Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

23 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року в м. Чернівці на вул. Руданського з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач в позові зазначає, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль "Рено" з номерними знаками СЕ20-74АХ, що належить [PERSON]. Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб з урахуванням зносу, згідно Висновку спеціаліста - автотоварознавця складає 21979грн. 19коп. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою. У зв'язку з настанням події позивач 27 серпня 2013 року здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій стороні [PERSON] в розмірі 18315 гривень 99 коп. На підставі викладеного просить суд сягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 18965 гривень 99 коп. Стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України сплачений судовий збір, а також 2000 гривень витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не зявився, в прохальній частині позовної заяви просить суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав заяву про застосування позовної давності. Просив суд в позові відмовити. Судом встановлено, що 17 грудня 2012 року в м. Чернівці на вул. Руданського за участю відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту ДТП). Дана пригода сталася з вини [PERSON], що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12.2012 року та від 05 липня 2013 року /а.с.5,6/. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки "Рено" з номерними знаками СЕ20-74АХ, що належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в «НАСК «Оранта» /а.с.9/. Розмір завданих збитків, з урахування ПДВ, згідно зі звітом №2012-640 від 27 грудня 2012 року\~\~становить 34392,77грн./а.с.10-12/. Розмір регламентної виплати потерпілій особі складає 18315,99грн. 12 лютого 2012 року [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ, яке 29.08.2013р. здійснило виплату коштів в сумі 18315,99грн. на відшкодування шкоди завданої [PERSON] /а.с.13/. 29 серпня 2013 року на адресу відповідача було направлено лист про добровільне врегулювання спору з МТСБУ, однак, заборгованість погашена не була /а.с.14/. Суд вирішуючи спір вважає, що до спірних правовідносин положення\~ст.1191 ЦК України не застосовується, оскільки на дані правовідносини поняття регресу не поширюється. Так, до відносин, які виникли із страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовується\~ст.1191 ЦК України\~та ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а до тих, які виникли із добровільного страхування -\~ст.993 ЦК України\~та\~ст.27 Закону України «Про страхування». Відповідно до\~ст.27 Закону України «Про страхування»\~та\~ст.993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~статтею 1191 ЦК України), а також\~статтею 38 Закону №1961-І, а для суброгації відповідно до\~статті 993 ЦК України\~і\~статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобовязанні, тому з урахуванням положення\~статті 515 ЦК України\~суброгація застосовується лише до майнового страхування. Враховуючи, що МСБУ заявлено вимоги про стягнення страхового відшкодування з [PERSON] - особи, з вини якої заподіяно шкоду, то в даному випадку виник спір щодо відшкодування збитків в порядку суброгації, а не в порядку регресу. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу. В даних спірних правовідносин перебіг позовної давності почався від дня настання страхового випадку, тобто 17 грудня 2012 року і з цієї дати протягом трьох років, а саме до 17 грудня 2015 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом до відповідача. Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, бо звернувся до суду лише після спливу більше ніж через три роки і вісім місяців, тобто після спливу встановленого строку позовної давності. За правилами, встановленими частиною 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~\~ Суд дослідивши матеріали справив судовому засіданні, вважає, що в позовних вимогах слід відмовити, у звязку з спливом позовної давності. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судових витрат немає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed