Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити факт, що він постійно проживав однією сім`єю з [PERSON], померлою [INFO], більше п`яти років до часу її смерті за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що його рідному дядьку, [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері, [PERSON], на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, виданого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 22.12.2000 року, зареєстрованому в КП «Харківське міське БТІ», належала 1/ 2 частина житлового будинку [ADDRESS]. Інша половина цього житлового будинку належить на праві власності заявнику на підставі договору дарування від 10.01.2001 року, підписаного його матір`ю і рідною сестрою [PERSON] - [PERSON], який посвідчений п`ятою Харківською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у КП «Харківське міське БТІ». [PERSON], знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Подружжя [PERSON] проживало і було зареєстровано в житловому будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, не залишивши заповіту. Після нього єдиним спадкоємцем першої черги за законом була дружина, [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] померла. На час смерті вона була зареєстрована одна. В нотаріальному порядку лише ним подано заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Зазначає, що проживає в житловому будинку з січня 2001 року, з часу оформлення на нього за договором дарування 1/ 2 частини цього будинку, по теперішній час. Зі своїм дядьком , [PERSON], та його дружиною, [PERSON], проживав однією сім`єю, вів спільне господарство, ніс спільні витрати на утримання домоволодіння. У судовому засіданні заявник та його представник просили задовольнити заяву, надали пояснення аналогічні вищевикладеним. Заявник суду повідомив, що проживав з дядьком та його дружиною з 2000 року, утримував їх та домоволодіння,купував продукти харчування а а [PERSON] готувала їжу, піклувалася про нього, вони разом відмічали свята та дні народження. У домоволодінні три кімнати, одну із яких займав він, іншу подружжя [PERSON], а залою користувалися разом., у домоволодінні один вхід, одна кухня. Він доглядав і піклувався про рідню , поховав їх. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника,свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 22.12.2000 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво по право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] належала на праві власності 1/ 2 частина житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Із свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 7). Вони проживали та були зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується відомостями, що містяться в домовій книзі (а.с. 8-19). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 24), а [PERSON] померла [INFO] (а.с. 25). Із відповіді ПН ХМНО Сипачової І.М. від 03.08.2016 р. вбачається, що після смерті [PERSON] у встановлений термін спадщину після померлої, крім [PERSON] більше ніхто не прийняв (а.с. 34). Договором дарування від 10.01.2001 року, посвідченим П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в КП «Харківське міське БТІ» підтверджується, що 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] належить на праві власності заявнику (а.с. 5). Свідок [PERSON] яка проживає поруч у будинку [ADDRESS], пояснила, що [PERSON] постійно проживає в житловому будинку [ADDRESS] з січня 2001 року, з тих пір, коли йому мати подарована половину цього будинку. В цьому ж будинку разом з ним проживав рідний дядя, [PERSON], який помер в липні 2015 року, з дружиною, [PERSON] , що померла в січні 2016 року. Після поселення в будинку [PERSON] проживав однією сім`єю з подружжям [PERSON] до їх смерті, вів з ними спільне господарство, ніс спільні витрати з ремонту будинку та надвірних будівель, надавав і [PERSON], і [PERSON] всю необхідну матеріальну допомогу, в якій вони мали потребу, як літні люди. Після смерті дядька весь час був поряд з тіткою, бо вона була людиною похилого віку і потребувала догляду. Він їх доглядав, поховав та зараз зробив їм пам,ятники. Весь час купував продукти, доглядав подружжя, про що їй розповідала у свій час [PERSON]. Свідок [PERSON], суду повідомила, що заявника знає з дитинства, у цьому будинку проживали дідусь та бабуся заявника, а потім з 2000 року і він разом із дядьком та його дружиною, бувала у них часто у гостях,вважає, що вони весь час проживали як родина у них був спільний бюджет, заявник купував продукти, піклувався про родичів, приймала участь у святах та днях народження членів цієї сім,ї. Факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавицею, [PERSON], однією сім`єю в одному житловому будинку з січня 2001 року, тобто з того часу, як 1/ 2 частина будинку [ADDRESS] була подарована [PERSON] підтверджується актом від 16.08.2016 року, складеним сусідами, підписи яких засвідчені належним чином Комітетом району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], від 05.12.2000 року, цей будинок має єдиній вхід, одну кухню, тобто проживати в ньому може лише одна сім`я (а.с. 26-33). В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд встановлює факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт проживання однією сім'єю. Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Враховуючи положення ст. 3 СК України та п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До таких спадкоємців слід віднести тих осіб, які не пов'язані із спадкодавцем кровним спорідненням, не були його родичами, не знаходилися у шлюбі та інших осіб, які з певних причин проживали однією сім'єю. При цьому ст. 2 СК містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Однак поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім'ї, проте не проживати з ним однією сім'єю. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем . До кола осіб, які можуть одержати право на спадкування за ст. 1264 ЦК відносяться й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов,язані спорідненням зі спадкодавцем. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», викладених у абзацах 1 та 4 пункту 21 , при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п,ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов,язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Для застосування ст. 1264 ЦК України доказуванню підлягає факт проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановленихст.61 цього Кодексу. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У зв'язку з проживанням разом зі спадкодавцем, [PERSON], впродовж більш ніж 5-ти років до часу відкриття спадщини, заявник, відповідно до ст. 1264 ЦК України, є спадкоємцем 4-ї черги за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved