Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

29 травня 2014 року Сумський медичний коледж звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних із навчанням, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2008 року абітурієнт [PERSON] була зарахована до Сумського медичного коледжу на бюджетну форму навчання за спеціальністю 5.12010103 «Медико-профілактична справа». При зарахуванні на навчання за державні кошти позивач та відповідачка, у передбаченому законом Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, уклали угоду № 404 від 04 вересня 2009 року про підготовку фахівця із вищою освітою, згідно якої відповідачка зобов'язувалась після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки. Наказом № 39 від 25 лютого 2011 року на підставі рішення кваліфікаційної комісії [PERSON] було присвоєно кваліфікація «фельдшера санітарного» і видано направлення на роботу до Путивльської районної санітарно-епідеміологічної станції, де остання була працевлаштована на посаду помічника лікаря-гігієніста. На порушення укладеної угоди, Порядку працевлаштування, відповідачка 03 липня 2012 року звільнилась з роботи за угодою сторін, не відпрацювавши встановлених угодою трьох років. Оскільки [PERSON], укладаючи угоду з навчальним закладом, була ознайомлена з її умовами та відповідальністю за порушення зобов'язання, позивач просить стягнути із відповідачки витрати, пов'язані із навчанням у сумі 29 597 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Кащенко В. О. позов підтримала. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначила суду, що після закінчення навчання у Сумському медичному коледжі, вона за направленням прибула до Путивльської районної санітарно-епідеміологічної станції, де була працевлаштована на посаду помічника лікаря-гігієніста. 03 липня 2012 року вона була звільнена із вказаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки її посада підпадала під скорочення. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що мова йдеться про надання платних послуг, пов»язаних з навчанням, але до позову не надано доказів, що саме позивач поніс ці витрати або вніс кошти за навчання [PERSON] Позивач не може пред»являти вказані вимоги, оскільки він не фінансує підготовку фахівців за державним замовленням, а є лише його виконавцем. Заслухавши представника позивача Кащенко В. О., відповідачку [PERSON] та її представника [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У статті 53 Конституції України зазначено, що держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» відповідно до статті 52 Закону України «Про освіту», з метою забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускникам вищих навчальних закладів було дозволено міністерствам і відомствам розробляти з урахуванням специфіки галузі та за погодженням з Міністерством освіти, Міністерством економіки, Міністерством праці, Міністерством юстиції затверджувати порядок працевлаштування випускників підпорядкованих їм вищих навчальних закладів. Враховуючи наведене, спірні правовідносини регулюються вказаним Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів. Вищевказаним Порядком ( п.6, п.8 та п.14) передбачено, що випускник зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була зарахована до складу студентів Сумського медичного коледжу на бюджетну форму навчання по спеціальності 5.12010103 «Медико-профілактична справа» згідно наказу Сумського медичного коледжу № 165-у від 04 серпня 2008 року ( а. с. 6-7). На підставі типової угоди № 404 від 04 вересня 2009 року про підготовку фахівця із вищою освітою, [PERSON] зобов'язалась після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки (а. с. 8). Частиною 3 ст. 5 Конституції України встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних та комунальних навчальних закладах, їх розвиток, надання державних стипендій та пільг учням і студентам. У відповідності до ч. 2 ст. 44 Закону України «Про освіту» вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами. Наказом № 39-у від 25 лютого 2011 року на підставі рішення кваліфікаційної комісії [PERSON] було присвоєно кваліфікація «фельдшера санітарного» і видано направлення на роботу до Путивльської районної санітарно-епідеміологічної станції, де остання була працевлаштована на посаду помічника лікаря-гігієніста (а. с. 9-11). Згідно з наказом Путивльської районної санітарно-епідеміологічної станції» № 95-о від 03 липня 2012 року [PERSON] звільнилась з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 12). З інформаційного листа, адресованого Головою ліквідаційної комісії Путивльської районної СЕС до директора Сумського медичного коледжу вбачається, що у зв'язку з реформуванням Держсанепідслужби, в штатному розписі відділення не передбачено посади, на якій працювала [PERSON] у зв'язку з чим остання була звільнена (а. с. 13). Листом проінформовано [PERSON] про порушення п. 6 Постанови КМУ від 22 серпня 2008 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (а. с. 14). Відповідно до розрахунку витрат, які необхідно відшкодувати [PERSON] Сумському медичному коледжу, вартість навчання за період з 2008 року по 2011 рік складає 15 742 грн., сума отриманої стипендії за період навчання - 13 855 грн. 60 коп., загальна сума, яку потрібно відшкодувати студенту складає 29 597 грн. 60 коп. (а. с. 15). Отже, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] своєчасно прибула за направленням до місця роботи - Путивльської районної санітарно-епідеміологічної станції для відпрацювання, де була прийнята на роботу, а через рік головний лікар закладу звільнив її з роботи у зв'язку із з реформуванням Держсанепідслужби, оскільки в штатному розписі відділення не передбачено посади, на якій працювала [PERSON] у зв'язку з чим остання була звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 13). Посилання позивача на підзаконний нормативний акт, а саме Постанову КМУ України № 990 від 22 серпня 1996 року „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", застосуванню не підлягає, так як, згідно з рішенням Конституційного суду України № 4-ЗП від 03 жовтня 1997 року з прийняттям нового законодавчого акту, якщо інше не передбачено саме цим актом, автоматичного скасовується однопредметний акт, якій діяв у часі раніше. Постанова КМУ України № 990 прийнята в 1996 році, Закон України „Про вищу освіту" від 2002 року діє у редакції від 10.02.2010 року. Таким чином на підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що відповідно до Закону України «Про вищу освіту», основним завданням, що стоїть перед вищими навчальними закладами, є здійснення освітньої діяльності, яка забезпечує підготовку фахівців відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів. Цей закон не містить умов про обовязковість трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку до державного бюджету вартості навчання. Не зазначено у Законі й те, що вищий навчальний заклад зобовязаний гарантувати випускникові його працевлаштування. До обовязків вищого навчального закладу входить виключно сприяння працевлаштуванню своїх випускників. Через відсутність механізму, який би зобовязав випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі понесені витрати за договором, будь-які матеріальні претензії до нього є неправомірними. З наданої позивачем угоди вбачається, що зобовязання відшкодувати бюджету вартість навчання виникає у відповідачки тільки у разі відмови їхати за призначенням. Оскільки відповідачка не відмовлялась їхати за призначенням, більш того вчасно прибула до Путивльської районної санітарно-епідеміологічній станції де була прийнята на роботу, а через рік звільнена у зв'язку із реформуванням Держсанепідслужби, тому вона не зобовязана відшкодувати вартість навчання, в тому числі при звільнені з роботи за угодою сторін до закінчення трирічного строку, або з інших підстав. Враховуючи всі вищезазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому в позові необхідно відмовити . На підставі викладеного,

Outcome: approved