного середнього заробітку у сумі 4176,71 гривень звернути до негайного виконання; -- стягнути з [PERSON] УВГ судові витрати по справі. У відповіді на відзиви представник позивача [PERSON] переконує суд, що [PERSON] не можна вважати таким, що підданий дисциплінарному стягненню, оскільки з відповідним наказом позивача не ознайомлювали. [PERSON] 27 червня 2018 року попереджено про майбутнє вивільнення та запропоновано дві посади: сторожа та оглядача. [PERSON] 27 серпня 2018 року, подавши заяви про переведення та прийняття на роботу, погодився на посаду сторожа [PERSON] УВГ. Натомість МУВГ не погодилось приймати його сторожем. Відтак у [PERSON] не було підстав для звільнення [PERSON] на підставі пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП. Не заслуговують на увагу твердження відповідачів про відмову [PERSON] від посад оглядача та електромеханіка. Пропонуючи в усному порядку вказані посади уже після звільнення позивача, відповідачі не врахували, що [PERSON] не відповідає кваліфікаційним вимогам до електромеханіка, а посада оглядача тягне за собою зміну істотних умов праці для позивача. У звязку зі зміною первісного відповідача [PERSON] УВГ на правонаступника, [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги до [PERSON] УВГ. 2.2. Стислий виклад позиції сторони позивача у судовому засіданні. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та пояснив наступне. У [PERSON] УВГ він працював понад 20 років. У червні 2018 року стало відомо про приєднання [PERSON] УВГ до Маневицього УВГ. Його було попереджено про майбутнє вивільнення та запропоновано дві посади: сторожа та оглядача. Як усі інші працівники, він у кінці серпня 2018 року написав заяви на переведення у [PERSON] УВГ. При цьому заяви він писав двічі, оскільки перші десь загубилися. [PERSON], якого призначили на посаду начальника [PERSON], склав графік роботи сторожів та повідомив позивача коли виходити на чергування. З 01 по 19 вересня 2018 року він продовжував виконувати обов'язки сторожа. Згодом, а саме 21 вересня 2018 року, [PERSON] дізнався, що він не працює у МУВГ взагалі. З наказом про звільнення з [PERSON] УВГ не ознайомлювався. [PERSON] намагався вручити йому трудову книжку 23 чи 24 вересня 2018 року, він відмовився і отримав її поштою 29 вересня 2018 року. Відповідач [PERSON] не повідомляв його, що [PERSON] УВГ не прийняло його на посаду сторожа, а згодне взяти на посаду оглядача. Пізніше [PERSON] пропонував йому роботу по цивільно-правовій угоді у МУВГ з 12 вересня 2018 року. Про оголошення йому догани його ніхто не повідомляв. Про існування відповідного наказу він дізнався при підготовці цього позову до суду. Своє звільнення [PERSON] повязує з помстою [PERSON], до якого він тривалий час перебував в опозиції, повідомляв вищестояще керівництво про факти зловживань з його боку тощо. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. [PERSON] вважає, що 27 червня 2018 року, коли позивача повідомили про майбутнє вивільнення, йому запропонували посади сторожа та оглядача. [PERSON] 27 серпня 2018 року написав дві заяви, якими засвідчив свою згоду на переведення на посаду сторожа у [PERSON] УВГ. На переведення на посаду оглядача позивач згоди не давав. [PERSON] продовжував працювати сторожем до 19 вересня 2018 року, до того часу, коли зясувалось, що його взагалі не прийнято на роботу у [PERSON] УВГ. З наказом про звільнення його не ознайомили. [PERSON], як голова ліквідаційної комісії, з червня 2018 року володів усією інформацією щодо штатного розпису [PERSON] УВГ, однак всупереч статті 49-4 КЗпП не повідомив профспілковий орган про майбутнє скорочення штату працівників. Питання про те, чи має [PERSON] порівняно з іншими сторожами на переважне право залишитись на роботі не вирішувалось. У листі [PERSON] УВГ від 20 серпня 2018 року [PERSON] пропонувалась посада оглядача. У наказі про прийняття на роботу працівників [PERSON] УВГ прізвища [PERSON] не було взагалі. Таким чином, погодження між керівниками на переведення працівника не відбулося, відтак і не було підстав для звільнення позивача з [PERSON] УВГ на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП. Факт продовження роботи [PERSON] на посаді сторожа у період з 01 по 19 вересня 2018 року підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами. [PERSON] вважає, що [PERSON] УВГ зобовязане нарахувати та виплатити позивачу за цей період заробітну плату відповідно до положень частини шостої статті 235 КЗпП, виходячи з середньомісячної номінальної заробітної плати штатних працівників Любешівського району у липні-вересні 2018 року. Оскільки [PERSON] УВГ на момент вирішення справи не існує, то позивач підлягає поновленню на роботі у [PERSON] УВГ, у правонаступника підприємства, з якого він незаконно був звільнений. 3.1. Стислий виклад позиції відповідача -- Маневицього управління\~водного господарства\~у заявах\~по суті\~справи. [PERSON] УВГ проти позовних вимог [PERSON] заперечило, доводячи наступне. Згідно з листом № 1-08-256 від 27 червня 2018 року позивача попереджено про майбутнє вивільнення, одночасно запропоновано посади сторожа та оглядача. З чотирьох штатних одиниць сторожів [PERSON] УВГ у [PERSON] залишилося три таких посади. Приведення чисельності працівників [PERSON] здійснювалось ліквідаційною комісією ЛУВГ. [PERSON] мав догану, а тому не мав переваги перед іншими сторожами. Позивачу було запропоновано посаду оглядача [PERSON] експлуатаційної дільниці, згодом електрика в [PERSON] [PERSON] категорично відмовився від цих посад, а тому були усі підставі для припинення з ним трудового договору на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП. Крім цього, згідно з актом прийому-передачі особових справ, особових карток та трудових книжок працівників [PERSON] УВГ відповідні документи [PERSON] у МУВГ були відсутні. З цієї причини прізвище позивача відсутнє і у наказі № 123 від 30 серпня 2018 року про проведення оплати праці персонального складу [PERSON] УВГ. Щодо встановлення факту трудових відносин у період з 01 по 19 вересня 2018 року [PERSON] УВГ звертає увагу на колізію у законодавстві: на частину третю статті 24 КЗпП та на статтю 235 цього Кодексу, які по-різному регулюють питання оформлення трудових відносин. У звязку з цим, на думку відповідача, при вирішенні цього питання пріоритетне значення має рішення керівника підприємства щодо звільнення або залишення на роботі працівника. 3.2. Стислий виклад позиції відповідача -- [PERSON] управління\~водного господарства у судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] заперечив з підстав, викладених у заявах по суті справи. 4.1. Стислий виклад позиції відповідача виконувача обовязків заступника [PERSON] управління водного господарства [PERSON] у заявах по суті справи. [PERSON] проти позову [PERSON] заперечив, звернувши увагу суду на наступне. Звільнення [PERSON] з [PERSON] УВГ 31 серпня 2018 року відбулось у відповідності до положень законодавства на підставі поданої ним заяви про переведення у [PERSON] УВГ. На вказану дату існувало дві окремі юридичні особи [PERSON] УВГ та [PERSON] УВГ. Фактичною підставою для розірвання трудового договору зі [PERSON] був лист [PERSON] УВГ від 20 серпня 2018 року, яким вказане підприємство погоджувалось прийняти на роботу у звязку з переведенням працівників ЛУВГ, у тому числі і [PERSON] [PERSON] 27 серпня 2018 року подав заяву, в якій він просив на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП перевести його у [PERSON] УВГ з 31 серпня 2018 року без виплати компенсації за невикористану відпустку. Стаття 36 КЗпП передбачає підстави для розірвання трудового договору. Отже, заяву [PERSON] необхідно розуміти саме як заяву про звільнення. [PERSON] чітко висловив своє бажання бути переведеним у МУВГ, відтак у ЛУМГ були всі підстави для звільнення позивача на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП. Наявність чи відсутність факту скорочення посади сторожа [PERSON] УВГ з 01 вересня 2018 року немає значення для вирішення цього спору. Позивача звільнено з [PERSON] УВГ, а [PERSON] УВГ його не звільняло і дії цього підприємства не можуть оцінюватись з позиції законності обставин звільнення [PERSON] 4.2. Стислий виклад позиції відповідача виконувача обовязків\~заступника [PERSON]\~управління водного\~господарства [PERSON],\~його представника\~у судовому\~засіданні.\~ [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у червні 2018 року повідомив працівників [PERSON] УВГ про майбутнє скорочення, оскільки ніхто не пояснив як саме буде проходити реорганізація. [PERSON] погоджувався на переведення у [PERSON] УВГ, при отриманні попередження про майбутнє вивільнення заперечень від нього щодо інших посад не було. [PERSON] відповідав кваліфікаційним вимогам посади оглядача. Відповідач, як голова комісії з реорганізації, надав [PERSON] УВГ список працівників [PERSON] УВГ, у тому числі з прізвищем сторожа [PERSON] [PERSON] було доведено до відома новий штатний розпис [PERSON] УВГ у червні 2018 року, згідно з яким у [PERSON] зокрема скорочувалася одна посада сторожа. Відповідний лист згодом надходив у [PERSON] УВГ, він дав доручення кадровій службі ознайомити з ним працівників. На підставі вказаного листа формувався наказ на переведення працівників з [PERSON] УВГ у [PERSON] УВГ. Ті працівники, які не хотіли переводитись у нове підприємство, писали заяви на звільнення. [PERSON] УВГ не хотіло приймати працівників понад штат. Натомість він повідомив, що [PERSON] має догану. [PERSON] у судовому засіданні не заперечив, що [PERSON] виходив на роботу і після 01 вересня 2019 року, однак він до цього відношення не мав. Укладення цивільно-правого договору, посади оглядача, електромонтера [PERSON] пропонував [PERSON] за дорученням керівництва уже як заступник начальника [PERSON] УВГ. На запитання представника позивача [PERSON] повідомив, що [PERSON] дійсно має стягнення (догану) за порушення трудової дисципліни. З цього приводу було видано наказ, який позивач відмовився підписати. Станом на 30 серпня 2018 року трудова книжка [PERSON] знаходилась у [PERSON] УВГ, яку згодом віддала йому [PERSON] У зв'язку з відмовою позивача отримувати трудову книжку, [PERSON] направив її поштою у кінці вересня 2018 року. Представник відповідача [PERSON] -- [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечив. [PERSON] вважає, що його довіритель, видавши наказ № 52-п від 30 серпня 2018 року, не порушив будь-яких прав позивача. Фактично було задоволено заяву [PERSON] про звільнення на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП у звязку з переведенням на іншу роботу. Підстав для звільнення [PERSON] на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП у [PERSON] не було, адже [PERSON] УВГ продовжувало існувати до 23 листопада 2018 року. У вересні 2018 року [PERSON] не мав ніякого відношення до прийняття чи неприйняття на роботу [PERSON] у [PERSON] УВГ. Керівник установи, яка ліквідується, не зобов'язаний і не має повноважень працевлаштовувати працівників на новому підприємстві. Позивач з 01 по 19 вересня 2018 року продовжував роботу у [PERSON] УВГ і знову ж таки не мав відношення до [PERSON] УВГ. Представник [PERSON] також звернув увагу на те, що позивач та представник позивача, залучивши до розгляду справи правонаступника [PERSON] УВГ, не змінили позовних вимог. За таких обставин суд обмежений у їх задоволенні, адже не може вийти за межі позову. 5. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з свідоцтвом про народження, посвідченням дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, вкладки до посвідчення дитини-інваліда, посвідчення управління праці та соціального захисту населення, довідки управління соціального захисту населення № 1491 від 14 вересня 2018 року [PERSON] здійснює догляд за сином [PERSON], який визнаний інвалідом внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 9-12). Відповідно до записів трудової книжки серії БТ-ІІ №6842795 [PERSON] прийнятий на роботу охоронника [PERSON] управління осушувальних систем 19 квітня 1997 року. З 01 січня 2005 року вказане підприємство перейменовано в [PERSON] УВГ. З 28 січня 2005 року змінено назву діючої професії [PERSON] на сторожа. Позивач звільнений з [PERSON] УВГ з 31 серпня 2018 року на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП у звязку з переведенням у [PERSON] УВГ (а.с. 7, 8). Відповідно до наказу начальника Державного агентства водних ресурсів України № 60 від 13 лютого 2018 року [PERSON] УВГ реорганізовано шляхом приєднання до [PERSON] УВГ. Головою комісії з реорганізації призначено начальника [PERSON] УВГ [PERSON] На комісію з реорганізації серед іншого покладено обовязок забезпечити зокрема працівникам [PERSON] УВГ соціально-правові гарантії, передбачені чинним законодавством, для працівників, які вивільняються у звязку з реорганізацією. Установлено, що [PERSON] УВГ є правонаступником [PERSON] УВГ (а.с. 78). Позивач 27 червня 2018 року ознайомився з попередженням комісії з реорганізації [PERSON] УВГ про майбутнє вивільнення з 01 вересня 2018 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП. При цьому одночасно з 01 вересня 2018 року йому пропонувались посади сторожа, оглядача ГТО з оплатою праці згідно з штатним розписом [PERSON] УВГ (а.с. 13). Голова комісії з реорганізації, начальник [PERSON] УВГ [PERSON] 17 серпня 2018 року направив у [PERSON] УВГ список працівників [PERSON] УВГ (а.с. 83). Листом № 281/07-15/2-18 від 20 серпня 2018 року виконувач обовязків начальника [PERSON] УВГ [PERSON] направив начальнику [PERSON] УВГ, голові комісії з реорганізації [PERSON], список працівників [PERSON] УВГ із зазначенням запропонованих для переведення посад. Вказаний лист надійшов у [PERSON] УВГ 22 серпня 2018 року. Згідно з списком [PERSON] пропонувалася робота оглядача ГТО [PERSON] експлуатаційної дільниці. Відповідно до резолюції, яка міститься на документі, [PERSON] доручив [PERSON] підготовити наказ на звільнення у звязку з переведенням (а.с. 18-21). Доказів про ознайомлення з вказаним листом працівників [PERSON] УВГ у ході судового розгляду не здобуто. Позивач 27 серпня 2018 року пише дві заяви. Першу на імя виконувача обовязків заступника начальника [PERSON] УВГ, голови комісії з реорганізації [PERSON] В цій заяві сторож [PERSON] просить його перевести з 31 серпня 2018 року у порядку, передбаченому пунктом 5 статті 36 КЗпП, до [PERSON] УВГ у звязку з припиненням діяльності [PERSON] УВГ без компенсації за невикористану відпустку. У другій заяві, адресованої на імя виконувача обовязків начальника [PERSON] УВГ [PERSON], [PERSON] просить прийняти його на посаду сторожа [PERSON] (а.с. 16, 17). Відповідно до наказу виконувача обовязків начальника управління, голови комісії з реорганізації [PERSON] № 52-п від 30 серпня 2018 року серед інших працівників [PERSON] УВГ сторожа [PERSON] звільнено з 31 серпня 2018 року у звязку з переведеннм у [PERSON] УВГ на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП. (а.с. 14, 15). Відповідно до наказу № 45-п від 30 серпня 2018 року по [PERSON] УВГ «Про прийняття та переведення працівників» на посади сторожів [PERSON] прийнято [PERSON], [PERSON], [PERSON] Між тим, [PERSON] на роботу у [PERSON] УВГ не прийнято (а.с. 116-120). З копії акту передачі-приймання особових справ, особових карток та трудових книжок працівників ЛУВГ від 30 серпня 2018 року, який підписаний провідним інженером з підготовки кадрів [PERSON], документи [PERSON] передавалися у МУВГ. Вказаний акт поданий стороною позивача (а.с. 22, 23). Натомість у копії акту передачі-приймання особових справ, особових карток та трудових книжок працівників ЛУВГ від 30 серпня 2018 року, який поданий суду уже [PERSON] УВГ, прізвище [PERSON] відсутнє (а.с. 80, 81). Судом досліджувалися графіки чергування сторожів [PERSON] на вересень 2018 року за підписом начальника [PERSON] [PERSON], в одному з них позивач включений у списки, в іншому, з поміткою «20 вересня 2018 року», позивача немає (а.с. 24, 25). Начальник [PERSON] [PERSON] 17 вересня 2018 року звернувся до виконувача обовязків начальника [PERSON] УВГ з листом щодо обліку фактично відпрацьованого сторожем [PERSON]І часу. З змісту звернення слідує, що згідно з наказом голови комісії з реорганізації [PERSON] УВГ № 52-п від 30 серпня 2018 року [PERSON] переведено у [PERSON] УВГ. Оскільки іншими документами [PERSON] не володів, на основі вказаного наказу він склав графік чергувань сторожів, у тому числі і [PERSON] [PERSON] стало відомо, що [PERSON] не переведено у [PERSON] УВГ (а.с 26). Позивач 20 вересня 2018 року звернувся до виконувача обовязків начальника [PERSON] УВГ [PERSON] з заявою щодо його переведення, продовження виконання обовязків сторожа по 20 вересня 2018 року, із запитом щодо того, де знаходиться його трудова книжка, з проханням поновити його на роботі на посаді сторожа і провести виплату заробітної плати (а.с. 29). [PERSON] УВГ листом від 25 вересня 2018 року № 325/01-05/2-18 повідомило [PERSON], що згідно з штатним розписом, що вводиться в дію з 01 вересня 2018 року, у [PERSON] передбачено три штатні одиниці сторожа. МУВГ станом на 30 серпня 2018 року не володіло інформацією, необхідною для формування переліку працівників, які відповідно до законодавства мають переважне право на залишення на роботі, та для яких встановлено заборону на звільнення. Тому приведення чисельності працівників [PERSON] дільниці у відповідність до нового штатного розпису [PERSON] УВГ могло бути можливим лише комісією з реорганізації [PERSON] УВГ. Комісія з реорганізації повинна була попередити позивача про можливе скорочення. При формуванні штатної чисельності, взято до уваги перші три заяви на посаду сторожів [PERSON] Згідно з наказом [PERSON] УВГ № 123 від 30 серпня 2018 року у переліку сторожів [PERSON] позивач відсутній, а тому начальник дільниці [PERSON] неправомірно ввів його у графік чергування та допустив до роботи. Також звернуто увагу на те, що відповідно до наказу «Про реорганізацію [PERSON] УВГ, Камінь-Каширського УВГ, Шацького МУВГ» на комісії з реорганізації покладено «дотримання соціально-правових гарантій працівників у звязку з реорганізацією» (а.с. 30). Згідно з довідкою про доходи [PERSON] у період з 01 березня по 31 серпня 2018 року отримав 23690,60 гривень заробітної плати. Середній заробіток позивача за останні два місяці роботи (липень, серпень 2018 року) складає 4065,32 гривень (а.с. 34). Відповідно до довідки голови цехової профспілки [PERSON] на засіданнях профкому профспілкової організації питання про надання дозволу на звільнення [PERSON] у звязку зі скороченням штатної чисельності протягом вересня-жовтня 2018 року не вирішувалось (а.с. 35). Згідно з наказом № 16 від 11 січня 2018 року по [PERSON] УВГ «Про заходи щодо усунення порушень, виявлених у ході аудиту і ревізії, та притягнення винних осіб до відповідальності» серед інших працівників [PERSON] оголошено догану. Між тим, відомості про те, що позивач ознайомився з цим наказом, відсутні (а.с. 90). Відповідно до акту про відмову від запропонованих посад від 03 вересня 2018 року, який підписаний виконувачем обовязків начальника [PERSON] УВГ [PERSON], виконувачем обовязків заступника начальника [PERSON] УВГ [PERSON], провідним інженером з підготовки кадрів [PERSON] УВГ [PERSON], у звязку з скороченням штатної чисельності працівників, зокрема сторожів, з чотирьох одиниць у [PERSON] УВГ до трьох одиниць у [PERSON] [PERSON] УВГ, та оскільки [PERSON] свого часу винесено догану, йому пропонувалась посада оглядача ГТО [PERSON], а також усно: електрика [PERSON] Від обох пропозицій та написання письмової заяви чи пояснень [PERSON] відмовився (а.с. 92). У відповідності з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців діяльність [PERSON] УВГ як юридичної особи припинено з 23 листопада 2018 року (а.с. 131-136). Згідно з довідкою відділу статистики у [PERSON] районі середньомісячна заробітна плата штатних працівників у липні-вересня 2018 року по Любешівському району склала 5975 гривень (а.с. 157). На адвокатський запит представника позивача [PERSON] Головне управління статистики у Волинській області повідомило, що інформація зі статистики праці розробляється в розрізі міст обласного значення і районів щоквартально без розподілу за місяцями, видами економічної діяльності, професіями та професійними групами. Згідно наявних статистичних даних середньомісячна номінальна заробітна плата штатних працівників Любешівського району у липні-вересні 2018 року становила 5975 гривень (а.с. 158). Допитаний у\~якості свідка\~виконувач обовязків\~начальника [PERSON]\~УВГ [PERSON]\~у суді\~показав,\~що у\~процесі реорганізації\~шляхом приєднання\~Камінь-Каширського\~УВГ та\~[PERSON] УВГ\~до [PERSON]\~УВГ Волинським\~обласним управлінням\~водних ресурсів\~було затверджено\~штатний розпис,\~який вводився\~у дію\~з 01\~вересня 2018\~року.\~Цей документ\~передбачав фактичне\~скорочення посад\~сторожів з\~чотирьох штатних\~одиниць у\~[PERSON] УВГ\~до трьох\~у [PERSON] [PERSON]\~УВГ.\~Новий штатний\~розпис було\~розіслано по\~місцях у\~червні 2018\~року,\~при цьому\~рекомендовано комісіям\~з реорганізації\~привести штатну\~чисельність працівників\~відповідно до\~вимог цього\~штатного розпису.\~Свідку було\~відомо про\~наявність чотирьох\~сторожів у\~Любешові.\~Черговість подань\~заяв не\~була основним\~ фактором\~при переведенні\~на роботу\~працівників.\~Оскільки [PERSON]\~мав догану,\~йому було\~запропоновано посаду\~оглядача гідротехнічних\~обєктів [PERSON]\~Комісія з\~реорганізації ЛУВГ\~мала повідомити\~[PERSON]\~про майбутнє\~скорочення.\~При передачі\~особових справ,\~особових карток\~та трудових\~книжок працівників\~[PERSON] УВГ\~було виявлено,\~що всупереч\~рекомендаціям у\~списки сторожів\~включено чотири\~особи замість\~необхідних трьох.\~У звязку\~з цим\~було вирішено\~не приймати\~документів щодо\~[PERSON],\~його трудову\~книжку було\~повернуто [PERSON]\~30\~серпня 2018\~року.\~На його\~рішення не\~приймати на\~роботу сторожа\~[PERSON]\~ніхто не\~впливав. Позивача не призначили на посаду оглядача , оскільки він не подав відповідної заяви. На цей момент у МУВГ не було відомостей щодо осіб, які мають переважне право на залишення на роботі та щодо яких встановлено заборону на звільнення. При складанні [PERSON] графіків чергування сторожів у [PERSON] [PERSON] пропонував керуватись наказом від 30 серпня 2018 року про прийняття та переведення працівників, який був направлений у [PERSON] УВГ електронною поштою. Свідку невідомо чим керувався [PERSON] коли включив у списки чергувань сторожів [PERSON] На запитання суду свідок повідомив, що акт про відмову від запропонованих посад від 03 вересня 2018 року складався та підписувався у відсутності позивача. Свідок [PERSON], провідний інженер відділу кадрів [PERSON] УВГ, показала, що у звязку з реорганізацією та приєднанням [PERSON] УВГ до [PERSON] УВГ працівникам, які згодні продовжити роботу, було запропоновано написати відповідні заяви. Працівники писали по дві заяви: у [PERSON] УВГ на переведення, у [PERSON] УВГ про прийняття на роботу. Зразки заяв були надіслані з обласного управління водного господарства. Під час написання заяв працівниками [PERSON] УВГ заяви [PERSON] пропали і він писав їх повторно. Свідком було підготовлено акт прийому-передачі особових справ, карток та трудових книжок працівників, який вона завезла у [PERSON] УВГ 30 серпня 2018 року. Інженер відділу кадрів [PERSON] УВГ [PERSON] відмовилась приймати документи щодо [PERSON] та пішла у кабінет до [PERSON], у якому також був і [PERSON] За вказівкою [PERSON] свідок передрукувала акт без прізвища [PERSON] Трудову книжку [PERSON] згодом повернули [PERSON], але станом на 14 вересня 2018 року вона ще була у [PERSON] УВГ. Чи ознайомлювали [PERSON] з листом [PERSON] УВГ з пропозиціями щодо посад свідку невідомо, також [PERSON] не знає чи пропонували позивачу посаду оглядача. Проект наказу про оголошення догани працівникам у січні 2018 року свідок не готувала. Свідок [PERSON] у суді показала, що працювала секретарем у [PERSON] УВГ. До її обовязків зокрема входило підготовка проектів виробничих наказів, ведення Журналу реєстрації виробничих наказів тощо. Підготовкою наказів про оголошення стягнень займалася не вона, а «кадри». Між тим, кожен наказ про оголошення дисциплінарних стягнень реєструвався нею у згаданому журналі. Наказу від 18 січня 2018 року про оголошення доган працівникам [PERSON] УВГ вона не реєструвала. По листу [PERSON] УВГ з пропозиціями щодо посад викликали працівників, чи ознайомлювався з цим листом [PERSON] свідок не памятає. Свідок [PERSON] показав, що на посаді сторожа [PERSON] УВГ він працював приблизно 12 років. Під час приєднання [PERSON] УВГ до [PERSON] УВГ були розмови про скорочення посад. Перед 01 вересня 2018 року [PERSON] сказала йому написати дві заяви: про звільнення з ЛУВГ та прийняття на роботу у МУВГ. З 01 вересня 2018 року йому ніхто не повідомив, що його не прийнято на роботу у [PERSON] УВГ. Виходив на чергування згідно з графіком. Приблизно 05 вересня 2019 року він дізнався, що його прийняли на роботу. [PERSON] також виходив на роботу з 01 по 19 вересня 2018 року. Що позивача не прийняли на роботу він дізнався, коли змінював зі зміни електрика [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що працювала на посаді сторожа [PERSON] УВГ приблизно 15 років. [PERSON] сказала їй написати заяви на переведення з [PERSON] УВГ та прийняття на роботу у [PERSON] УВГ. [PERSON] дійсно виходив на чергування з 01 по 19 вересня 2018 року. Свідок [PERSON], показав, що працює в управлінні водного господарства 38 років, з них на посаді сторожа 18 років. У звязку з реорганізацією [PERSON] УВГ 30 серпня 2018 року писали заяви на переведення і прийняття на роботу у [PERSON] УВГ. [PERSON] пропонував керівництву, щоб його скоротили. З приводу продовження роботи свідок ходив до [PERSON], який спочатку повідомив, що його мають скоротити, а потім сказав працювати. [PERSON] дійсно виходив на чергування по середину вересня 2018 року. З наказом про прийняття на роботу у [PERSON] УВГ свідок не ознайомлювався. Свідки [PERSON], [PERSON], колишні працівники [PERSON] УВГ, вказали на упередження ставлення [PERSON] до [PERSON], адже позивач був у групі людей, які були проти корупції на підприємстві. Це не перша спроба [PERSON] звільнити [PERSON] У квітні 2017 року профспілка не дала згоди на скорочення подружжя [PERSON]. Свідок [PERSON], який з 01 вересня по 30 листопада 2018 року був начальником [PERSON], показав, що процес реорганізації [PERSON] УВГ почався з порушеннями. В кінці червня 2018 року усіх працівників повідомили про реорганізацію та скорочення, пропонуючи деяким працівникам по вісім посад. На початку серпня 2018 року він мав телефонні розмови з [PERSON] щодо того як провести реорганізацію. [PERSON] повідомив, що на [PERSON] планується три сторожі та попросив спитати у сторожів [PERSON] УВГ чи хтось хоче піти на скорочення, щоб зробити усе «по-тихому». На це погодився [PERSON] В середині серпня 2018 року з [PERSON] УВГ надійшов лист з рекомендаціями щодо посад працівників [PERSON] УВГ, з яким працівників [PERSON] УВГ офіційно не ознайомлювали. [PERSON] пропонувалась посада оглядача. На зборах працівників [PERSON] УВГ керівництво вказало не писати конкретно дільницю, а зазначати лише посаду та місце роботи у [PERSON] УВГ. Наказом від 30 серпня 2018 року свідка переведено на посаду начальника [PERSON], цим же наказом мали перевести [PERSON] на посаду сторожа. З наказом про прийняття на роботу свідка ніхто не ознайомлював. В цей же день він склав графік чергувань сторожів, в якого включив і [PERSON] [PERSON] наступний раз подзвонив до нього 03 вересня 2018 року та повідомив, що з цього часу уся відповідальність за роботу [PERSON] лежить на ньому і що необхідно переговорити з кимось із сторожів про звільнення за їх згодою. Уже на наступний день виконувач обов'язків начальника [PERSON] УВГ подзвонив знову та повідомив, що вказівка «зверху» звільнити [PERSON] Натомість свідок повідомив про переваги позивача залишитись на роботі. У ході розмови [PERSON] повідомив, що не зможе звільнити [PERSON] до Нового року та запропонував, щоб сторожі по черзі йшли у відпустки, а на їх зміни ставити [PERSON] Згодом [PERSON] через свідка пропонував [PERSON] посаду оглядача, цивільно-правову угоду, на що позивач відмовився. [PERSON] 11 вересня 2018 року повідомив свідка про зникнення його трудової книжки. Коли він почав це з'ясовувати, то дізнався, що [PERSON] не прийнято на роботу у [PERSON] УВГ. Після цього [PERSON] почав писати запити щодо обліку фактично відпрацьованого позивачем часу. У [PERSON] УВГ відмовились приймати табель, в якому було вказано про відпрацьований позивачем час. На переконання [PERSON] у ході реорганізації [PERSON] УВГ [PERSON] не доводив до відома працівників необхідної інформації, робив усе проти колективу. 6. Норми права, які застосував суд. Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частинами першою, другою статті 2 КЗпП встановлено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.\~Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Статтею 5-1 КЗпП держава зокрема гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частин першої, третьої, пятої статті 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;\~5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. У відповідності з пунктами 5, 6 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору зокрема є: переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 36 КЗпП зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.\~ Відповідно до пункту 1 частини першої, другої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із статтею 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам [PERSON], особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув'язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;\~7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. У відповідності з частиною першою статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. У відповідності з частинами першою, четвертою статті 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У відповідності з частинами другою, шостою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Відповідно до\~частин першої,\~пятої статті\~104\~Цивільного кодексу\~України юридична\~особа припиняється\~в результаті\~реорганізації (злиття,\~приєднання,\~поділу,\~перетворення)\~або ліквідації.\~У разі\~реорганізації юридичних\~осіб майно,\~права та\~обов'язки\~переходять до\~правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 18 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. 7.\~Мотиви суду\~щодо позовних\~вимог. Відповідно до статті 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої, четвертої статті 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 188 ЦПК в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В суді встановлено, що відповідно до наказу начальника Державного агентства водних ресурсів України № 60 від 13 лютого 2018 року прийнято рішення про реорганізацію [PERSON] УВГ шляхом приєднання до [PERSON] УВГ. На голову комісії з реорганізації [PERSON] серед іншого було покладено обовязок забезпечити працівникам [PERSON] УВГ соціально-правові гарантії, передбачені чинним законодавством, для працівників, які вивільняються у звязку з реорганізацією. Таким чином, забезпечення дотримання трудових прав працівників [PERSON] УВГ було обовязком відповідача [PERSON] як голови комісії з реорганізації. Сторонами визнається, що відповідно до штатного розпису [PERSON] УВГ, який вводився у дію з 01 вересня 2018 року, у [PERSON] вводилось три штатні одиниці сторожів. Натомість до приєднання у [PERSON] УВГ було чотири сторожа. Зазначена обставина вимагала від комісії з реорганізації [PERSON] УВГ, керівництва [PERSON] УВГ відповідно до статті 24 КзПП узгодити питання подальшого працевлаштування сторожів з переведенням однієї особи за згодою на іншу посаду або ж звільнення одного працівника у звязку зі скороченням. Між тим, відповідач [PERSON], його представник [PERSON] у судовому засіданні доводили, що з видачею наказу про звільнення [PERSON] на підставі пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП було задоволено прохання працівника, а питання чому позивача не прийнято на роботу у [PERSON] УВГ стосується іншого відповідача. З логіки [PERSON] УВГ слідує, що приведення чисельності працівників [PERSON] УВГ до нового штатного розпису було завданням комісії з реорганізації [PERSON] УВГ. Як вбачається з повідомлення про майбутнє вивільнення від 27 червня 2018 року у звязку з реорганізацією ЛУВГ позивачу пропонувалось дві посади: сторожа та оглядача ГТО. В суді встановлено, що [PERSON] не ознайомлювався з листом № 281/07-15/2-18 від 20 серпня 2018 року із списком працівників [PERSON] УВГ із зазначенням запропонованої йому для переведення посади оглядача ГТО [PERSON] [PERSON] заперечує, що у період до дня його фактичного звільнення 01 вересня 2018 року з [PERSON] УВГ йому пропонувалась будь-яка інша посада. Зазначені пояснення неможливо спростувати дослідженими у суді доказами. За таких обставин позивач правомірно очікував, що його буде прийнято на посаду сторожа у [PERSON] УВГ, у звязку з цим він подав дві заяви: на переведення з [PERSON] УВГ у [PERSON] УВГ та на прийняття його сторожем у [PERSON] УВГ. Суд в цілому погоджується з позицією сторони позивача, що заяву [PERSON]І на переведення від 27 серпня 2018 року у контексті положень статей 24, 36, 38 КЗпП не можна вважати заявою про звільнення з роботи на підставі пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] мав бажання продовжити працювати на посаді сторожа [PERSON] [PERSON] УВГ, а зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняла дії трудового договору. [PERSON] під час реорганізації [PERSON] УВГ мав усю інформацію щодо працівників. З показань [PERSON] у судовому засіданні слідує, що на момент видачі наказу № 45-п від 30 серпня 2018 року по [PERSON] УВГ «Про прийняття та переведення працівників» підприємство не володіло відомостями про працівників, які відповідно до законодавства мають переважне право на залишення на роботі або для яких встановлено заборону на звільнення. Однак вказані показання [PERSON] спростовано іншими доказами, дослідженими у ході судового розгляду. Керівник [PERSON] УВГ, 30 серпня 2018 року отримавши від [PERSON] особові справи працівників [PERSON] УВГ, у тому числі [PERSON], взяв до відому лише інформацію [PERSON] про наявність догани у позивача. При цьому не врахував стаж роботи [PERSON] порівняно з іншими сторожами, наявність на його утриманні дитини-інваліда тощо, хоча мав можливість це зясувати. Отже, питання хто з чотирьох сторожів [PERSON] УВГ відповідно до статті 42 КЗпП мав переваги на залишення на роботі належним чином відповідачами не вирішувалось. У випадку встановлення відповідачами відсутності у [PERSON] переважного права на залишення на роботі, його відмови від роботи на інших запропонованих у визначеному порядку посадах, позивач підлягав звільненню на підставі пункту 1 частини першої статті 40 або ж на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП. Наведені обставини у контексті показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] приводять суд до переконання про штучне створення відповідачами перешкод у продовженні трудових відносин зі [PERSON] В контексті наведеного суд не вбачає потреби дослідження питання законності накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] Таким чином, наказ голови комісії з реорганізації [PERSON] УВГ від 30 серпня 2018 року щодо [PERSON] був прийнятий з порушенням трудового законодавства, а тому підлягає скасуванню у цій частині. Вирішуючи питання про поновлення на роботі [PERSON] на посаді сторожа [PERSON] УВГ, суд констатує, що у ході судового розгляду справи [PERSON] УВГ як юридичну особу ліквідовано. За таких обставин, з врахуванням положень статті 5 ЦПК, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ефективним засобом відновлення прав позивача буде зобов'язання [PERSON] УВГ, як правонаступника первісного відповідача, видати наказ про прийняття з 01 вересня 2018 року [PERSON] на посаду сторожа [PERSON] Проаналізувавши досліджені у ході судового розгляду докази, суд вважає доведеним факт продовження трудових відносин з 01 по 19 вересня 2018 року між позивачем, однак не з [PERSON] УВГ, а саме з [PERSON] УВГ. З врахуванням положень частини шостої статті 235 КЗпП необхідно зобовязати відповідача нарахувати позивачу за період виконання обовязків сторожа [PERSON] [PERSON] УВГ з 01 по 19 вересня 2018 року без оформлення трудових відносин заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді. Через відсутність статистичної інформації по заробітній платі у [PERSON] районі по видах економічної діяльності, нарахування необхідно провести, виходячи середньомісячної заробітної плати штатних працівників у цьому регіоні у липні-вересні 2018 року. У звязку з задоволенням первісних позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, підлягають до задоволення похідні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток необхідно рахувати, виходячи з інформації за останні два місяці роботи позивача у [PERSON] УВГ, які передували звільненню. Вимушений прогул позивача фактично тривав з 20 вересня 2018 року по день прийняття рішення у справі. Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, з врахуванням довідки про доходи позивача, середній заробіток позивача за останні два місяці роботи складає 4065,32 гривень. Розрахунок середнього заробітку за час висушеного прогулу позивача буде наступним. У липні та серпні 2018 року позивачем було фактично відпрацьовано 44 робочих дні. За цей період [PERSON] отримав 8130,65 гривень заробітної плати. Отже, середньоденний заробіток позивача складав 184,79 гривень. Починаючи з 20 вересня 2018 року, вимушений прогул [PERSON] становив 130 днів. Таким чином, середній заробіток позивача за весь час вимушеного прогулу становитиме 24022,70 гривень (184,79 гривень ? 130 днів). Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. 8. Питання розподілу судових витрат. На момент ухвалення судового рішення у матеріалах справи відсутні відомості про понесені сторонами судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: partial