Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] , [INFO] , 22 травня 2018 року приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 669, у спадковому реєстрі за № 62452146, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] . Після смерті сестри вона звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини, однак її повідомили, що нотаріусом Бич В.М. уже заведена спадкова справа за заявою іншого спадкоємця. Із витягу зі спадкового реєстру [PERSON] дізналася, що 22.05.2018 приватний нотаріус Могиленко Л.М. посвідчила заповіт [PERSON] за № 669 в реєстрі нотаріальних дій, № 62452146 у спадковому реєстрі, однак нотаріус відмовилась надати його копію. У подальшому їй стало відомо, що даний заповіт складений на користь [PERSON] , яка є сторонньою для неї, та її сестри особою, зовсім не пов`язана ні з ким з них родинними відносинами, тому складати на неї заповіт за звичайних умов у померлої не було жодних підстав.Більш того, її сестра, [PERSON] , тривалий час мала психічні розлади, а з 2016 року безперервно перебувала на обліку у лікаря-психіатра. В останній період життя, а особливо з квітня 2018 року її стан значно погіршився. У зв`язку з хворобливим станом вона знаходилась під наглядом сімейного лікаря та перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні в с.Валки Прилуцького району, де і померла [INFO] . У силу свого захворювання у період складення заповіту в травні 2018 року сестра не могла розумно оцінювати свої дії та свідомо керувати ними. Крім того, за життя остання не висловлював наміру скласти заповіт на сторонню особу, а тому вважає, що заповіт складений під впливом обману, помилки або в момент вчинення спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Враховуючи викладене, позивач просить визнати даний заповіт недійсним, тому і звернулася до суду з даним позовом. У свою чергу, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що 09.05.2019 спливає шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, після закінчення якого відповідач [PERSON] набуває право звернення до нотаріуса за видачею їй свідоцтв про право на спадщину. Тобто існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.05.2019 був накладений арешт на майно спадкодавця [PERSON] , [INFO] , а саме на: житловий будинок, що по [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,04033 га, розташовану по [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 1,65 га, розташовану на території Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області по [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача 11605,00 грн судових витрат у справі. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали через безпідставність такого. [PERSON] у суді пояснила, що вона була ученицею та сусідкою [PERSON] . Оскільки вона пожаліла останню від знущань сина, то вона її доглядала, захищала, годувала. Зверталася і її інтересах до правоохоронних органів та сільської ради. Після смерті сина, [PERSON] запропонувала скласти на неї заповіт, що і було зроблено у нотаріуса 22.05.2018. У [PERSON] не було жодних натяків про психічне захворювання. Вона самостійно на пошті отримувала пенсію, купувала хлібні вироби в автолавці. Була цілком адекватна, все усвідомлювала, самостійно сприймала реальність. Представник вказує, що вимоги позивача не відновлять його прав, оскільки існує інший заповіт на [PERSON] , тому оспорюваним заповітом права позивача не порушено. Представник третьої особи - приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. в судовому засіданні заперечувала проти позову, запевнивши з приводу того, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, а також зазначила, що остання в момент підписання заповіту, який нею був посвідчений у приміщенні (в конторі), яке є її робочим місцем, чітко сприймала реальність, розуміла, усвідомлювала значення своїх дій, керувала ними, на свій розсуд та за своєю волею вона бажала настання наслідків, щоб належне їй майно, після її смерті залишилась [PERSON] , а також зазначила, що нею, як нотаріусом, не було порушено жодних норм законодавства (а.с.194). Приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Бич В.М. та [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Свідок [PERSON] , як лікар-психіатр Прилуцкьої ЦРЛ, у судовому засіданні підтвердив, що десь приблизно 2016-2017 роки до нього звернувся колишній пацієнт із скаргами на свою матір, що з нею щось не так, бо потсіно його обвинувачує у крадіжках її грошей. Приїхавши за повідомленням у с.Заїзд Прилуцького району у будинку був безлад, неохайно. При спілкуванні з [PERSON] , остання повідомляла, що до неї приходять різні люди, яких приводить син і крадуть речі, одяг. На пацієнта була заведена медична картка та поставлена на облік. Він приписав їй медичні препарати, які прибирають продуктивність (брєд ущерба). Був ви ставлений діагноз - зміна головного мозку з параноїдними включеннями (психічне захворювання). Це впливає на здатність усвідомлення того, що робить, не контролює себе. На час вчинення заповіту, воне не могла реально усвідомлювати значення своїх дій. Це залежало також і від вікового критерія. До хворої його привозив син [PERSON] , після смерті якого, він був у пацієнтки незадовго до відправлення її на лікування у Валківську психіатричну лікарню. Повторний огляд було проведено десь через півтора тижні. Свідок [PERSON] , як терапевт, сімейний лікар Прилуцької ЦРЛ, у суді підтвердила, що у квітні 2018 року, була на виклику в с.Заїзд у жінки (мала неадекватну поведінку), яка проживала з козою у будинку. Вона призначила консультацію лікаря-психіатра, та повідомила про необхідність госпіталізації. Вона їй діагностувала зміни судин головного мозку, які прогресували. У серпні 2018 року у неї на прийомі була хвора, яка не могла усвідомлювати свої дії. Десь через два місяці її оформили у Валківську психіатричну лікарню. Допитаний у суді свідок [PERSON] повідомив, що з [PERSON] спілкувався рідко. З [PERSON] привозили їсти та протоплювали піч, десь кінець лютого початок березня 2018 року. Піля смерті її сина, вона нас не впізнавала, та коли привозили їсти у банках, то могла розбити такі. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що померла [PERSON] була її рідною тіткою (хрещеною), яка останнім часом мала неадекватну поведінку, нікого не впізнавала, навіть сина. Був випадок, що не могла три дні її знайти, та розшукали її в лікарні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] , якій до середини 2018 року допомагала доглядати (привозили їсти) за [PERSON] , яка мала неадекватну поведінку, не впізнавала, рокидала речі, била посуд, для неї всі були ворогами, погано бачила. Просила щоб її кудись оформили на лікування. Допитана в суді свідок [PERSON] , як невістка [PERSON] , підтвердила, що [PERSON] , який був сином померлої це її колишній цивільний чоловік, з яким вони зробили ремонт, обмеблювали будинок в с.Заїзд, де проживала [PERSON] . Певний час вони проживали дружно всі разом, потім десь через 6 років вона з чоловіком переїхали місто. Вже тоді вона почала помічати проблеми з головою у свекрухи. Коли син з нею проживав, то вона намагалася підірвати будинок, ледь не зарубала сина, кидалася з арматурою. У неї була якась манія переслідування. Вона могла їсти серветки, якими її витирали. У свідка був паспорт [PERSON] , який остання їй його самостійно віддала. Вона нічого не пам`ятала, та сама просилася у лікарню. Останні три роки вона мала дуже поганий зір, і бачила лише силуети людей. Вона постійно зверталася у поліцію зі скаргами про побиття її сином, проте вона сама могла його бити. Ще у липні вони возили її у Валківську психлікарню, але там не було місць, і потім 01.08.2018 вони її оформили у лікарню про що вона сама і просила. Свідок [PERSON] , як секретар Заїздської сільської ради, у суді повідомила, що [PERSON] була сварливою, агресивною людиною, з усіма перелаялася, писала скарги. У березні 2018 року, після смерті сина, у сільській раді вона склала заповіт, але напередодні [PERSON] возив її до [PERSON] додому, де остання висловила бажання написати заповіт. На час складення заповіту [PERSON] була адекватною, розуміла, що вчиняє та ніяких насторог у свідка, не виникало. Вона власноручно написала та підписала заповіт, вона була в окулярах, бо мала поганий зір. Був випадок, що [PERSON] зникла на декілька днів, іноді від неї були дивні запитання. Свідок [PERSON] у суді повідомив, що працюючи водієм на хліб заводі, він розвозив хліб, у тому числі, в с.Заїзд. Одним із покупців була жінка похилого віку, колишня вчителька, яка виходила під двір та купувала хліб, самостійно вибирала який їй потрібно. Незвичайної поведінки тоді не виявляла. Допитана в суді свідок [PERSON] повідомила, що є медсестрою та проживає по сусідські з [PERSON] [PERSON] була її вчителькою, з якої знущався її син [PERSON] , постійно бив. Вона надавала медичну допомогу коли син їй розбив голову. Вона була цілком психіатрично здоровою людиною. [PERSON] її у всьому допомагала. Коли вони зникла, то дізналася, що хтось приїхав, посадив у машину та повіз. Свідок [PERSON] , як Заїздська сільська голова, в суді поясила, що [PERSON] будучи місцевою жителькою, після повернення сина з тюрми, скаржилася що він її б`є. Після смерті якого, просилася в будинок престарілих. Іноді не впізнавала людей, забувалася. У неї була манія, що її постійно б`є сусід. Коли приходила в сільську раду, то явних ознак неадекватної поведінки [PERSON] не виявляла. Вона сама розписувалася за талони на проїзд, самостійно отримувала пенсію. [PERSON] брала довідки для поміщення жінки в лікарню, але не в психіатричну. У серпня 2018 року до неї зверталася [PERSON] для оформлення [PERSON] у будинок престарілих. Свідок [PERSON] , як начальник відділення зв`язку в с.Заїзд, пояснила, що з [PERSON] спілкувалася по роботі, яка приходила отримувати пенсію. Вона була її колишньою вчителькою. Самостійно знаходила своє прізвище у відомості, отримувала кошти, перераховувала та розписувалася. Була в окулярах. У спілкуванні з нею, неадекватної поведінки не спостерігалося. Свідок [PERSON] будучи сусідкою [PERSON] , у суді пояснила, що остання також була її талановитою, грамотною, вчителькою, гарна господиня. Її син, який звільнився з тюрми, знущався над нею, тому іноді вони просилася до неї пожити. У неї брала козам їсти, а вечором ішла до [PERSON] , яка її погодує, і перевдягне. Восени 2018 року бачила, як [PERSON] запхнув її у чорний автомобіль , і кудись повіз. Вона була психіатрично цілком здоровою людиною. Допитані у суді свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дали покази аналогічні поясненням свідка [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що також співпадає з записом про батьків у свідоцтві про народження позивачки - [PERSON] , серії [NUMBER] , яка народилася [INFO] та підтверджує їх родинні зв`язки (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що позивачка 06 листопада 1956 року уклала шлюб, в результаті чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Заїздської сільської ради Чернігівської області № 122 від 07.02.2019 вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , з 08.08.1980 і виписана у зв`язку зі смертю. Проживала одна (а.с.11). Згідно довідки виконавчого комітету Заїздської сільської ради Чернігівської області № 184 від 18.03.2019 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] дійсно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , з 05.01.2007 і виписаний у зв`язку зі смертю. Разом з ним проживала і була зареєстрована спадкодавиця - [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки виконавчого комітету Заїздської сільської ради №185 від 18.03.2019 вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно постійно проживала з 23 лютого 2007 року по листопад 2012 року без реєстрації в [ADDRESS] . Разом з нею проживав співмешканець [PERSON] (син спадкодавиці) та сама [PERSON] , поховання якої здійснила [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою №831 від 12.11.2018 тієї ж сільської ради (а.с.13-14,16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, що по [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,04033 га, розташовану по [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 1,65 га, розташовану на території Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області по [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] (а.с.104-107). Так, вказане нерухоме майно спадкодавець [PERSON] заповіла [INFO] [PERSON] , згідно заповіту, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Заїздської сільської ради Тарасенко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №06, а 22.05.2018 [PERSON] заповіла все своє майно - [PERSON] , даний заповіт посвідченийприватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. (а.с.56, 68). 06.03.2019 [PERSON] звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] , яка не мала інших спадкоємців (а.с.61). Відповідно до ст.ст.1233-1235 ЦК України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті та кожна особа може залишити за заповітом все своє майно або його частку однієї, або кільком особам, як таким, що входять, так і таким що не входять у коло спадкоємців по закону. Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини (ст.ст. 202-214 ЦК України) та положення про недійсність правочинів (ст.ст. 215-236 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 угода може бути визнана недійсною лише на підставах і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз`яснено в п.16 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо). Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Така ж правова позиція висвітлена в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» За змістом ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Таким чином, норма цивільного права, яка регулює спірні правовідносини має наступні гіпотезу та диспозицію: якщо у момент вчинення такого правочину як заповіт особа перебувала в стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), то за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, і цей заповіт не створює юридичних наслідків для спадкоємця, призначеного таким заповітом. Відповідний висновок висловлено Верховним судом у постанові від 16 жовтня 2019 року по справі № 530/1349/16-ц. Вимоги про визнання заповіту недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідок № 50 про перебування на обліку у психіатра Прилуцької ЦРЛ від 18.03.2019, № 514 від 16.04.2019 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] з 2016 року по 09 листопада 2018 рік знаходилась на обліку у лікаря психіатра поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ з діагнозом F06.34, тобто Атеросклеротичний параноїд, амбулаторна картка №0866/110, що також підтверджується і статистичною карткою хворого, який вибув із психіатричного (наркологічного) стаціонару (а.с.18-19, 69). Відповідно до повідомлень № 34-08/461 від 01.10.2019 та 34-08/151 від 21.01.2020 КНП Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні вбачається, що за даними архіву згідно картотеки лікарні [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у психоневрологічній лікарні с.Валки. Останній раз лікувалася з 02.10.2018 по 09.11.2018. Померла у відділенні №4 ЧОПНЛ 09.11.2018 (а.с. 175, 195). Згідно довідки № 940 від 12.12.2019, [PERSON] на диспансерному обліку у Прилуцькому наркодиспансері не перебувала, за медичною допомогою не зверталася (а.с.186). Відповідно до соціально-побутової характеристики від 20.12.2019 за № 255, виданої Заїздською сільською радою вбачається, що [PERSON] за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. Останні роки проживала із своїм єдиним сином [PERSON] , з яким також постійно сварилася, доходило до рукоприкладства. З кожним із її сусідів вона неодноразово судилася, постійно писала скарги на сільського голову, на депутатів сільської ради та на сусідів в усі інстанції, які могла знати. Майже ні з ким із жителів села близько не спілкувалася. Страждала на поганий зір, після смерті сина стала погано впізнавати людей, а інколи навіть і заговорювалася (а.с.187). Згідно висновку судово-психіатричних експертів № 140, дата проведення 24.03.2020, щодо психічного стану [PERSON] , [INFO] , вбачається, що комісія приходить до висновку, що у [PERSON] під час складання заповіту - 22 травня 2018 року виявлені клінічні ознаки органічного маячного розладу (F06.2 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), які відносяться до хронічного та стійкого психічного розладу. Під час складання заповіту (22.05.2018) [PERSON] знаходилася в стані органічного маячного розладу та за своїм психічним станом була позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 22 травня 2018 року Висновок обґрунтований, крім того, тим, що [PERSON] при житті виявляла розлади психічної діяльності у вигляді органічного маячного розладу (Р06.2 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду). Про це свідчать анамнестичні відомості, надана медична документація та матеріали цивільної справи, які вказують на те, що у підекспертної на тлі преморбідних рис характеру паранойального типу, поглиблених атеросклерозом судин головного мозку, з 2016 року з`явилися маячні ідеї так званого «малого розмаху», з хворобливим впевненням обкрадання, збитку, а також відривними маячними ідеями переслідування, які супроводжувались порушенням соціального функціонування навіть на елементарному побутовому рівні та неадекватною поведінкою, у зв`язку з чим вона з 2016 року перебувала на обліку у психоневрологічному кабінеті з діагнозом «Атеросклеротичний параноїд», а також двічі з аналогічною психопатологічною симптоматикою перебувала на стаціонарному лікуванні у Валківській психіатричній лікарні з діагнозом «Психічні розлади обумовлені ушкодженням головного мозку (ЗЧМТ) параноїдний синдром», де й померла [INFO] від приєднання соматичної патології, пов`язаної з хронічною серцево-судинною недостатністю. Таким чином, з`явившись у 2016 році маячні ідеї у підекспертної, згідно наданої медичної документації, носили безперервний характер, до того ж ускладнювались інтелектуально-мнестичним зниженням і вже на період часу, що цікавить суд, тобто 22 травня 2018 року вищезазначені зміни психічної діяльності підекспертної вже сягали такого ступеню та глибини, що позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент складання правочину (а.с. 214-219). Виходячи з вище викладеного та беручи до уваги те, що у своєму висновку від 24.03.2020 № 140 експерти дали повний аналіз стану здоров`я [PERSON] та її поведінки. Експертний висновок містить аналіз її дій та пояснень, що документально підтверджені. Крім того, висновок містить і аналіз показів свідків щодо стану її здоров`я та поведінки. Експертам були надані матеріали цивільної справи та медична документація. Дослідження проводилося експертами, які мають фахову підготовку в даній області знань та дійшли висновку про те, що на момент укладення спірного заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Доводи сторони відповідача, нотаріуса та покази свідків щодо здорового психічного стану [PERSON] , в тому числі, і під час складення заповіту, спростовуються висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 140 від 24.03.2020, який суд визнає належним, допустимим та достовірним доказом, і який не спростований стороною відповідача. Крім того, вирішуючи питання про розподіл витрат, суд враховує, що згідно ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи (ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України). У відповідності до ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України). За таких обставин, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку розміру наданої правничої допомоги, Договору про надання правничої допомоги від 11.03.2019, квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 11.03.2019 та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, судом встановлено, що дані витрати є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом; а також ціною позову, тобто мають компенсуватися в силу ст.137 ЦПК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.139 ЦПК України в даній справі було проведено судово-психіатричну експертизу, вартість якої згідно квитанції №15 від 08.11.2019 становить 3836,60грн (а.с. 230), яка також підлягає стягненню з відповідача. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов задоволено в повному обсязі, то судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved