Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

24 квітня 2019 року представник заявника звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі для надання психіатричної допомоги. В обґрунтування заяви зазначив, що 23.04.2019 р. [PERSON] був госпіталізований до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КП« ДКПЛ» ДОР у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу внаслідок чого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При обстеженні його психічного стану в КП «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний, збуджений. Став замкнений. Останні 2 роки не спілкується з матір`ю, весь час проводить в зачиненій кімнаті, перестав слідкувати за особистою гігієною. [PERSON] поставлено попередній діагноз - шизотиповий розлад, поточний депресивний епізод. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник заявника, Лікар-психіатр Кокашинський В.О. підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON]. просив відмовити в задоволенні заяви, також пояснив, що хворим себе не вважає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 18 років у її сина [PERSON] почалися зміни у поведінці, він перестав контактувати з оточуючими. Протягом останніх двох років він з нею не розмовляє, не хоче слідкувати за собою. Заслухавши думку учасників судового засідання, враховуючи позицію лікаря-психіатра, яка подану заяву не підтримує, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. Згідно ч. ч. 2 - 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року N 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. В судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що [PERSON] агресивний та несе небезпеку до суспільства, доказів які б могли підтвердити або спростувати обставини які зазначені в заяві також надано не було, твердження свідка [PERSON] , що [PERSON] вже на протязі двох років з нею не спілкується, судом не беруться до уваги, оскільки дані обставини не є вагомою підставою для примусової госпіталізації особа, а є лише суб`єктивним баченням свідка. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги заявника є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» підстав для її примусової госпіталізації не вбачається.

Outcome: dismissed