Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, в якому вказав, що 25 жовтня 2013 року між ним та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов якого [PERSON] передав у власність, а позичальники прийняли 81999,00 гривень, з зобовязанням повернути таку ж саму суму до 30.03.2014 року включно. Однак на сьогоднішній день суму позики за договором позики так і не повернута. У звязку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 217129,98 гривень, з яких: 207129,98 гривень сума основного зобовязання, 10000,00 гривень послуги юриста, а також 2171,29 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача надала заяву, згідно якої підтримує заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, судове засідання просила провести без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Судом встановлено згідно договору позики грошей від 25.10.2013 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1916, [PERSON] передав у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 81999,00 гривень, з зобовязання повернути таку ж саму суму до 30.03.2014 року включно. Згідно п.6 Договору позики грошей позика повинна бути повернути до 30.03.2014 оку включно. Згідно п.11 Договору позики грошей у разі не виконання умов договору, або ж не виконання його в цілому, Позичальниками, має бути сплачено штраф у розмірі 5 (пять) 5 (відсотків) на залишок неповернутої суми грошей за кожен місяць прострочки. Судом встановлено, що сума боргу відповідачем не повернута, а тому з урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 81999,00 гривень. Оскільки з 31.03.2014 року по 26.11.2015 року загальний строк прострочення виконання зобовязання складає 19 місяців та 26 днів, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 77899,05 гривень штрафу (19 прострочених місяців х (81999х5%)). Разом з цим у відповідності до вимог ст.625 Цивільного кодексу України сума боргу за договором позики грошей з урахуванням інфляції за весь час складає 129230,93 гривень (81999,00гривень + 15989,93 гривень (індекс за 2014 рік) + 31242,00 гривень (індекс за 2015 рік). Таким чином загальна сума боргу за Договором позики грошей з урахуванням основної суми, штрафних санкцій та індексу інфляції складає 207129,98 гривень. Також відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Разом з цим у відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: у сумі 2171,29 гривень згідно квитанції №0.0.468680870.1,, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р. Згідно із статтею 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 15.08.2012 року, визначені види адвокатської діяльності, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру та інше. Відповідно до ч.1-2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ч.1 ст.1 Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], яка діє як спеціаліст в галузі права, 25 листопада 2015 року укладено Договір №1 про надання юридичних послуг. Однак, з урахуванням того, що позивачем не надано суду розрахунку та доказів витрат понесених ним на правову допомогу, суд дійшов переконання, що в цій частині заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial