Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, де зазначила, що вона працювала в ПАТ «АЗМОЛ» з 07 червня 2013 року на посаді начальника інформаційно-аналітичного відділу. Наказом № 224 від 24.10.2013 року вона була звільнена за власним бажанням. 30.10.2013 року позивачем був отриманий судовий наказ Бердянського міськрайонного суду про стягнення з ПАТ «Азовські мастила і оливи» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 36667 грн., оскільки при звільненні відповідач з нею не розрахувався. Оскільки, з дня звільнення позивача відповідач не сплатив заробітну плату, то підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Отже, окрім прямої заборгованості по заробітній платі, відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 15 липня 2015 року за 430 робочих днів затримки у розмірі 115 515, 20 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати за день 268, 64 грн. Позивач зазначив, що на її користь також підлягає стягнення з відповідача компенсації у розмірі 815, 70 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, і що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача в період з 07.06.2013 року по 24.10.2013 року на посаді начальника інформаційно - аналітичного відділу. Звільнилася з роботи згідно наказу №224 від 24.10.2013 року за власним бажанням, що підтверджується записами в її трудовій книжці. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відповідачем повністю не зроблений розрахунок, що передбачений ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача. Позивачем здійснений розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.117 КЗпП України станом на 15 липня 2015 року, який за 430 робочих днів затримки за період з 24.10.2013 року по 15.07.2015 року складає 22 573,90 грн., виходячи із середньоденного заробітку 268,64 грн, а також розрахунок компенсації втрати частини зарплати у зв»язку з затримкою термінів її виплати, який підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» у розмірі 815, 70 грн. Суд, перевіривши розрахунок, проведений відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та розрахунок, проведений відповідно до п. 2, п.3, п.4, п.8 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів ії виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, вважає його правильним, а позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати у зв»язку з затримкою термінів її виплати таким, що підлягає задоволенню. Позивачем також здійснений розрахунок компенсації втрати частини зарплати у зв»язку з затримкою термінів її виплати, який підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» у розмірі 815, 70 грн. Крім того, відсутні заперечення відповідача, відносно зробленого позивачем розрахунку та відсутні заперечення з приводу пред"явленого до нього позову. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день звернення до суду, компенсації втрати частини зарплати у розмірі 116 330 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60грн., оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду за вимогами, що випливають з трудових правовідносин. На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 34 Закону України "Про оплату праці"",п.2, п.3, п. 4, п. 8 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів ії виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та

Outcome: approved