Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

20.05.2014 року заступник прокурора Херсонської області звернувся до суду з зазначеним позовом в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації, свої вимоги обґрунтував тим, що розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 13.01.2010 року №9 надано дозвіл відповідачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами м.Херсона) зі складу земель запасу сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею по 2,0 га кожному. Розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 27.01.2010 року №57 було затверджено проект землеустрою та надано у власність відповідачів земельні ділянки відповідної площі кожному (землі сільськогосподарського призначення) зі складу земель запасу, що розташовані на території Херсонської міської ради (за межами міста Херсона), для ведення особистого селянського господарства. 05 березня 2010 року відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Раніше вказані земельні ділянки перебували у користуванні КСП «Овочевий» Зеленівської селищної ради Дніпровського району м.Херсона. Позивач вважає, що відведення земельних ділянок у власність проведено з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, оскільки розташування наданих відповідачам у власність спірних земельних ділянок не відповідає вимогам Генерального плану м.Херсона. Містобудівною документацією м.Херсона не передбачено розміщення особистих селянських господарств на даних земельних ділянках. Передача земельної ділянки у власність [PERSON] була проведена без урахування того, що згідно з розпорядженням Цюрупинської районної державної адміністрації від 23 квітня 2008 року №353 [PERSON] уже отримала у власність земельну ділянку на території Цюрупинської міської ради. З 2003 року по 2010 рік зміни до Генерального плану м.Херсона не вносилися. Згідно з Генеральним планом м.Херсона, затвердженим рішенням Херсонської міської ради від 25 липня 2003 року №324, земля, надана у власність відповідачам, повинна використовуватись для продовження житлової забудови району «Таврійський» та для розміщення садибної житлової забудови. Оскільки надання земельних ділянок у власність громадянам проведено з порушенням вимог ст.ст.116, 118, 121 ЗК України, ст.ст.17, 20 Закону України «Про основи містобудування», ст.1, ч.4 ст.3, ч.2 ст.12 Закону України «Про планування і забудову територій», заступник прокурора просив з урахуванням уточнених позовних вимог поновити строк звернення до суду, враховуючи, що про порушення вимог законодавства при наданні земельних ділянок у власність громадян виявлено у травні 2014 року; визнати незаконним (недійсним) розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації від 13 січня 2010 року №9, яким надано дозвіл відповідачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами м.Херсона) зі складу земель запасу сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею по 2,0 га кожному; визнати незаконним (недійсним) розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації від 27 січня 2010 року №57, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність земельні ділянки загальною площею 132,9 га (землі сільськогосподарського призначення) зі складу земель запасу, розташовані на території Херсонської міської ради (за межами міста Херсона), для ведення особистого селянського господарства відповідачам; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, надані відповідачам для ведення особистого селянського господарства, та зобов`язати їх повернути дані земельні ділянки до державної власності. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона 03.06.2014 року відкрито провадження за справою. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 10.12.2014 року, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06.03.2015 року, позов задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 року рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 10.12.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06.03.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Херсона Полив`яного В.М. від 30.10.2015 року зазначену справу прийнято до провадження. У зв`язку з ліквідацією Суворовського, Дніпровського, Комсомольського районних судів м.Херсона та утворенням Херсонського міського суду Херсонської області відповідно до Указу Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів», зазначена цивільна справа передана до Херсонського міського суду Херсонської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2016 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою суду від 27.02.2017 року, постановленою протокольно, залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким оскаржуваними розпорядженнями разом з відповідачами за справою затверджено проект землеустрою та надано у власність спірні земельні ділянки. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.02.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, задоволено клопотання прокурора - замінено відповідачів [PERSON] на [PERSON] , [PERSON] на [PERSON] , відповідача [PERSON] - на її правонаступника [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.04.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 17.10.2018 року у задоволенні клопотань [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , та представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] про залишення позову без розгляду відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.06.2019 року у зв`язку із заявленим [PERSON] відводом головуючому судді Майдан С.І. провадження за справою зупинено, передано справу для розгляду відводу іншому судді в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. від 18.06.2019 року у задоволені відводу відмовлено за необґрунтованістю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2019 року поновлено провадження за справою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.02.2020 року, постановленою протокольно, у задоволенні клопотань відповідача [PERSON] про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та передачу справу до господарського суду м. Києва, про виключення третьої особи - Херсонської міської ради із кола осіб, які приймають участь у справі, відмовлено за необґрунтованістю. Представник прокуратури Херсонської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представники Херсонської обласної державної адміністрації (ХОДА), в інтересах якої заявлено зазначений позов, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. В останнє судове засідання представники ХОДА не з`явилися. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Херсонської обласної державної адміністрації. В матеріалах справа наявна заява ХОДА про підтримання позовних вимог заступника прокурора Херсонської області ( а.с. 171 т.8, а.с. 258 т.9) Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю, також зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю. Зазначили, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до її заперечень, вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню (а.с.85 т.1, 147 т.8,169 т.9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі (а.с.59 т.2, 126 т.6). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі зазначених відповідачів та їх представника, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю (а.с.189 т.7). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. В матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити за необґрунтованістю (а.с.2 т.12, а.с.2 том 14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без її участі (а.с.128 т.6). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду заяву, якою просив у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю, зазначив про пропуск строку позовної давності, просив справу розглядати за його відсутності (а.с.25 т.3). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, відповідно до заяви просили відмовити у задоволенні позову (а.с.68 т.7). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до заяви просили відмовити у задоволенні позову (а.с.69 т.7). Відповідач [PERSON] , діючи в своїх інтересах та інтересах відповідача [PERSON] , у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом. В останнє судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Також зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред`явлення позову. В останнє судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до її заперечень просила відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю (а.с. 21-22 т.3). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає можливим проводити розгляд справи в їх відсутність. Представник третьої особи - Херсонської міської ради в судовому засіданні зазначив, що вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до письмових пояснень та пояснень в судовому засіданні вважав, що місце розташування спірних земельних ділянок, наданих відповідачам для ведення особистого селянського господарства, не відповідає вимогам Генерального плану м.Херсона, у якому дані земельні ділянки знаходяться на території садибної забудови та зелених насаджень. При прийнятті оскаржуваних розпоряджень не було враховано, що відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 30 травня 1984 року №231, (згідно генерального плану розвитку міста) ці землі було передано до земель запасу м.Херсона в складі 306,3 га земель радгоспу «Овочевий». Відповідно до Генерального плану м.Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 26.12.2003 року № 443, спірні земельні ділянки загальною площею 132,90 га розташовані на території перспективної забудови міста Херсона та за своїм функціональним призначенням належать до садибної забудови та зелених насаджень. Тому надання зазначених земельних ділянок відбулося з порушенням вимог Законів України «Про основи містобудування» «Про планування і забудову територій». В останнє судове засідання представник зазначеної третьої особи не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позицію позивача в повному обсязі (а.с.52-56 том 3, а.с. 98-99 том 14 ). Треті особи без самостійних вимог - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Заслухавши осіб, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із п.«б» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно із ч.1 п.12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до статті 20 Закону України від 16 листопада 1992 року №2780-ХІІ «Про основи містобудування» визначено, що регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з частиною другою статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року №1699-ІІІ «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно з ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для потреб. Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цією статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Київська та Севастопольська міські державні адміністрації передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 30 травня 1984 року №231, затверджено основні положення генерального плану розвитку міста Херсона і проект планування його приміської та зеленої зони, відповідно до яких генеральним планом передбачається дальший територіальний розвиток міста у північному напрямку за рахунок включення до місцевої території 590,3 га малопродуктивних сільськогосподарських земель (а.с.52-56 том.3). Указом Президії Верховної Ради УРСР від 04.09.1984 року № 7541-Х « Про зміну меж міста Херсона» до меж міста включено 1052,9 га раніше відведених під житлове і промислове будівництво, с.Приміське, с-ще Урожайне, Зеленівської селищної ради Дніпровського району та с-ще Садове Комишанської селищної ради Дніпровського району м. Херсон разом з прилеглими землями загальною площею 242,1 га. Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 07.07.1989 року №234-р під розширення м. Херсона відведено 143,1 га ( район Янтарний) під індивідуальне будівництво. Земельна ділянка площею 321,7 га (у тому числі 282,4 га - рілля), що розташована на території Херсонської міської ради між мікрорайоном Таврійський та селищем Текстильників до меж міста не включена. Після 1993 року Верховною Радою України рішення про зміну меж м. Херсона не приймалося. Земельні ділянки, розташовані на території Херсонської міської ради між мікрорайоном Таврійський та селищем Текстильників згідно з технічною документацією «Про роздержавлення та приватизацію земель колективної власності сільськогосподарського підприємства «Овочевий» Зеленівської селищної ради Дніпровського району міста Херсона», розробленою ДП « Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 1993 році , обліковувались як єдиний масив резервного фонду КСП «Овочевий». Зазначені земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Управління Держкомзему у м.Херсоні та Херсонській області від 27.05.2014 року, довідкою Управління Держкомзему у м. Херсоні та Херсонській області від 31.10.2014 року з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, листом Управління Держкомзему у м.Херсоні та Херсонській області від 31.04.2014 року (а.с.28 т.1, 57, 59 т.3). Відповідно рішення Херсонської міської ради від 26 грудня 2003 року №443, було затверджено Генеральний план м. Херсона, Правила забудови центральної частини міста ( 1етап. Загальні положення) (а.с. 41 том 3). Відповідно до ст.38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів. Земельна ділянка площею 150,9 га згідно з розпорядженнями голови обласної державної адміністрації від 27 жовтня 2008 року №1445 та розпорядженнями голови обласної державної адміністрації від 27 січня 2010 року №57 була відведена у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами населеного пункту), існуюча категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Зазначене підтверджується довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями Управління Держземагентства у м.Херсоні Херсонської області від 31 жовтня 2014 року №01-12-2165 (а.с.57 том 3). Згідно розпорядженнями голови обласної державної адміністрації від 27 жовтня 2008 року №1445 затверджено проект землеустрою щодо відведенні і надання у власність земельних ділянок загальною площею 18 га (землі сільськогосподарського призначення - рілля) із земель резервного фонду, розташованих на території Херсонської міської фонду, розташованих на території Херсонської міської ради, для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.43 т.3). Постановою Херсонського окружного суду адміністративного суду від 19.10.2012 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.08.2013 року, у задоволенні позову заступника прокурора Херсонської області до Херсонської обласної державної адміністрації, треті особи - Головне управління Держкомзему Херсонської області та Управління Держкомзему у м. Херсоні та Херсонській області про визнання протиправним та скасування розпорядження обласної державної адміністрації від 27 жовтня 2008 року №1445 за адміністративною справою № 2а-68/12/2170 відмовлено з тих підстав, що встановлено, що на час виділення та передання земельних ділянок у приватну власність громадянам, ці ділянки за цільовим призначенням відносились до категорії земель сільськогосподарського призначення, а не до земель житлової та громадської забудови. Включення спірних земель до генерального плану забудови міста без зміни їх цільового призначення виключає їх використання саме для цілей забудови (а.с. 44-47,48-51 том 3). Оскаржуваним розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 13.01.2010 року №9 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок» надано дозвіл відповідачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Херсонської міської ради (за межами міста Херсона) із земель запасу сільськогосподарського призначення орієнтовного площею по 2 га (а.с.196 том 1). Оскаржуваним розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 27.01.2010 року №57 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок загальною площею 132,90 га зі складу земель запасу сільськогосподарського призначення, розташовані загальною площею 132,90 га зі складу земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та передано у власність земельні ділянки 79 громадянам згідно зі списком, який є додатком до цього розпорядження, до якого включені відповідачі та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проект із землеустрою, затверджений розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 27.01.2010 року №57 містить в собі заяву громадянина про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, копію паспорту та ідентифікаційного коду, копію рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, ситуаційний та кадастровий плани земельної ділянки, який погоджено Держкомземом у м. Херсоні, органами державної санітарної служби, інспекцією по охороні пам`яток, управлінням містобудування та архітектури та інш. На ці органи покладено обов`язок перевірки відповідності та законності відведення земельної ділянки, з огляду на функції та задачі державного контролюючого органу. Кожна з вищезазначених установ та організацій при погодженні проекту землеустрою надала висновок щодо погодження проекту землеустрою та за наявності всіх необхідних визначених законодавством висновків та погоджень, відповідний орган затвердив проект та передав у власність громадянам земельні ділянки. Станом на час розгляду справи жодного висновку у тому, числі висновку департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради не було скасовано. На підставі розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації від 27.01.2010 року №57 відповідачам 05 березня 2010 року було видано державні акти на право власності на земельні ділянки за цільовим призначенням - для ведення особистого сільського господарства, що розташовані території Херсонської міської ради (за межами міста Херсона) (а.с.215 -377 том 1). В зв`язку з порушенням, на думку прокурора Херсонської області, розпорядженням голови Херсонської обласної державної адміністрації від 27 жовтня 2008 р. № 1445 та 27 січня 2010 року №57 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» для ведення особистого селянського господарства вимог містобудівного законодавства, ним було внесений протест від 15.10.2010р. №07/4-482 з пропозицією скасувати вказані розпорядження (а.с.240, 261 том 3). Листом Херсонської обласної державної адміністрації від 26.11.2010 р. №421-8130/0/8-10/66/404 протест прокурора відхилений з тих підстав, що видані розпорядження голови Херсонської обласної державної адміністрації від 27.10.2008 року за № 1445 та від 27.01.2010 року №57 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.240, 262 том 3). Ухвалою Херсонського окружного суду адміністративного суду від 16.09.2011 року провадження за адміністративною справою №2а-6352/10/2170 за позовом заступника прокурора Херсонської області до департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, Херсонської обласної державної адміністрації, третя особа - виконавчий комітет Херсонської міської ради, про визнання протиправним та скасування розпорядження обласної державної адміністрації від 27 січня 2010 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність закрито з тих підстав, що спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, а тому не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.254-255 том 3). Ухвалою суду Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2012 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та залишено позов без розгляду у зв`язку з відсутністю у прокурора адміністративної процесуальної дієздатності, так як прокурором не обґрунтовано в позовній заяві необхідність захисту інтересів держави (а.с.256-257 том 3). З постанови заступника прокурора Херсонської області від 12.05.2014 року вбачається, що призначено перевірку у порядку нагляду щодо законності надання земельних ділянок на території Херсонської міської ради за розпорядженнями Херсонської обласної державної адміністрації від № 1445 від 27.10.2008 року та 27.01.2010 року №57 т (а.с.381-382 т.1). Згідно відповіді Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 15.05.2014 року на запит прокуратури області, повідомлено, що спірні земельні ділянки розташовані за встановленою межею міста Херсон. Розташування цих земельних ділянок не відповідає Генеральному плану м.Херсона (а.с. 350 том 17). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13.05.2017 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу земельної ділянки від 18.03.2010 року [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку, яка була виділена у власність оскаржуваним розпорядженням [PERSON] (а.с.94-95 том 11). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , вона померла [INFO] , про що складений відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні актовий запис №916 від 09.11.2015 року (а.с.16 том 13). Відповідно до спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеною приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О. її спадкоємцем є чоловік [PERSON] , який на день смерті спадкодавця був зареєстрований разом з ним. Інші спадкоємці за законом відмовилися від спадщини на користь [PERSON] (а.с.14-29 том 13). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13.05.2017 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу земельної ділянки від 29.10.2014 року [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку, яка була виділена у власність оскаржуваним розпорядженням [PERSON] (а.с.98-99 том 11). З технічної документації з землеустрою щодо складання дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, розташованого на території Херсонської міської ради (за межами м.Херсона) у зв`язку з втратою оригіналу акту вбачається, що земельна ділянка виділена її у власність за розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 27.01.2010 року №57 має відповідно до бази даних автоматизованої системи державного земельного кадастру цільове призначення для ведення селянського господарства (а.с.201-214 том 1). Відповідно до викопіювання з публічної кадастрової карти України спірні земельні ділянки на час розгляду справи перебувають у приватній власності та мають цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства (а.с.103-143 том 14). З урахуванням зазначеного, судом встановлено, що на час виділення та передачі у власність відповідачам та третім особам спірні земельні ділянки за цільовим призначенням відносились до категорії земель сільськогосподарського призначення, а не до земель житлової та громадської забудови, знаходилися поза межами міста Херсона, включення спірних земельних ділянок до Генерального плану забудови міста без зміни їх цільового призначення виключає їх використання саме для цілей житлової та громадської забудови, стороною позивача та ХОДА не надано доказів здійснення коригування діючого Генерального плану міста Херсона в визначеному законодавством порядку, зміни до плану щодо майбутнього використання цієї землі за іншим цільовим призначенням, не вносилися, що виключає їх використання для цілей забудови. Суд приходить до висновку, що вимоги земельного законодавства, чинного на час видачі спірних розпоряджень та державних актів, Херсонською обласною державною адміністрацією було дотримано та Херсонська обласна державна адміністрація мала необхідні повноваження для прийняття оскаржуваних розпоряджень, а тому відсутні підстави для визнання незаконними (недійсними) цих розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов`язання відповідачів повернути земельні ділянки до державної власності. Крім того, застосування норм ст.ст.203, 215 ЦК України як підстав для визнання розпоряджень та державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та віднесення розпоряджень та актів до правочинів є порушенням норм матеріального права. Відповідно до положень ЦК України, що регулює визнання правочинів недійсними, рішення органів державної влади та державний акт на земельну ділянку за своїм змістом не є правочинами, на що акцентував увагу Верховний суд України в Узагальненнях від 24.11.200 8 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений статтею 140 Земельного кодексу України, відповідно до якої такими підставами є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку, смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця, відчуження земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб, конфіскація за рішенням суду, не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Цей перелік є вичерпним. Такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, Земельним кодексом України не передбачено. За приписами ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Відповідно до ст.74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. З огляду на наведені нормативні положення, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (п.5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування). Позивачем не наведено жодних підстав, визначених законом, для припинення права приватної власності громадян на земельні ділянки, яке вони отримали на підставі оскаржуваних розпоряджень. Крім того, одним з принципів земельного права є принцип пріоритетності земель сільськогосподарського призначення. За приписами ч.1 ст.23 Земельного кодексу України землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. На час виділення та передання земельних ділянок у приватну власність громадянам, ці ділянки за цільовим призначенням відносились до категорії земель сільськогосподарського призначення, а не до земель житлової та громадської забудови. Включення спірних земель до генерального плану забудови міста без зміни їх цільового призначення виключає їх використання саме для цілей забудови. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про планування і забудову територій (в редакції на день ухвалення оскаржуваних розпоряджень) генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель. Відповідно до вимог ст.19 ЗУ «Про планування і забудову територій» визначено, що території населеного пункту відповідною радою встановлюється режим забудови та іншого використання земель. Відповідно до ч.5 ст.19 зазначеного закону визначено, що встановлення режиму забудови не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно- територіальних меж до часу вилучення (викупу) надання цих ділянок для здійснення запланованої містобудівної діяльності. Аналогічні приписи містить ст.12 ЗУ «Про основи містобудування». Таким чином, у разі, якщо передані у власність землі планувались або плануються в майбутньому використати для здійснення житлової забудови, то це не є підставою для позбавлення права власності громадян на ці земельні ділянки та визнання недійсними розпоряджень про передачу їх у власність. Рівність умов захисту права власності на землю як громадян, так і юридичних осіб, випливає з норм ст.ст.21, 55 Конституції України, ст.152 ЗК України. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, договору відчуження земельної ділянки, рішення суду та з інших підстав, встановлених законодавством, у зв`язку з чим вимога про визнання його недійсним є похідною й залежить від доведеності незаконності підстави для його видачі. Оскаржувані розпорядження ХОДА є ненормативними актами органу виконавчої влади, які вичерпують свою дію фактом їх виконання. Доводи сторони позивача та третьої особи Херсонської міської ради про те, що виділена відповідачам земля для ведення особистого селянського господарства, відноситься до земель, визначених для розміщення садибної забудови, а тому повинна використовуватися для продовження житлової забудови, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами, на які суд посилається у рішенні. Безпідставним є посилання на приписи ст.39 ЗК України, відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, без застосування приписів ст.38 Земельного кодексу України, якою визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки вимоги земельного законодавства, чинного на час видачі спірних розпоряджень та державних актів дотримані, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18). Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). З врахуванням того, що прокурором заявлено позов в інтересах ХОДА, яка і видала оскаржувані розпорядження, то для прокурора строк позовної давності рахується з дати винесення оскаржуваних розпоряджень та дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності. Проте, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідачів у спорі, які заявляють про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). З врахуванням того, що прокурором було пропущено строк позовної давності за позовними вимогами, але позовні вимоги визнано судом необґрунтованими, суд не вирішує питання про застосування до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності.

Outcome: dismissed