Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

13 липня 2017 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 22.11.1983 року вона з [PERSON] уклала шлюб, зареєстрований Петрівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, актовий запис №36. Від вказаного шлюбу є спільні повнолітні діти. На даний час спільне проживання виявилось неможливим і вони фактично з березня 2013 року припинили шлюбні відносини, поновлювати шлюбні стосунки не збирається, на примирення не згодна, після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище "Сусаренко". Тому, просить суд шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне\~ прізвище "Сусаренко". Позивач в судове засідання не зявилась, але через канцелярію суду від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає. Спору по розділу майна не має. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «Сусаренко». Відповідач в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, спору по розділу майна. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 листопада 1983 року Петрівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 36. Неповнолітніх дітей не мають. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з березня 2013 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштована на розірвання шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає надалі іменуватися прізвищем «Сусаренко», що підтверджується її заявою. Спору стосовно поділу майна подружжя не має. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн. на користь позивача [PERSON]. На підставі ст.ст. 10, 11, 197 ч. 2, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved