Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій посилається на те, що її батько, [PERSON], по національності є німцем. Батьки її батька (її дідусь та бабуся) [PERSON] та [PERSON] також по національності були «німці», що підтверджується свідоцтвом про народження її батька [PERSON]. Крім того в довідках про реабілітацію від 23.09.1994 року виданих УВС Пермської області, [PERSON] та [PERSON] зазначаються як особи німецької національності. Заявниця також виховувалась відповідно до німецьких традицій, сповідує культуру німецького народу та вважає себе за національністю «німкеня». При цьому досить вільно володіє німецькою мовою, все життя підтримує стосунки зі своїми родичами - німцями, святкує німецькі свята та вважає себе приналежною до німецької національності. На даний час в жодному документі, в тому числі і в паспорті громадянина України, які їй видавались, не вказано її національності. Заявниця [PERSON] бажає відновити та підтвердити свою дійсну німецьку національність. Встановлення факту до німецької національності необхідно їй для того, щоб підтвердити статус німецького коріння, відновити та зберегти етнічне походження свого роду, а також отримати гостьові візи до Федеративної Республіки Німеччина, де проживає її рідна сестра, оскільки через не зазначення національності заявниця втратила переважне право на відвідання Німеччини без будь-яких перевірок та застережень, на підставі чого заявниця звернулася до суду. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутності (а.с. 6). Зацікавлена особа - представник Старобільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій заперечень щодо задоволення вимог заявниці не мають та просять розглянути справу у відсутності їхнього представника (а.с. 19). Дослідивши докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і підлеглою повному задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 р. № 703/97-ВР кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 р. № 2494-ХІІ, відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 р. № 2494-ХІІ, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Нормами ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 р. № 2494-ХІІ, визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. На підставі ч. 3 ст. 1 Закону України "Про національні меншини" до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Держава гарантує всім національним меншинам право на національно - культурну автономію, що включає в себе будь-яку діяльність, яка не суперечить чинному законодавству. Статтею 11 зазначеного Закону передбачено право громадян України обирати та відновлювати свою національність. Згідно із ст.ст. 11, 23 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при ньому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Згідно із ч. 2 ст. 300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно до копії свідоцтва про народження заявниці (а.с. 10) її батько - [PERSON] по національності є німцем. Згідно до копії свідоцтва про народження батька заявниці [PERSON] (а.с. 12) його батьками були [PERSON] та [PERSON] по національності німці. З копії довідки про реабілітацію від 23.09.1994 року виданих УВС Пермської області (а.с. 14) [PERSON] та [PERSON] зазначаються як особи німецької національності. Оскільки національність особи визначається національністю одного з батьків, то оскільки за національною приналежністю батько заявниці [PERSON] є німцем то заявниця [PERSON], як його донька за національною приналежністю також є німкенею по лінії батька. На даний час заявниця прагне відновити та зберегти своє етнічне походження до німецької національності відповідно до положень ЗУ "Про національні меншини". На підставі наведеного,

Outcome: approved