Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.11.1997 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний №4-97-89688, позивачу [PERSON], [PERSON], а також відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/5 частині трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 40,9 кв.м, загальною площею 64,6 кв.м. 1/5 цієї ж квартири належала відповідачці [PERSON] за договором дарування, посвідченим 11.01.2002 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 03.10.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування, відповідно до якого від імені відповідачки [PERSON] за її довіреністю було подаровано 2/5 частини квартири позивачці [PERSON], 1/5 частину квартири позивачці [PERSON] подарував цим же договором [PERSON] На початку 2011 року відповідачка виїхала за межі України. До теперішнього часу [PERSON] так з реєстрації і не знялась. Після дарування 2/3 частини квартири не є власницею частки квартири. Майже вісім років відповідачка спірною квартирою не користується, не виконує обовязки по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг, всі платежу за себе та відповідачку сплачують позивачі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.12.2018 розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивачі надали до суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити. [PERSON], який представляє інтереси відповідача [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], [PERSON], а також відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.11.1997 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний №4-97-89688, на праві спільної часткової власності належало по 1/5 частині трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 40,9 кв.м, загальною площею 64,6 кв.м. За договором дарування, посвідченим 11.01.2002 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 1/5 цієї ж квартири належала відповідачці [PERSON] Відповідно до договору дарування, від 03.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від імені відповідачки [PERSON] за її довіреністю було подаровано 2/5 частини квартири позивачці [PERSON], 1/5 частину квартири позивачці [PERSON] подарував цим же договором [PERSON] 2011 року відповідачка виїхала за межі України. До теперішнього часу [PERSON] так з реєстрації і не знялась. Згідно ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 Житлового кодексу УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюються протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права на користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Крім того, як зазначено у п. 34 Постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з положень ст. 33 Конституції України сам факт реєстрації відповідача не може бути підставою для визнання за ним права користування житловим приміщенням крім того представником відповідача позовні вимоги визнані в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що підстав для збереження права користування на зазначену житлову площу за [PERSON] не має, тому відповідно до вимог ст. 71, 72 ЖК УРСР її необхідно визнати, такою що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи надані позивачем докази, а також визнання позову представником відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України та згідно з Законом України «Про судовий збір» з\~ відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачів у розмірі у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved