Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

14.06.2016 року позивач - [PERSON] звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про припинення права власності та стягнення грошових коштів, в якому позивач просила суд: припинити за нею [PERSON] право власності на автомобіль марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію, що становить ? частку вартості автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 450000 гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 07 вересня 2013 року Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та розірваний 16 лютого 2016 року відділом ДРАЦС у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №33. Під час перебування у шлюбі, вони придбали автомобіль марки «RANGE ROVER Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 40000 доларів США, який був оформлений на колишнього чоловіка - [PERSON] та зараз перебуває в його користуванні. Позивачкою було зазначено, що після розлучення, вона з колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля. Як стверджує позивачка, вона не заперечує проти грошової компенсації за частину автомобіля, однак відповідач не бажає виплачувати їй грошову компенсацію. У зв'язку з тим, що вказаний автомобіль є неподільною річчю, спільне користування та володіння ним неможливе, а також у зв'язку з тим, що її колишній чоловік - [PERSON] бажає залишити автомобіль у своєму володінні та користуванні, позивачка не заперечує проти отримання грошової компенсації замість частки вказаного автомобіля, яка їй належить на праві спільної сумісної власності подружжя. Позивачка зазначила, що вартість грошової компенсації ? частки вартості автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], визначено в розмірі 450000 гривень 00 копійок, оскільки відповідно до даних з офіційного сайту Міністерства економіки розвитку і торгівлі, середня вартість автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, на день подання позову становить 900000 гривень 00 копійок. Оскільки сторони не мають можливість в добровільному порядку поділити спільне сумісне майно, позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду вказану справу було розподілено судді Київського районного суду міста Одеси П.А. Прохорову. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.07.2016 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.07.2016 року за заявою представника позивача [PERSON], судом вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON]. 14.07.2016 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла уточнена позовна заява [PERSON], в якій позивачка просить суд вважати вірними вимогами: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити [PERSON] автомобіль марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та припинити право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить ? частку вартості автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 450000 гривень 00 копійок. В судовому засіданні 12.09.2016 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в яких представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на їх необґрунтованість. В обґрунтування вказаних заперечень проти задоволення позову [PERSON] щодо стягнення грошової компенсації вартості ? частки автомобілю марки «Rang Rover Sport» [PERSON] посилається на те, що до шлюбу із [PERSON], йому - [PERSON] належав на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], транспортний засіб типу - легковий седан, марки «BMW», моделі 530, 2004 року випуску, колір - синій, об'єм двигуна 2995, номер шасі (кузова рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 19 червня 2012 року. 13 серпня 2015 року [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], купив в нього, [PERSON] транспортний засіб типу - легковий седан, марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER], знятий з обліку для реалізації 13.08.2015 року, транзитний номер [NUMBER], за грошові кошти в розмірі 25000 доларів 00 США, про що ним 13.08.2015 року була видана на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчена довіреність на право розпорядження (продажу, постановки на облік) вказаним транспортним засобом та розписка про отримання в останнього вищевказаних грошових коштів за продаж автомобіля. За кошти, отримані після продажу належного [PERSON] на праві особистої приватної власності автомобіля марки «BMW», 19 серпня 2015 року він купив транспортний засіб типу - легковий універсал, марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER SPORT», 2011 року випуску, колір чорний, об'єм двигуна 4999, номер шасі (кузова рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з чим, [PERSON] вважає, що у відповідності до ч.1 ст.51 СК України, транспортний засіб типу - легковий універсал, марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER SPORT», 2011 року випуску, є його особистою приватною власністю та не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу на підставі ст. 71 СК України. Крім того, [PERSON] посилається на те, що у відповідності до положень частин 4 та 5 ст. 71 СК України, відповідно до яких присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У зв'язку з чим, з урахуванням вказаних положень законодавства України, оскільки ним не надано згоди на стягнення грошової компенсації та не внесені ці кошти на депозитний рахунок суду, [PERSON] вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що в жодному разі не підлягають до задоволення. Також представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було надано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності, в якому [PERSON] просив суд: - встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року; - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та поділити наступне майно: транспортний засіб марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер [NUMBER]; телевізор марки «Samsung», модель UE55J47500; ноутбук марки «Apple», модель MacBook Air13; соковитискач марки «Phillips», модель «HR»; - визнати за [PERSON] право власності на ? частку наступного майна. Судом в судовому засіданні 12.09.2016 року вказану уточнену позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 вересня 2016 року за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлено заборону вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження щодо автомобіля макри «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON]. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2016 року призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1. Яка ринкова вартість автомобіля «Range Rover Sport», 2011 року випуску, д/н: [NUMBER], (транзитні номерні знаки [NUMBER]) станом на день проведення експертизи? 2. Яка ринкова вартість автомобіля «SMART», модель «CITY» 2003 року випуску, д/н: [NUMBER], станом на день проведення експертизи? 3. Яка ринкова вартість автомобіля «Range Rover Sport», 2011 року випуску, д/н: [NUMBER], (транзитні номерні знаки [NUMBER]) станом на 16.02.2016 року? 14.03.2017 року до Київського районного суду міста Одеси було повернуто цивільну справу №520/7057/16-ц та надано до суду висновок судової авто-товарозначої експертизи по визначенню ринкової вартості автомобілів за №5473/5560 від 03.03.2017 року. Згідно з розпорядженням Київського районного суду міста Одеси за №238 від 12.04.2017 року, відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Прохорова П.А., з метою недопущення порушення строків розгляду справи, справу було передано до повторного автоматичного розподілу судової справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу вказану цивільну справу було перерозподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.04.2017 року цивільну справу №520/7057/16ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, провадження в якій зупинено - прийнято до свого провадження та ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.03.2017 року відновлено провадження по вказаній цивільній справі. У зв'язку з проведеною судовою авто-товарознавчою експертизою, 23 травня 2017 року [PERSON] надала до суду уточнену позовну заяву, яку судом прийнято до розгляду, в якій позивачка змінила вимоги та просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частки автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в сумі 199908 гривень 06 копійок; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 відсотків вартості погіршення стану спірного автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], після розірвання шлюбу в сумі 505407 гривень 44 копійки. В обґрунтування уточнених позовних вимог, позивачка до вже викладених посилань посилається на те, що за заявами сторін була призначена судово-оціночна експертиза, за результатами якої отриманий висновок та ринкова вартість спірного автомобілю марки «RANGE ROVER SPORT» за час після розірвання шлюбу між сторонами значно зменшилася. Позивачка за первісним позовом стверджує, що в даному випадку відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу одноособово, без будь-якого дозволу позивачки [PERSON], володів та користувався спірним автомобілем марки «RANGE ROVER SPORT», який був придбаний у період шлюбу і як слідство, є спільною сумісною власністю сторін. При цьому відповідач [PERSON] не міг не знати про те, що спірний автомобіль було придбано у період його шлюбу з позивачкою. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України, [PERSON] відповідає за допущене ним погіршення стану спірного автомобілю марки «RANGE ROVER SPORT» після розірвання шлюбу і зобов'язаний відшкодувати позивачці погіршення її частини майна. Оскільки відповідно до висновків судової експертизи середня ринкова вартість спірного автомобілю марки «RANGE ROVER SPORT» становить: на час розірвання шлюбу 16 лютого 2016 року - 1410631 гривня 00 копійок; на момент проведення експертизи - 399816 гривень 13 копійок, позивачка вважає, що з відповідача підлягає стягненню на її користь половина вартості спірного автомобілю, яка складає суму 199908 гривень 06 копійок та половина вартості погіршення стану спірного автомобілю, що становить суму 505407 гривень 44 копійки. 12 червня 2017 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав до суду заяву про зміну предмету позову до [PERSON], який є останньою редакцією позову, в якому [PERSON] просить суд: - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року; - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: грошові кошти в сумі 10000 доларів США; транспортний засіб марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер [NUMBER]; телевізор марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», вартістю 18141 гривня 00 копійок; ноутбук марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» вартістю 11000 гривень 00 копійок; соковитискач марки «PHILLIPS», модель «HR», вартістю 2500,00 гривень; - здійснити розподіл спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] наступним шляхом: визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер [NUMBER]; телевізор марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500»; ноутбук марки «АPPLE», модель MacBook Air 13; соковитискач марки «PHILLIPS», модель «HR». - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частку грошових коштів, що є спільною сумісною власністю в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 130600 гривень 00 копійок та грошову компенсацію, що становить ? частку вартості транспортного засобу автомобіля марки «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер [NUMBER], телевізора марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», ноутбуку марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» вартістю 11000,00 гривень, соковитискача марки «PHILLIPS», модель «HR», в розмірі 70298 гривень 00 копійок, а всього стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 200898 гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що починаючи з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року він разом із [PERSON] почали проживати спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС, в квартирі [ADDRESS] за його - [PERSON] місцем реєстрації. В цей період, як стверджує позивач за зустрічним позовом, а саме з 07.03.2013 року він купив за власні грошові кошти в розмірі 9000,00 доларів США транспортний засіб автомобіль марки «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер [NUMBER], який вони вирішили зареєструвати на його на той час цивільну дружину [PERSON]. Також, позивач за зустрічним позовом зазначив, що ними в цей період було спільно придбано наступне майно: телевізор марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», вартістю 2000 доларів США; ноутбук марки «APPLE», модель «MacBook Air 13», вартістю 1200 доларів США; соковитискач марки «PHILLIPS», модель «HR», вартістю 250 доларів США. Як зазначено [PERSON], на цей час вищевказане майно перебуває у [PERSON] та з огляду на поданий нею позов про поділ майна подружжя остання не бажає визнавати право власності [PERSON] на вказане майно набуте під час їх спільного проживання, у зв'язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду з зустрічним позовом. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що окрім придбання ними вищевказаного майна в період сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.11.2012 року по 07.09.2013 року, в період шлюбу ними було також заощаджено грошові кошти в розмірі 10000 доларів США. Після розлучення вказані грошові кошти залишилися у відповідача [PERSON], які остання розпорядилася на власний розсуд. Надалі [PERSON] наприкінці жовтня 2016 року стало відомо, що одразу після розірвання шлюбу в лютому 2016 року, [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна та внесла спільні грошові кошти подружжя за вказаним договором без його згоди. З відповіді ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» за вих. № 264 від 14.11.2016 року він дізнався, що 24.02.2016 року дійсно між ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна №2-1-4/28 та станом на 14.11.2016 року [PERSON] вже не є стороною цього договору, а майнові права були переоформлені третій особі. Таким чином, з огляду на те, що майнові права на об'єкт нерухомого майна за договором купівлі-продажу № 2-1-4/28, та станом на 14.11.2016 року вже були відчужені відповідачкою на користь третьої особи, [PERSON] вважає, що поділу підлягають саме спільно заощаджені грошові кошти, які були внесені за цим договором в розмірі 10000 доларів США, та з урахуванням положень ст. 70 Сімейного кодексу України, його частка складає 5000 доларів 00 центів США, що на цей час складає 130600 гривень 00 копійок. Позивач за зустрічним позовом також стверджує, що за час розгляду даної справи, була визначена вартість транспортного засобу марки «Smart City», реєстраційний номер [NUMBER] та відповідно до висновку №5473/5560 від 03.03.2017 року судової автотоварознавчої експертизи складає 108955 гривень 00 копійок. Також відповідно до товарних чеків від 01.07.2013 року, від 04.04.2013 року та від 20.05.2013 року, вартість рухомого майна, про поділ якого йдеться в позові складає: телевізора марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500» - 18141 гривня 00 копійок; ноутбука марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» - 11000 гривень 00 копійок; соковитискача марки «PHILLIPS», модель «HR» - 2500 гривень 00 копійок. Таким чином, вартість майна, набутого ними під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року становить 140596 гривень 00 копійок. Отже, з урахуванням того, що майно набуте сторонами під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року, на сьогоднішній день перебуває у користуванні відповідачки [PERSON]., позивач за зустрічним позовом вважає за доцільне здійснити розподіл спільного майна у порядку викладеному в позовній вимозі. 17.08.2017 року [PERSON] надала до суду доповнення до уточненої позовної заяви, яка була подана до суду 23 травня 2017 року, в якій просить суд доповнити заявлені вимоги додатковою вимогою, а саме: - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року. [PERSON] в обґрунтування заявленої додаткової вимоги посилається на те, що позивач за зустрічним позовом просить суд зокрема визнати факт проживания сторін однією сім'єю та ведення спільного господарства з 01 листопада 2012 року. Як стверджує [PERSON], вона за своїм позовом не заперечує проти факту проживання сторін однією сім'єю до реєстрації шлюбу, однак вона заперечує проти зазначеної в зустрічному позові дати початку цього проживання. Так, позивачка зазначила, що насправді вони познайомилися у вересні 2009 року, а з початку 2010 року [PERSON] переїхала до квартири батьків [PERSON], де вони і проживали разом до офіційної реєстрації шлюбу. Вказаний факт, як зазначено позивачем за первісним позовом, підтверджується тим, що у 2013 році [PERSON] подарував [PERSON]. золоте кільце на якому викарбувана дата 07.09.2009 року, яка є датою їх знайомства. З 12 по 22 жовтня 2011 року сторони спільно відпочивали в Єгипті, а з 17 по 28 жовтня 2012 року - у Таїланді. Як зазначено [PERSON], факт спільного відпочинку підтверджує факт спільного проживання, що також підтверджується наданими до суду фотокартками. 02.03.2018 року представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] надав до суду додаткові письмові пояснення по справі. У вказаних поясненнях представник відповідача з приводу заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання права власності [PERSON] на автомобіль марки «LAND ROVER RANGE ROVER SPORT», 2011 р.виг., тип - універсал В, зазначив, що [PERSON] і так є власником цього транспортного засобу. Крім того представник відповідача за первісним позовом вважає, що [PERSON] взагалі не має право на звернення до суду з вказаною вимогою про визнання права власності на майно за іншою особою, оскільки ця особа таких повноважень їй не надавала та є відповідачем по даній справі. Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половини вартості автомобіля в сумі 199908 гривень 06 копійок та половини вартості погіршення стану спірного автомобіля після розірвання шлюбу в сумі 505407 гривень 44 копійки, представник відповідача [PERSON] вважає в цій частині вимоги неконкретними та нечіткими, оскільки не зрозуміло, про який саме автомобіль йдеться, бо предметом спору є два транспортні засоби марки «LAND ROVER RANGE ROVER SPORT», 2011 року та транспортний засіб автомобіль «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, представник відповідача зазначив, що [PERSON] взагалі вважає, що спірний автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT» належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, придбаним за власні кошти, у тому числі за кошти, отримані 13.08.2015 року в сумі 25000 доларів США з продажу автомобіля марки «BMW», моделі 530, 2004 р.в., номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], що йому належав до шлюбу. Також представник відповідача за первісним позовом вважає безпідставними вимоги [PERSON] в частині визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з 2010 року, оскільки проживати разом та вести спільне господарство сторони почали з листопада 2012 року, та почали саме з цього часу проживати у квартирі [ADDRESS] за місцем реєстрації [PERSON] Представник відповідача у вказаних поясненнях зазначив, що вказану обставину щодо проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2012 року по вересень 2013 року та придбання у цей період автомобіля марки «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер [NUMBER], позивач [PERSON] та її представники визнають, що вбачається із звукозапису судового засідання, що відбулося 16.02.2018 року (звукозапис 20180216-154921, 19:20 хвилин - 20:20 хвилин, 25:10 хвилин - 26:10 хвилин). Також щодо позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з 2010 року, представник відповідача зазначив, що ці вимоги є нечіткими, оскільки не зрозуміло з якої конкретної дати по яку позивач [PERSON] просить суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства. Щодо наданих [PERSON] до суду, на підтвердження вказаного заявленого факту, фотокарток з зображенням сторін, доказів сумісних поїздок сторін та суперечливих показань свідків, представник [PERSON] вважає їх такими, що не є належними доказами, яка є підставою для визнання факту спільного сумісного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року. В судовому засіданні 06.03.2018 року позивач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили суд їх задовольнити, щодо задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечували, просили суд у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON], та його представники [PERSON], [PERSON] підтримали заявлені вимоги в зустрічному позові, просили суд їх задовольнити, щодо задоволення первісного позову [PERSON] заперечували, просили суд у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши, проаналізувавши усі докази в їх сукупності, суд вважає позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольської області, у зв'язку з чим [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується відповідним записом в паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданим на ім'я [PERSON], а також особисто визнано сторонами по справі. Вказаний шлюб між сторонами по справі розірваний 16 лютого 2016 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №33, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 16 лютого 2016 року. Щодо заявлених вимог [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї. Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Частина 3 статті 12 та частина 1статті 81 ЦПК України встановлює обов'язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач [PERSON] у заявлених вимогах просить суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю з січня 2010 року. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року. [PERSON] в обґрунтування вказаної вимоги посилається на те, що вона з відповідачем з 12 по 22 жовтня 2011 року спільно відпочивали у Єгипті та з 17 по 28 жовтня 2012 року у Таїланді, на підтвердження чого надала до суду копії фотокарток (а.с.234-237, І том). Однак, судом не приймаються вказані копії фотокарток, як належні докази спільного проживання сторін по справі з січня 2010 року, оскільки дослідивши вказані фотокартки, судом встановлено, що на них дійсно зображені [PERSON] та [PERSON] на відпочинку, однак надані до суду фотокартки не містять інформації про дату здійснення цих фотознімків та чи відносяться вони до досліджуємого періоду. Належних доказів, як копії закордонного паспорту, які містять інформацію про виїзд сторін по справі за кордон, до суду не надано. Крім того, суд зазначає, що копії фотокарток, які містять інформацію про відпочинок сторін не можуть підтверджувати факт саме спільного проживання сторін по справі. Судом не приймаються посилання [PERSON], що факт знайомства сторін у вересні 2009 року підтверджується копією фотокартки з зображенням золотої каблучки, на якій викарбувана дата їх знайомства 07.09.2009 року, оскільки позивачем за первісним позовом вказана фотокартка до заперечень на зустрічний позов взагалі надана не була, що було встановлено судом в судовому засіданні 30.06.2017 року. Під час розгляду справи 11.12.2017 року судом було допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так, свідок [PERSON] надала пояснення, що вона була знайома з [PERSON] У 2009 році познайомилась з [PERSON] З 2010 року [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом, однак на питання суду, свідок підтвердила, що про ці обставини їй стало відомо зі слів [PERSON] Також надала пояснення, що вона була в квартирі по [ADDRESS], де сторони проживали з 2010 року, в якій 4 кімнати. При цьому, вона перебувала в квартирі, де проживали сторони всього лише 4 рази по декілька годин в кімнаті [PERSON] та зазначила, що салон автомобіля марки «LAND ROVER RANGE ROVER SPORT», що належить [PERSON] є чорним, в той час як його колір салону автомобіля червоний (звукозапис 20171211-151727, 13:21 - 13:30; звукозапис 2017.1211-151727, 23:30 хвилин - 23:45 хвилин; звукозапис 20171211-151727, 25:40 хвилин - 26:00 хвилин). Щодо свідка [PERSON], то остання зазначила, що лише один раз була вдома у квартирі сторін по [ADDRESS], зазначила що в квартирі лише 3 або 4 кімнати та вона не пам'ятає на якому поверсі знаходиться квартира та чи є там ліфт (звукозапис 20171211-154803, 19:55 хвилин - 20:10 хвилин; 27:25 хвилин - 28:10 хвилин). З показань свідка [PERSON] вбачається, що їй відомі обставини сумісного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року тільки зі слів [PERSON], як її подруги та працівника. Пояснила, що вона взагалі ніколи не була в квартирі [PERSON] і його родичів по [ADDRESS], де начебто позивач та відповідач разом проживали з 2010 року. Заслухавши пояснення вказаних свідків, суд критично оцінює достовірність їх показань, оскільки вони прямо суперечать один одному. У зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання факту проживання її та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з січня 2010 року недоведеними та необґрунтованими. Також суд зазначає, що [PERSON] просить суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року, тобто по день реєстрації шлюбу. Оскільки позивач [PERSON] просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за більш ранній період, а саме з січня 2010 року, суд приймає вказані обставини, як визнання [PERSON] факту проживання сторін однією сім'єю з 01 листопада 2012 року. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У зв'язку з чим, суд вважає встановленим факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, для визначення поділу майна подружжя за необхідно визначити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Судом встановлено, що 28.08.2015 року на ім'я [PERSON], [INFO], був зареєстрований автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, на підставі довідки-рахунку ААЕ №265293 від 19.08.2015 року виданої Одеською філією ПП «ВТП»Гермес», що підтверджується листом Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області за №32/15/5141-3210 від 27.08.2016 року. З вказаної довідки також вбачається, що на автомобіль видано номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. 20.04.2016 року автомобіль було перереєстровано у зв'язку з втратою свідоцтва про реєстрацію на підставі заяви власника. Видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. 14.07.2016 року автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], на підставі заявника власника знятий з обліку для реєстрації. Видано транзитні номерні знаки [NUMBER] та облікова картка про зняття транспортного засобу, повернуто свідоцтво про реєстрацію. Згідно з довідкою рахунку ААЕ №265293 від 19.08.2015 року, виданою Одеською філією ПП «ВТП»Гермес» вбачається, що [PERSON] 19.08.2015 року було придбано автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, вартістю 800000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок. У зв'язку з чим, судом встановлено, що [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] був придбаний вищевказаний автомобіль. Згідно з обліковою карткою №7027787 від 13.08.2015 року (а.с.64, І том) вбачається, що [PERSON] на праві власності належав автомобіль марки «BMW», модель 530D, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON] 19.06.2012 року, та знятий з обліку 13 серпня 2015 року. Згідно з розпискою від 13.08.2015 року складеною [PERSON] вбачається, що останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 25000 доларів США за продаж автомобіля марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер [NUMBER]. Під час розгляду справи [PERSON] не заперечувала факт того, що [PERSON] належав на праві власності вказаний автомобіль. У відповідності до положень ст. 57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України). На підставі викладеного судом встановлено, що вищевказаний автомобіль марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер [NUMBER], був придбаний [PERSON] 19.06.2012 року, до початку спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], у зв'язку з чим, вказаний автомобіль не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін по справі та належав [PERSON] на праві особистої приватної власності подружжя, тому грошові кошти отримані [PERSON] 13.08.2015 року з продажу автомобіля марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер [NUMBER], в сумі 25000 доларів США, є його особистою власністю. На підставі вище встановлених обставин, вбачається, що автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, був придбаний [PERSON], в період шлюбу з [PERSON], вартістю в 800000 гривень, через шість днів після отримання грошових коштів в сумі 25000 доларів США від продажу автомобіля марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер [NUMBER], які належали йому на праві особистої власності. Станом на день придбання автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, а саме 19.08.2015 року, грошові кошти в сумі 25000 доларів США згідно курсу НБУ (1долар США=22,0876) еквівалентні 552190 гривень 00 копійок. У зв'язку з чим, судом встановлено, що сума коштів у розмірі 552190 гривень, які були внесені [PERSON] на купівлю спірного автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], є його особистою власністю та відповідно частка у вказаному майні, яка дорівнює внесеним позивачем грошовим коштам в сумі 552190 грн., є його особистою приватною власністю. Інша ж частина коштів в сумі 247810 гривень, яка була також внесена в рахунок купівлі вказаного спірного автомобіля, є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, та відповідно частка в майні, а саме 30,97% (247810*100%/800000,00=30,97%) автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, реєстраційний номер [NUMBER], яка дорівнює зазначеній сумі, є спільною сумісною власністю сторін [PERSON] та [PERSON], оскільки придбана в період перебування у шлюбі. Посилання [PERSON] про те, що вказаний автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER],реєстраційний номер [NUMBER], є його особистою приватною власністю, суд вважає частково недоведеними, оскільки, як судом встановлено, станом на день купівлі спірного автомобіля, грошові кошти, які належали [PERSON] на праві особистої власності є в меншому розмірі ніж вартість придбаного майна. Також судом встановлено, що в період проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 07.03.2013 року за [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб марки «SMART», модель «CITY», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер [NUMBER]. Сторони по справі в судовому засіданні не заперечували факт того, що вказаний автомобіль марки «SMART», модель «CITY», реєстраційний номер [NUMBER], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим, вказаний факт у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Щодо заявленої вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 10000 доларів США, суд зазначає наступне. 24.10.2017 року на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.06.2017 року про витребування доказів, до суду надійшли з ТОВ «Благо-Інвест Плюс» докази, з яких судом встановлено, що 24.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест Плюс» та [PERSON] був укладений договір №2-1-4/28 купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна. Згідно з п.1.2 вказаного договору, цей договір регулює відносини між сторонами з приводу купівлі-продажу майнових прав на апартаменти для сімейного відпочинку, що розташовані в житловому корпусі апартаментів спортивно-оздоровчого призначення та підземним паркінгом «Двадцять восьма Жемчужина» за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 5.4 вказаного договору передбачено, що покупцем сплачено 149999 гривень 85 копійок, за курсом міжбанку за минулий день, що в еквіваленті становить 5494 долари 50 центів; до 25.02.2016 року включно покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 5400 доларів 00 центів, у гривнях за курсом Міжбанку за минулий день; до 26.02.2016 року включно покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 5400 доларів 00 центів, у гривнях за курсом Міжбанку за минулий день; до 01 березня 2016 року включно покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 5400 доларів 00 центів, у гривнях за курсом Міжбанку за минулий день; до 02 березня 2016 року включно покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 3243 долара 83 цента, у гривнях за курсом Міжбанку за минулий день; до 23.03.2016 року включно покупець сплачує в національній валюті України еквівалент 1000 доларів 00 центів, в гривнях за курсом Міжбанку за минулий день на день оплати; з 01 квітня 2016 року по 20 лютого 2017 року включно покупці сплачують в національній валюті України еквівалент 11000 доларів 00 центів, у гривнях за курсом Міжбанку за минулий день. Оплата проводиться протягом 11-ти місяців щомісяця до 20-го числа рівними частинами в розмірі 1000 доларів 00 центи, в гривнях за курсом Міжбанку за минулий день на день оплати. До 20.03.2017 року включно покупці сплачують в національній валюті України еквівалент 12938 доларів 32 цента, в гривнях за курсом Міжбанку за минулий день на день оплати. Згідно з листом ТОВ «Благо-інвест плюс» від 23 жовтня 2017 року за вих. №9/10-17 повідомлено, що 24 лютого 2016 року між [PERSON] та ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна №2-1-4/28. 07 листопада 2016 року майнові права за вищевказаним договором передані в повному обсязі третій особі, шляхом відповідного переоформлення. На момент переоформлення, на виконання умов договору [PERSON] була сплачена сума в розмірі 1018584 гривні 69 копійок, в тому числі ПДВ. Фінансові зобов'язання щодо сплати суми договору перед ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» виконані не в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо посилань [PERSON] про те, що вказані докази підтверджують сплату [PERSON] на користь ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» грошових коштів в сумі 10000 доларів США, які були набуті сторонами за час перебування у шлюбі, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки на підставі вищевикладених обставин вбачається, що дійсно [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] 24 лютого 2016 року уклала з ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна №2-1-4/28, на виконання якого сплатила грошові кошти в сумі 1018584 гривні 69 копійок. Інформації та доказів щодо періоду та яким частками [PERSON] сплачувались вказані кошти суду не надано. Доказів на підтвердження того, що сплачені [PERSON], після розірвання шлюбу з [PERSON], грошові кошти саме в сумі 10000 доларів США на рахунок ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна №2-1-4/28 від 24 лютого 2016 року, є спільними коштами, набутими сторонами за час перебування у шлюбі, позивачем за зустрічним позовом до суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд вважає вимоги [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів в сумі 10000 доларів США необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки вимога [PERSON] про поділ спільного сумісного майна в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 5000 доларів США є похідною, суд вважає в цій частині вимогу [PERSON] також необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Щодо вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя майно, а саме: телевізор марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», вартістю 18141 гривня 00 копійок; ноутбук марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» вартістю 11000 гривень 00 копійок; соковитискач марки «PHILLIPS», модель «HR», вартістю 2500,00 гривень, суд зазначає наступне. Так на підтвердження придбання вказаного майна позивачем [PERSON] надано до суду товарні чеки: від 20.05.2013 року на придбання телевізора марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», вартістю 18141 гривня 00 копійок, який завірений штемпелем ФОП [PERSON]; від 01.07.2013 року на придбання ноутбука марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» вартістю 11000 гривень 00 копійок, який завірений штемпелем ФОП [PERSON]; від 04 квітня 2013 року на придбання соковитискача марки «PHILLIPS», модель «HR», вартістю 2500,00 гривень, який завірений штемпелем ФОП [PERSON] (а.с.217-219). Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд вважає вказані товарні чеки, надані позивачем за зустрічним позовом на підтвердження придбання вказаного майна, неналежними доказами, оскільки жодним чином не підтверджують сплату грошових коштів за придбання вказаних товарів саме [PERSON] Крім того, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не було надано до суду оригіналів вказаних товарних чеків на підтвердження зберігання їх у [PERSON] та підтвердження придбання цих товарів, як не надано доказів на підтвердження проведеної реєстрації та неприпинення діяльності ФОП [PERSON] станом на день придбання спірного майна, для перевірки судом цих фактів. У зв'язку з чим, суд вважає в цій частині вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки вимога [PERSON] про поділ спільного сумісного майна в частині стягнення з [PERSON] 1/2 вартості вказаного майна: телевізора марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», вартістю 18141 гривня 00 копійок; ноутбука марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» вартістю 11000 гривень 00 копійок; соковитискача марки «PHILLIPS», модель «HR», вартістю 2500,00 гривень, є похідною та позивачем [PERSON] не підтверджено, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, суд вважає в цій частині вимогу [PERSON] також необґрунтованою та не підлягаючою до задоволення. Щодо розподілу спірного майна подружжя, суд зазначає наступне: Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.3 ст.71 СК України). При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України). Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5473/5560 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості автомобілів від 03 березня 2017 року, ринкова вартість транспортного засобу марки «Smart City», реєстраційний номер [NUMBER], станом на 02.02.2017 року, становить 108955 гривень 00 копійок. Середня ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер [NUMBER], станом на 16.02.2016 року, становить 1410631 гривня 00 копійок. Ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер [NUMBER], станом на час проведення експертизи, а саме 02.02.2017 року, у фактичному технічному стані становить 399816 гривень 13 копійок. Сторонами по справі вказаний висновок експерта не оспорювався та не спростовувався. З урахуванням того, що судом встановлено, що автомобіль марки «Smart City», реєстраційний номер [NUMBER], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], ринкова вартість якого складає 108955 гривень 00 копійок, то частка грошових коштів кожного з подружжя у вказаному майні складає по 54477 гривень 50 копійок (108955,00/2=54477,50). Також, оскільки спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] визнано 30,97% автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», реєстраційний номер [NUMBER], ринкова вартість якого складає 399816 гривень 13 копійок, тому спільні кошти [PERSON] та [PERSON] з вказаної частки вказаного майна складають в сумі 123823 гривні 01 копійка (30,98%*399816,13/100%=123823,01), з яких частка грошових коштів кожного з подружжя у вказаному майні складає по 61911 гривень 50 копійок. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено,рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (2947-14). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК (2947-14) може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК (2947-14) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Суд також зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під час вирішення питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, судом враховується, що [PERSON] в порядку поділу майна подружжя заявлено вимогу щодо визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] та перебуває в його користуванні, а [PERSON] у зустрічному позові в порядку поділу майна подружжя заявлено вимогу щодо визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки «Smart City», реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] та перебуває в її користуванні. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що сторонами по справі особисто заявлені вимоги щодо визнання за кожним з них право власності на автомобіль, який перебуває в його користуванні, оскільки в судовому засіданні судом встановлено, що частковий поділ спільного майна подружжя викличе неузгодження стосовно порядку користування майном та його розпорядженням, з урахуванням того, що між сторонами склались неприязливі стосунки з приводу неможливості розподілу спільного сумісного майна мирним шляхом, та у разі залишення майна у режимі спільного сумісного майна подружжя (спільної сумісної власності), що в подальшому на думку суду може призвести до багаточисленних спорів між ними з цього приводу та подальшому багаточисленному зверненню до суду з позовами для вирішення цих питань, суд дійшов висновку про неможливість поділу майна подружжя шляхом визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності, та вважає обґрунтованим та доцільним розподілити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право особистої приватної власності на автомобіль - марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право особистої приватної власності на автомобіль - марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, реєстраційний номер [NUMBER] (транзитні номерні знаки [NUMBER]). З урахуванням вищевикладеного розподілу спільного сумісного майна подружжя, частка коштів належних на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] у майні виділеному [PERSON], в якому сума спільних коштів подружжя складає 123823 гривні 01 копійка, є більшою ніж у майні виділеному [PERSON], в якому сума спільних коштів подружжя складає 108955 гривень 00 копійок, а саме різниця становить 14868 гривень 01 копійок, з яких частка кожного з подружжя складає 7434 гривні 00 копійок. У зв'язку з чим, суд вважає, що стягненню з [PERSON], на користь [PERSON] підлягають грошові кошти в сумі 7434 гривні 00 копійок, що становить різницю вартості спільного сумісного майна подружжя під час його поділу. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] п'ятдесяти відсотків вартості погіршення стану спірного автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], після розірвання шлюбу в сумі 505407 гривень 44 копійки, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Позивач в обґрунтування вказаних вимог посилається на ч.1 ст. 1214 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Як вже було встановлено судом, 28.08.2015 року на ім'я [PERSON], [INFO], був зареєстрований автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, на підставі довідки-рахунку ААЕ №265293 від 19.08.2015 року виданої Одеською філією ПП «ВТП»Гермес», на підставі чого видано номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], що підтверджується листом Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області за №32/15/5141-3210 від 27.08.2016 року. Позивачем не надано до суду доказів, що [PERSON] набув право власності на вказаний автомобіль та зберігав його у себе без достатньої правової підстави. Також позивач в обґрунтування визначення суми п'ятдесяти відсотків вартості погіршення стану спірного автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], після розірвання шлюбу у розмірі 505407 гривень 44 копійки, посилається на висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5473/5560 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості автомобілів від 03 березня 2017 року, в якому експертом зазначено, що ринкова вартість спірного автомобіля марки «RANGE ROVER SPORT» за час після розірвання шлюбу значно зменшилася, а саме в 3,5 рази, оскільки станом на день розірвання шлюбу між сторонами по справі, а саме 16.02.2016 року, середня ринкова вартість спірного автомобіля становила 1410631 гривня 00 копійок, а ринкова вартість станом на 02.02.2017 року у фактичному технічному стані становить 399816 гривень 13 копійок. Однак, судом не приймаються вказані посилання позивача [PERSON], суд вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно вказаного висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5473/5560 від 03 березня 2017 року, експертом встановлена середня ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер [NUMBER], станом на 16.02.2016 року, в сумі 1410631 гривня 00 копійок, а ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер [NUMBER], станом на час проведення експертизи, а саме 02.02.2017 року, у фактичному технічному стані становить 399816 гривень 13 копійок. Експертом у висновку зазначено, що станом на 16.02.2016 року визначалась саме середня ринкова вартість транспортного засобу марки «RANGE ROVER SPORT», реєстраційний номер [NUMBER], яка становила 1410631 гривень, оскільки станом на 16.02.2016 року (день розірвання шлюбу) автомобіль експертом не оглядався. У зв'язку з чим, судом не враховуються в цій частині висновки експерта, оскільки станом 16.02.2016 року спірний автомобіль марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер [NUMBER], не досліджувався та доказів його технічного стану не надано. Крім того, судом враховується, наданий представником позивача за зустрічним позовом [PERSON], акт про проведення технічної діагностики автомобіля марки «RANGE ROVER SPORT», реєстраційний номер [NUMBER], від 12 жовтня 2016 року, складений ФОП [PERSON], згідно з яким станом на 12 жовтня 2016 року виявлені пошкодження вказаного транспортного засобу, а саме: пошкодження газорозподільного механізму (головок двигуна та поршневої групи), в АКПП відсутнє мастило, зазначено про необхідність проведення ремонту та заміну двигуна і АКПП. Однак вказаний акт лише підтверджує наявність вказаних пошкоджень у вказаному автомобілі станом на день проведення огляду, а саме станом на 12 жовтня 2016 року, ані настання цих пошкоджень станом на день проведення огляду. Доказів позивачем на підтвердження належного стану спірного автомобіля марки «RANGE ROVER SPORT», реєстраційний номер [NUMBER], станом на день розірвання шлюбу, а саме станом на 16.02.2016 року, до суду не надано. Також позивачем не надано до суду і доказів, що виявлені пошкодження спірного автомобіля станом на 12 жовтня 2016 року сталися саме у зв'язку з неналежним використанням [PERSON] вказаного транспортного засобу та з його вини. На підставі викладеного, суд вважає в цій частині вимоги [PERSON] необґрунтованими та не підлягаючими до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, дослідивши усі наявні докази в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягаючими частковому задоволенню, а саме в частині: встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року: визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] рухоме майно - автомобіль марки «Smart», модель «City», реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», реєстраційний номер [NUMBER] (транзитні номерні знаки [NUMBER]); поділу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Smart», модель «City», реєстраційний номер [NUMBER], за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», реєстраційний номер [NUMBER] (транзитні номерні знаки [NUMBER]); стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 7434 гривні 00 копійок, що становить різницю вартості спірного сумісного майна подружжя. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням часткового задоволення первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] в рівних частках, сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial