Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно починаючи з дня звернення з позовною заявою і до закінчення навчання чи до досягнення дочкою 23 років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Позов аргументує тим, що [PERSON] є її з відповідачем спільною дочкою, яка на цей час є повнолітньою та продовжує навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка ІV рівня акредитації за денною формою навчання і не має змоги працевлаштуватися. Відповідач не працює, проте має мінливий (тимчасовий) заробіток. Ухвалою суду від 30 липня 2021 року заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року у вказаній справі скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті на 19.10.2021. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позову. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Гордієць В.С. в судове засідання не з`явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та часткове визнання позову на суму 1 500 грн щомісячно. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №229, позивач та відповідач мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . Зареєстрований 12 вересня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.03.2013 (а.с.12). Відповідно до довідки №15.1-02/117, виданої відділом квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] зі складом сім`ї: дочка - [PERSON] , 2003 року народження, син - [PERSON] , 2008 року народження (а.с.11). З довідки №95 від 14.01.2021, виданої Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, вбачається, що [PERSON] навчається на денній формі навчання інституту журналістики вказаного університету, термін навчання по 30.06.2024 (а.с.10). Згідно довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка ВП №34 від 26 липня 2021 року [PERSON] з 05 липня 2021 року проживає в гуртожитку [ADDRESS] (а.с.67). Як вбачається із дублікату чеку (а.с. 66) на рахунок зазначеного університету в липні 2021 року сплачено 3090 грн з призначенням платежу за проживання в гуртожитку [PERSON] . Посадовий оклад позивача за місцем роботи в ДУ «Чернігівський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» складає 7 580 грн 04 коп. (а.с. 65). Відповідач має 3 групу інвалідності загального захворювання довічно (а.с.38). Його дохід складається з пенсії по інвалідності та прибутку, отриманого від підприємницької діяльності. Згідно копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця загальний дохід за 2020 рік становить 60 тис грн. Розмір належної з нього орендної плати за місце на ринку становить 735 грн шомісяця (а.с.43-45). Постановою головного державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 12 травня 2021 року ВП №65380072 відкрито провадження на підставі судового наказу, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 26.04.2021, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON] , 2008 року народження, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.39). Також відповідач має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а відповідно до довідки №15.1-01/1301 від 18.06.2021 вона зареєстрована з [PERSON] за однією адресою в [ADDRESS] (а.с.41-42). Мати відповідача [PERSON] непрацездатного віку, 1947 року народження, яка згідно довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради №130 від 17 червня 2021 року зареєстрована сама в [ADDRESS] , а з виписки з медичної карти стаціонарного хворого №578 вбачається, що з 22 березня 2021 року по 31 березня 2021 року проходила стаціонарне лікування в КНП "Ніжинський міський пологовий будинок" (а.с.46, 48-49). Отже, встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них [INFO] народилася дочка - [PERSON] , котра навчається в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, а також 2008 року син - [PERSON] , аліменти на якого стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. Посадовий оклад за місцем роботи позивача становить 7 580 грн 04 коп. Відповідач є інвалідом 3 групи і його дохід складається з пенсії по інвалідності та прибутку від підприємницької діяльності, задекларованого за увесь 2020 рік у розмірі 60 тис грн. Крім того, відповідач має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , матір [PERSON] непрацездатного віку. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (ст. 185 СК України). Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі ; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова ВС від 13.04.2021 у справі №308/4214/18). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З поданих суду позивачем доказів встановлено, що спільна дочка сторін по справі - повнолітня [PERSON] не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, оскільки навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, понесла витрати за проживання в гуртожитку за місцем навчання в розмірі 3090 грн. Інших доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, придбання підручників тощо) позивачем не надано. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зазначене узгоджується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 159/5562/18. Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, на підставі судового наказу, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 26.04.2021, з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON] , 2008 року народження, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття; на його утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON] , 2015 року народження, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно на повнолітню дочку, на період її навчання, починаючи з 13 квітня 2021 року до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання. При визначенні розміру аліментів, крім вищевикладеного, суд враховує, що позивач не довела, що відповідач може сплачувати аліменти на їх повнолітню дочку у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, та що дочка потребує саме такого розміру допомоги. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. З відповідача згідно з ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial