Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення, яким встановити стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем по справі одружилася 05.07.2012 року. За час шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Городенківського районного суду від 02.06.2015 року, та на підставі вказаного рішення позивач змінила прізвище із [PERSON] на Аннюк. Дочка на даний час є малолітньою, проживає разом із позивачем в с. Сороки Городенківського району, перебуває на її утриманні та вихованні, відповідач жодних коштів на проживання та утримання дитини не дає, та нічим не забезпечує, не турбується про її життя та здоров'я, а зароблені ним кошти витрачає на свої потреби. [PERSON] самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші, покладені на неї законом обов'язки, необхідні для належного утримання їхньої дочки. В даний час відповідач працює по найму, розмір його заробітку позивачу невідомий. [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, але добровільно цього не робить. Із-за наведених обставин позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Сторони в судове засідання не зявилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнає, згідний сплачувати аліменти. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02.06.2015 року по справі № 342/323/15-ц шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований у виконкомі Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 розірвано. Дочку [PERSON], [INFO] залишено проживати біля матері. Після розірвання шлюбу за позивачем залишено прізвище "Аннюк". Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 222368, виданого 15.11.2012 р. виконкомом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, малолітня дочка проживає разом з позивачем. Відповідач, який проживає окремо від сімї, в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Обовязок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. При визначенні розміру аліментів суд, приймаючи до уваги обставини, визначені ст. 182 Сімейного кодексу України, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 15.03.2016 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved