Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

27.02.2020 Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2014 в сумі 34972,56 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18.04.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13521,95 грн., з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконала і з неї необхідно стягнути 10899,43 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9250,15 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 14822,98 грн. заборгованість за пенею. Ухвалою суду від 20.03.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 11.05.2006 [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а також тарифами банку. 18.04.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами п.2.1 якої банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 13521,96 грн., на строк 24 місяці, з 18.04.2014 по 30.04.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 13521,96 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обумовлені в заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі: встановленому Кредитним договором. (а.с.6). З розрахунку заборгованості [PERSON] видно, що станом на 10.12.2019 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 34972,56 грн., з яких: 10899,43 грн. заборгованість за кредитом; 9250,15 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом; 14822,98 грн. заборгованість за пенею (а.с.3-4). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач звертався до позивача за отриманням кредитних коштів, що доводиться її заявою від 11.05.2006, 18.04.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Також, як встановлено судом з розрахунку заборгованості за кредитом відповідача, сума коштів, які використано позичальником в межах кредитного ліміту станом на 10.12.2019 складає 10899,43 грн. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у сумі 10899,43 грн., який необхідно стягнути на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходив з наступного. Відсотки за кредитом, пеня та штраф є договірними умовами згідно положень ЦК України. Однак, в заяві-Анкеті від 11.05.2006 та генеральній угоді від 18.04.2018, які підписані відповідачем, не обумовлено нарахування пені. Вказано про відсоткову ставку 1.5 % та штраф у п.2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Тому відсотки за користування кредитом правильно нароховані позивачем згідно розрахунку боргу, та підлягають стягненню з відповідача. Як на підставу для стягнення з відповідача пені, позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг», які викладені на сайті банку. Проте, вказане не може бути визнане складовою частиною договору кредиту, а отже і підставою для стягнення коштів. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 висловила правову позицію, де вказала, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення в частині штрафних санкцій - пені. На підставі вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині суми основного боргу 10899,43 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 9250,15 рн., а всього 20149,58 грн. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1211,10 грн.

Outcome: partial