Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

20.04.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 13.10.2014 року він найняв робітників для прокладання труби з відводу стічних вод, що накопичуються в підвалі його будинку. Траншею для вказаних труб прокладав через земельну ділянку, яка прилягає до його господарства та являється земельною ділянкою загального користування. Зазначає, що під час виконання вказаних робіт відповідач перешкоджав йому та робітникам виконувати такі роботи, зокрема рилем пошкодив трубу, яку він (позивач) був змушений замінити на нову, у звязку з чим в черговий раз наймав робітників для повторного розкопування траншеї. Заподіяну відповідачем майнову шкоду оцінює в 550 грн. та обґрунтовує таку вартістю повторно придбаної труби, сумою коштів, витрачених на доставку такої з м.Мостиська в місце її прокладання, оплатою праці та харчування повторно найнятих робітників для чергового розковування траншеї та прокладання труби. Вказує також на те, що відповідач [PERSON] в продовження своїх неправомірних дій вдарив його (позивача) деревяною палицею по спині, внаслідок чого зазнав фізичного болю та тривалий час лікувався в домашніх умовах. Стверджує, що такими діями відповідач заподіяв йому (позивачу) та членам його (позивача) сімї і моральну шкоду, яка полягала у перенесених ними стресах, стражданнях та переживаннях. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 5000 грн. З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в його користь 550 грн. майнової шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, а також сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликався на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог з тих підстав, що обставини, на які покликається позивач, не відповідають дійсності. Також ствердив, що відповідач через свій похилий вік та незадовільний стан здоровя не міг вчинити тих дій (пошкодження труби, розкопування траншеї і т.і.), на які покликався позивач. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд згідно ст. 4 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У ст.3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Так, за змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права чи інтересу. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Підстави відповідальності за майнову шкоду визначені в ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе ряд елементів: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв'язок між ними, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 ЦК України. Відшкодування майнової шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину, регламентовано ст.1177 ЦК України. Підстави відповідальності за моральну шкоду визначені в ст.1167 ЦК України, яка встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд, зокрема будь-яких клопотань, в тому числі про витребування доказів не заявлялось. Тому справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Так, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди, заподіяної «злочинним нападом» (так позивач зазначив у позовній заяві), що мав місце 13.10.2014р. на земельній ділянці загального користування в с.Буців Мостиського району. При вирішенні даного спору у відповідності з вище переліченими нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками. Однак, обставини, на які покликався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не віднайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не підтверджені будь-якими належними доказами. Так, в матеріалах справи відсутні і докази про розмір завданої позивачу майнової шкоди, зокрема докази в підтвердження суми коштів, витрачених на доставку придбаної труби з м.Мостиська в місце її прокладання, як і на підтвердження розміру витрачених коштів на оплату праці та харчування повторно найнятих робітників.Наданий же позивачем товарний чек про купівлю труби по ціні 80 грн., датований 14.12.2014р., після спливу двох місяців після події, на яку покликався позивач, не може, як вважає суд, слугувати беззаперечним доказом про наявність шкоди. Покликання позивача на те, що внаслідок протиправних дій відповідача з жовтня 2014р. по даний час він (позивач) відчуває сильні болі, що його дружина зазнала загрози збереження вагітності, а мати пережила стрес, який спричинив гіпертонію, є лише твердженнями без жодного належного доказу. Отже, матеріали справи не містять доказів про дійсний розмір майнової шкоди (про понесені витрати на відновлення пошкодженого майна), так і про понесену моральну шкоду, оскільки позивач жодним чином не обґрунтував розмір грошового відшкодування такої, не навів суду доводів щодо тих міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. До кримінальної чи адміністративної відповідальності відповідач [PERSON] не притягувався за вчинення дій за даним фактом. В матеріалах справи наявний лише вирок Мостиського районного суду Львівської області від 11.02.2015р. щодо самого позивача [PERSON], яким такий визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, по відношенню до потерпілої [PERSON] дружини відповідача [PERSON]. На підставі вказаного вироку саме з позивача через протиправність його діянь, що мали місце 13.10.2014р. в с.Буців Мостиського району, стягнуто в користь потерпілої [PERSON] кошти на відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди. Згаданий вирок суду стосується особи позивача та не містить висновку про визнання особи відповідача [PERSON] винуватим у вчиненні будь-якого злочину. Крім того, в матеріалах справи наявна постанова слідчого СВ Мостиського РВ ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] від 25.03.2015р., винесена за результатами розгляду письмової заяви позивача [PERSON] щодо його побиття та заподіяння фізичного болю відповідачем [PERSON], яке мало місце саме 13.10.2014р. в с.Буців Мостиського району. Зокрема, даною постановою закрито кримінальне провадження щодо відповідача [PERSON] за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України. Дана постанова позивачем [PERSON] не оскаржувалась та така не є скасованою. Отже, факт «злочинного нападу» відповідача [PERSON] на позивача [PERSON] 13.10.2014р. не підтверджений матеріалами справи та не віднайшов свого підтвердження в ході судового розгляду. Будь-яких же інших доказів (процесуальних документів, тощо) в підтвердження тих обставин, що саме він (позивач) чи члени його сімї визнані потерпілими та що саме внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] (чи то кримінальним правопорушенням чи то адміністративним правопорушенням, яке мало місце 13.10.2014р.) їм завдано майнової чи моральної шкоди позивач суду не надав. Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою. Враховуючи факт не доведення позивачем належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для задоволення даного позову. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної «злочинним нападом»,є необґрунтованим і недоведеним, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки даний позов залишено без задоволення, то суд не вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed