Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

24.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими, просить суд визнати за ним як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON], померлої 18.01.2008 року, право власності на 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Чкалова/вул. Соборна (колишня вул. Калініна), № 54/41, м. Ізмаїл, Одеська область. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що у документі, що посвідчує право власності спадкодавця договорі дарування, посвідченому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 13.12.1974 року за №2-6163, зареєстрованому Ізмаїльським МБТІ 28.02.1975 року за №19-30, номер будинку в м. Ізмаїлі по вул. Чкалова/вул. Калініна, вказаний як «46/14», а у довідці, наданій КП «Ізмаїльське МБТІ» 30.05.2016 року за №820 номер будинку вказаний як «54/41», тобто існує невідповідність у відомостях про номер будинку. Вказане викликано опискою у договорі дарування. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову з огляду на наявність невідповідностей у нумерації будинків. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування, реєстровий №2-6163 від 13.12.1974р., посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №19-30 [PERSON] належить на праві власності 3/40 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Чкалова№46/ кут вул. Калініна № 14, м. Ізмаїл, Одеська область. Згідно ухвали Одеського обласного суду по справі №ІА2 1974р. від 31.01.1974 року [PERSON] належить на праві власності 1/8 частина житлового будинку №46 по вул. Чкалова, м. Ізмаїл, Одеська область. Відповідно до довідок КП «Ізмаїльське МБТІ» № 820 від 30.05.2016 року та №1314 від 22.08.2016р. [PERSON] є власницею 3/40 та 1/8 частин житлового будинку (загалом 1/5), що розташований за адресою: вул. Чкалова/Соборна, будинок 54/41, м.Ізмаїл, Одеська область. На зворотному боці довідки №820 зазначено, що колишня адреса вул.Чкалова/Калініна №46/14. Перейменування вул.Калініна на вул.Соборну здійснено на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови №57р від 19.02.2016р. Як вбачається із матеріалів справи, будинок по вул. Чкалова з № 46 було перенумеровано на № 54. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 27.05.2016 року КП «Ізмаїльське МБТІ», по вул. Чкалова/Соборна, № 54/41 в м. Ізмаїл Одеської області розташований житловий будинок, який був побудований в період часу з 1895 року по 2010 рік. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №130907, виданого 18.01.2008 року, [PERSON] померла 18.01.2008 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/5 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Чкалова/вул. Соборна, № 54/41, м. Ізмаїл, Одеська область. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №44206352 від 16.06.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється її син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД № 411790 від 27.06.1978 року виданого повторно. Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв шляхом звернення в установлений законом строк до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою від 16.07.2008 року про прийняття спадщини. 16.06.2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (на 1/5 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Ізмаїлі по вул. Чкалова/Соборна№54/41). Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] № 1056/2-21 від 16.06.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що у документі, що посвідчує право власності спадкодавця договорі дарування, посвідченому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 13.12.1974 року за №2-6163, зареєстрованому Ізмаїльським МБТІ 28.02.1975 року за №19-30, номер будинку в м. Ізмаїлі по вул. Чкалова/вул. Калініна, вказаний як «46/14», а у довідці, наданій КП «Ізмаїльське МБТІ» 30.05.2016 року за №820 номер будинку вказаний як «54/41», тобто існує невідповідність у відомостях про номер будинку. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Виконкому Ізмаїльської міської Ради депутатів трудівників № 322 від 10.06.1965 року у 1965 році була перенумерація житлових будинків. Так, будинок по вул. Чкалова з № 46 було перенумеровано на № 54, що підтверджено архівною довідкою №6-П від 24.05.2016 року КУ «Ізмаїльський архів» Ізмаїльської міської ради, архівною копією за №6-П від 24.05.2016 року рішення Виконкому Ізмаїльської міської Ради депутатів трудівників № 322 від 10.06.1965 року та довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №820 від 30.05.2016 року. Згідно розпорядження №57р. від 19.02.2016 року Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» вулиця Калініна перейменовано у вулицю Соборну. Як вбачається із Довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» № 820 від 30.05.2016 року. (зворотній бік), колишньою адресою обєкту по вул. Чкалова/вул. Соборна, № 54/41 є вул. Чкалова/вул. Калініна, № 46/14. Факт належності частини домоволодіння розташованого у м.Ізмаїлі по вул. Чкалова/вул. Соборна, № 54/41 спадкодавцю також вбачається із дослідженого судом оригіналу інвентарної справи вказаного будинку. В матеріалах вказаної інвентарної справи на зазначену адресу знаходиться договір дарування, реєстровий №2-6163 від 13.12.1974р., посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №19-30 щодо 3/40 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Чкалова№46/ кут вул. Калініна № 14, м. Ізмаїл, Одеська область. Вказане також підтверджує відношення вказаного договору до житлового будинку за адресою вул. Чкалова/вул. Соборна, № 54/41. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлої [PERSON] прийняв шляхом звернення в установлений законом строк до нотаріуса з відповідною заявою, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON]немає; належність спадкового майна спадкодавцю підтверджена матеріалами справи. З огляду на встановлене, позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved