Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 25 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 7101 за Кредитним договором № 200299579 від 06.10.2020 року про стягнення з позивача [PERSON] , на користь відповідача - Акціонерного Товариства «Банк Форвард», грошових коштів у розмірі 18539,78 грн., в тому числі: -заборгованість за сумою кредиту - 14086,9 грн.; -заборгованість за процентами - 3352,88 грн.; - за вчинення виконавчого напису - 1100,00 грн. Позивач вважає, що вчинений виконавчий напис нотаріуса від 25 червня 2021 року, є незаконним та таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим що його було вчинено за відсутності доказів, що підтверджують безспірність вимоги. Позивач зазначив, що жодних подібних відносин зі стягувачем - АТ «Банк Форвард» не мав, кредитів не оформлював, коштів не отримував. Про вчинення виконавчого напису нотаріуса, позивач дізнався 06.08.2021 року, коли отримав копію постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни від 02.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження №66357738 за виконавчим написом нотаріуса № 7101 про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 18539,78 грн. Крім того, наприкінці 2020 року позивачу стали надходити повідомлення від AT«Банк Форвард» з вимогою про погашення кредиторської заборгованості, після чого позивач був вимушений звернутися з відповідними заявами до керівництва AT«Банк Форвард» та Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області з метою встановлення та з`ясування обставин даної ситуації. Проведеними перевірками заяви позивача, встановлено, що менеджер AT«Банк Форвард» [PERSON] , 1970 р.н., жителька [ADDRESS] , в період 2019-2020 років, володіючи персональними даними позивача, протиправно скористалася ними та відкрила на ім`я позивача без його відома кредит у AT«Банк Форвард». У такий спосіб [PERSON] заволоділа коштами фінансової установи. За даним фактом СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 15.12.2020 року за № 12020250180000216 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Ухвалою суду від 21.09.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач та треті особи у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім цього, ч.4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №7101 від 25.06.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., 02.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66357738, згідно якого стягнуто з позивача, [PERSON] , на користь відповідача Акціонерного Товариства «Банк Форвард», грошових коштів у розмірі 18539,78 грн. Із виконавчого напису від 25.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №7101, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вбачається про звернення стягнення з [PERSON] боржника за кредитним договором № 200299579 від 06.10.2020 року, укладеним з АТ «Банк Форвард» на користь останнього заборгованість у розмірі 18539,78 грн. Згідно довідки, виданої Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області, [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні № 12020250180000216 від 15.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження вбачається, що 15.12.2020 року об 11:27 хв. за № 12020250180000216 до ЄРДР внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Відповідно до вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50,87,88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з п.3.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріусу, окрім іншого, повинні бути надані оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. При вчиненні напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. посилається на статтю 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, однак останній не надав суду відповідних доказів того, які були підставою для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Із тексту виконавчого напису також не вбачається підтвердження факту направлення вимоги або повідомлення про наявність заборгованості позивачеві, рекомендованим листом у встановленому порядку не повідомлявся, немає розрахунку заборгованості по процентах, комісії тощо. З матеріалів справи не вбачається, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які були підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису в тому числі і доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірним. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис містить ряд суперечностей, які не підтверджують його безспірність, а тому суд вважає, що приватним нотаріусом винесено виконавчий напис без дотримання вимог ст.88 Закону України "Про нотаріат", що призвело до порушень прав позивача. За таких обставин, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а виконавчий напис таким, що підлягає до скасування. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю 2-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААА № 876762. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Outcome: approved