Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

30 січня 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Родинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8, Відділу освіти Красноармійської міської ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з серпня 1967 року по 05 листопада 2010 року вона працювала вчителем іноземної мови у Родинській ЗОШ І-ІІІ степенів №8. З приходом у 1987 році на посаду директора школи [PERSON], остання почала її тероризувати, а саме почала викликати її майже кожної перерви до свого кабінету, де безпідставно прискіпувалась до неї з надуманих підтав, посилаючись на чутки, не даючи можливості спокійно працювати і, таким чином, перед кожним уроком псувала їй нервову систему, створювала такі ситуації, що вона не мала змоги взяти класні журнали, закриваючи методичний кабінет, чи говорячи, що хтось з вчителів забрав журнал додому і так майже щодня. З боку адміністрації школи під керівництвом директора [PERSON] на протязі зазначеного часу відбувались жахливі правопорушення щодо неї, а саме [PERSON] періодично збирала педагогічний колектив, де проводили ганебне відносно неї судилище, з безпідставними обвинуваченнями чи то у крадіжці чиєїсь шапки, чи то з приводу ганебних наклепів та безпідставних звинувачень з боку педагогічного колективу. Крім того, був відчутний тиск з боку [PERSON] на неї та інших вчителів, яка давала останнім вказівки ігнорувати і навіть не вітатись з нею, зверталась до учнів з проханням ходити по домівках і збирати підписи проти неї. [PERSON] двічі, не дивлячись на її клопотання перенести її атестації, оскільки вона була зайнята доглядом за хворим братом, відмовляла їй в цьому, що свого часу, призводило до її нервових зривів. А одного разу [PERSON] закрила її у методичному кабінеті і вимагала, щоб вона підписала заяву про відмову від годин в класах, учнів яких остання налаштувала проти неї. Два рази знижувала їй навантаження менше 18 годин. Цими діями адміністрації школи принижувались її честь, гідність та ділова репутація та спричинялась моральна шкода. Крім того, за вказівкою [PERSON] в кабінеті англійської мови в опалювальні періоди відключали опалення і вона більше хворіла ніж працювала та, як наслідок цьому, має на теперішній час II групу інвалідності та захворювання на хронічний бронхіт. Щодо залучення до справи другим відповідачем Відділу освіти Красноармійської міської ради, то з боку посадових осіб даного відділу, на думку позивачки, на протязі зазначеного проміжку часу було повне ігнорування її звернень з приводу терору з боку [PERSON], повне покривання протиправної щодо неї діяльності останньої. Посилаючись на норми ст. 23, 1167, 1168, 1172- 1174, 1190 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року, позивач просить суд стягнути з відповідачів Родинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8, Відділу освіти Красноармійської міської ради Донецької області моральну шкоду у розмірі 1 000 000грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача Родинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №8 - [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що вся робота позивачки була направлена на конфлікти, вона постійно скаржилась в різні інстанції - в Відділ освіти, прокуратуру. За її скаргами проводились перевірки, які не підтверджували обставини, зазначені в скаргах. Навмисне щодо неї ніхто не вчиняв ніяких протиправних дій. З 2002 року позивачка хворіє на загальне захворювання, їй встановлена 2 група інвалідності. Представник відповідача вважає, що це захворювання не пов'язане з умовами праці і відсутній причинний зв'язок між умовами праці позивачки і її захворюванням, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник відповідача - Відділу освіти Красноармійської міської ради Донецької області позовні вимоги не визнала з тих підстав, що відсутні законні підстави для задоволення позову. Керівництво відділу освіти своєчасно реагувало на звернення [PERSON], вживало заходів щодо нормалізації відносин між учасниками навчально-виховного процесу, ініціювало проведення зустрічей вчителя з батьками учнів за участю фахівців місцевого органу управління освітою. В підтвердження вищезазначеного, відділ освіти надав суду копії заяв та звернень як позивачки, так і батьків учнів Родинської ЗОШ №8 до органів управління освітою різного рівня про упереджене відношення [PERSON] до окремих учнів, про відмову батьків від навчання їх дітей в класах, де викладала позивач і переведення дітей до іншої групи з вивчення англійської мови. Із пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що адміністрація Родинської ЗОШ №8 ніяким чином не налаштовувала вчителів чи батьків учнів школи проти позивачки [PERSON] і не просила збирати підписи батьків проти викладача англійської мови [PERSON], натомість батьки самі писали заяви до відділу освіти і на адресу адміністрації школи з проханням перевести їх дітей з групи [PERSON] до інших груп англійської мови у зв»язку з недовірою до викладача, низьким рівнем викладання, постійними конфліктами між нею та батьками дітей, що навчались в її групі. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. п.5. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст.23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як визначено у частині другій цієї статті, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала учителем англійської мови в ЗОШ №8 м. Родинське з 16.08.1967 року по 05.11.2010 року. Звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, згідно наказу №25 від 05.11.2011 року (а.с.23-24). Згідно довідки МСЕК від 02.10.2002 року їй повторно, безстроково було встановлено 2 групу інвалідності у зв'язку з загальним захворюванням (а.с.4). Із пояснень сторін, матеріалів справи вбачається, що з 1987 року між позивачкою [PERSON] та директором школи №8 м. Родинське [PERSON] склались не здорові відносини, внаслідок чого позивачка, використовуючи своє право на звернення громадян, надсилала свої заяви та скарги в різні інстанції, в т. ч і до Відділу освіти Красноармійської міської ради Донецької області. Зокрема в своїх заявах позивачка скаржилась на 1)неналежні умови праці - низьку температуру в кабінету англійської мови в холодний період часу, що спричинило її захворювання; 2) на нерівномірний розподіл навантаження в групі англійської мови - навмисне заниження адміністрацією школи її навантаження; 3) на навмисне переслідування її зі сторони директора школи, яка налаштовувала проти неї педагогічний колектив, учнів та батьків учнів, що навчались в її групі англійської мови. Керівництво Відділу освіти Красноармійської міської ради Донецької області своєчасно реагувало на звернення [PERSON], вживало заходів щодо нормалізації відносин між учасниками навчально-виховного процесу, ініціювало проведення зустрічей вчителя з батьками учнів за участю фахівців місцевого органу управління освітою, що підтверджується копіями звернень на відповідей на ці звернення, наданими суду представником Відділу освіти(а.с.45-75) Також, із ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2008 року вбачається, що позивачка [PERSON] в той час зверталась до суду з позовом до голови атестаційної комісії Мордвінової О.В. про визнання її бездіяльності, як суб»єкта владних повноважень, протиправною( зокрема про відмову перенесення атестації на наступний навчальний рік), але в зв'язку з неявкою до суду протягом 3-х разів підряд та не наданням суду доказів про причину неявки до суду, позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду(а.с.33). Доказів того, що між умовами праці позивачки і її захворюванням існує причинний зв'язок, позивачка суду не надала. Також не надала суду жодного підтвердження того, що адміністрація школи навмисне її переслідувала чи вчиняла проти неї протиправні дії, а другий відповідач - Відділ освіти Красноармійської міської ради Донецької області не реагував на її звернення чи прикривав протиправні дії щодо неї. Зазначені дії можуть бути підтверджені тільки рішенням суду чи вироком суду, а такі у позивачки відсутні, а тому суд вважає, що вимоги позивачки в цій частині є необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити. При цьому судом також враховується та обставина, що спір про зменшення навантаження позивачки, про відкладення атестації відноситься до трудових спорів і мав розглядатись в порядку і в строки, встановлені трудовим законодавством України під час роботи позивачки в ЗОШ №8 м. Родинське. Щодо пояснень позивачки, що директор школи [PERSON] постійно принижувала її честь і гідність, чим спричинила їй моральну шкоду, суд зазначає наступне. Вимоги позивачки заявлені до юридичних осіб - Родинської ЗОШ І-ІІІ степенів №8 та Відділу освіти Красноармійської міської ради Донецької області, а не до фізичної особи [PERSON] і ці поняття не тотожні. То ж, в задоволенні вимог позивачки в цій частині слід відмовити, оскільки вони заявлені до неналежних відповідачів. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до п. 27 цієї ж постанови, способами захисту честі, гідності, ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, тобто враховується роз"яснення, що міститься в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди(зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5), а також ст.23 ЦК України. Відшкодування матеріальної шкоди врегульоване статтею 1166 ЦК України. Таким чином, оскільки позивач [PERSON]. не надала суду доказів того, що її захворювання пов'язане з діями чи бездіяльністю відповідачів, тобто відсутній висновок лікарів про причинний зв'язок між її захворюванням та діями відповідачів, а також вирок суду чи рішення суду про неправомірність дій відповідачів та не наведено суду жодного доказу спричинення їй моральної шкоди відповідачами внаслідок порушення її честі, гідності чи ділової репутації, суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди слід відмовити, як необґрунтованих.

Outcome: dismissed