Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення банківського депозиту, процентів, санкцій, відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що 30.08.2013 р. між нею та ПАТ «Банк Перший» правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк» було укладено договір банківського вкладу на суму 25000 грн. з нарахуванням 21% річних. 4.09.2014 р. вона звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладу, на яку їй було надано відповідь, що банк свої зобов'язання за депозитним договором виконав, що не відповідає дійсності. Вважає, що відповідач повинен повернути їй суму вкладу в розмірі 25000 грн., нараховані проценти, що становлять 5250 грн. та 3% річних від простроченої суми вкладу в розмірі 75,62 грн. Крім того, незаконними діями відповідача щодо неповернення депозитного вкладу їй було заподіяно моральну шкоду так як вона зазнала великих душевних страждань, відчуває постійну тривогу, а тому, розмір такої оцінює у 1000 грн. З огляду на наведені обставини, просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З договору банківського вкладу № ДФ-053587 від 30.08.2013 р. вбачається, що такий був укладений між ПАТ «Банк Перший» та [PERSON] на суму 1000 грн. Крім того, відповідно до квитанції: від 4.09.2013 р. № 42576 позивачкою було поповнено депозит на суму 24000 грн. Як встановлено з матеріалів справи, 4.09.2014 року позивачка звернулася із письмовою заявою до відповідача, що дія укладеного між сторонами договору банківського вкладу закінчилась 2.09.2014 року, і вона просить припинити подальшу дію вказаного договору та повернути вклад. Згідно виписки по особовим рахункам з 2.09.2014 р. по 19.12.2014 р. сума депозиту позивача складає 25000 грн. відсотків 5140,69 грн., що в загальному розмірі складає 30140,69 грн. Із повідомлення ПАТ «»БГ Банк» від 3.10.2014 р. вбачається, що банк є правонаступником прав та зобов'язань ПАТ «Банк Перший», своєчасно 2.09.2014 р. повернув грошові кошти з депозитного рахунку та нараховані проценти за ним на поточний рахунок позивачки, реквізити якого зазначені в депозитному договорі. У відповідності до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. На підставі ч.1,2 статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Ч.2 ст. 530 ЦК України, регламентовано, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з абз. 1 п.п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ 03.12.2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за N 1256/8577, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. З огляду на наведене, на думку суду, відповідач порушив свої грошові зобов'язання перед позивачем не повернувши у законодавчо встановлені терміни суми вкладу,а відтак в цій частині позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимоги позивача в частині стягнення 3% річних, не підлягають до задоволення так як відповідно до ст.. 625 ЦК України, 3% річних можливо стягнути, якщо інше не передбачено договором. Між сторонами при укладенні договору чітко вказано відсотки які нараховуються на суму депозиту. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в стравах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім цього, даною постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивачка не надала суду доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Outcome: partial