Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів [PERSON] міська рада Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якій просили: - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області №307 від 01 березня 2006 року "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Стрижавської селищної ради, за межами населеного пункту" у частині щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON]; - визнати незаконним та скасувати розпорядження заступника голови [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області №697 від 30 квітня 2010 року "Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селищної ради, за межами населеного пункту" у частині щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі були працівниками [PERSON] підшипникового заводу, який у різний час мав різні назви та підпорядкування. У 1996 році на численні прохання працівників профспілкою заводу було виділено працівникам земельні наділи для потреб городництва на території, яка на той час перебувала в управлінні Стрижавської селищної ради (на даний час це територія міста Вінниці відповідно до постанови Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» від 13.05.2015). Позивачі зазначили, що [PERSON] підшипниковий завод наразі перебуває в стадії ліквідації, та згідно з відповіддю ліквідатора в його архівах відсутні відповідні документи щодо надання вказаних наділів у користування працівникам заводу. Архів профспілки знаходився також на території заводу, у 2001-2002 роках весь архів профспілки ДПЗ був переданий за розпорядженням керівництва у макулатуру. З того часу десятки працівників заводу обробляли свої земельні наділи, нacaджyвaли там городи, відтак склався усталений порядок користування цими ділянками, який протягом багатьох років ніким не оспорювався. Такий стан речей продовжується і до цього часу. Зясовуючи питання можливості приватизації вказаних наділів, позивачі спільно з іншими колишніми працівниками заводу зверталася до різних установ та отримувала ту чи іншу інформацію. Позивачі, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. по справі № 1-10/2004, ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 21 Цивільного кодексу України, ст. 118, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 56 Закону України «Про землеустрій», постанову Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 р. №844 «Деякі питання реалізації права власності па землю громадянами України» зазначали, що розпорядження землями за межами населених пунктів (у даному випадку смт. Стрижавка) протягом усього часу здійснювали відповідні органи виконавчої влади, технічні матеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки, були підставою для приватизації лише у випадку, якщо така ділянка вже перебувала у користуванні особи на час звернення такої особи з відповідною заявою. У випадку, якщо особа не мала в користуванні бажаної земельної ділянки, то вона мала право одержати земельну ділянку безоплатно у власність в межах норм безоплатної приватизації не на підставі технічної документації із землеустрою, а на підставі іншого документу - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З отриманих позивачами документів не вбачається, що [PERSON]. [PERSON], [PERSON] мали у користуванні одержані ними на підставі технічної документації із землеустрою земельні ділянки. Навпаки, починаючи з 1996 року позивачі були незмінними фактичними користувачами вказаних земельних ділянок, розбивши їх на городи по кілька соток кожному. Так триває і до цього часу. Однак, у звязку з появою незнайомих осіб на території городів, які жодних документів не надавали, користувачі городів вирішили розібратись із ситуацією. Протягом років жодна з земельних ділянок з кадастровими номерами 0520655900:07:013:0009, 0520655900:07:013:0010, 0520655900:07:013:0011 не оброблялась єдиним масивом, не огороджувалась, жодних межових знаків по їх межах не вбачалось. Сторонні особи жодного видимого інтересу до вказаних ділянок не виявляли. Ніхто, крім самих позивачів та інших фактичних користувачів городів, не відстоював свої права та обовязки як власника. Таким чином позивачі вважають оскаржувані розпорядження незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони були видані [PERSON] районною державною адміністрацією за відсутності законних підстав, з порушенням процедури, передбаченої Земельним кодексом України. Крім того, позивачі вважають, що неправомірне оформлення права власності на відповідні ділянки іншими особами виключає можливість позивачів скористатися своїм правом на отримання цих ділянок шляхом приватизації. Отже, оскаржуваними розрядженнями було порушено права та охоронювані законом інтереси позивачів щодо користування земельними ділянками та оформлення прав на них. З огляду на наведене позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою та просили позов задовольнити. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], а також та представники позивачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, додатково зазначивши, що про наявність оспорюваних розпоряджень відповідачам стало відомо лише з матеріалів нотаріальної справи, що була витребувана ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2016р. по справі №127/25015/16-ц, ніхто з позивачів не є субєктом, щодо якого виносилися оскаржувані розпорядження, тому до цього знати про їх існування, дату, номер, підстави тощо, позивачі не могли. Таким чином, на думку представників позивачів, строк позовної давності позивачами не пропущено, при цьому представники позивачів просили визнати поважними причини звернення до суду у ті стоки, у які вони звернулися. (а.с. 138) Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судове засідання 21.07.2017р. не зявилася, надавши клопотання про розгляд справи без участі представника у звязку з загруженістю за місцем роботи. Однак, у письмових запереченнях на позовну заяву №1732/01-33 від 10.05.2017р. (а.с. 91-93) та в попередніх судових засіданнях представник відповідача заперечувала щодо позовних вимог та просила у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 01 березня 2006 року №307 та від 30 квітня 2010 року №697 виданні на законних підставах, оскільки відповідно до перехідних положень Земельного кодексу України розділ 10 пункту 12, який був чинний на день видання розпоряджень, розпорядження землями за межами населених пунктів до 01.01.2013 року здійснювали відповідні органи виконавчої влади. До [PERSON] РДА звернулись громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо надання у власність земельних ділянок площею по 2,0 га кожному для ведення особистого селянського господарства. При цьому, в заяві зазначили, що вказаними земельними ділянками вони вже певний час користуються. Земельні ділянки знаходяться на території Стрижавської селищної ради за межами населеного пункту. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] рішенням Стрижавської селищної ради від 05.06.2003 року погоджено надання земельних ділянок площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Розглянувши зазначені документи, [PERSON] районним відділом земельних ресурсів Вінницької області було підготовлено проект розпорядження «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Стрижавської селищної ради, за межами населеного пункту». [PERSON] пройшло правову експертизу юридичного відділу райдержадміністрації.

Outcome: dismissed