Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, посилається на те, що протягом останніх років у нього склалися неприязні стосунки з відповідачем, котрий подає до різних інстанцій скарги, в яких поширює відомості, що не відповідають дійсності, порочать його честь і гідність. Так, 3 і 16 березня 2016 року відповідач направив заяви на ім'я начальника Деражнянського відділення поліції, в яких вказував, що позивач допускає образливі чіпляння до нього, погрожує закриттю його підприємницької діяльності, провокує його на конфлікти, вважає його психічно неврівноваженою особою. При цьому відповідач допустив в бік позивача висловлювання «адвокат-терорист». 22 та 24 березня 2016 року відповідач звернувся зі скаргами до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в котрих вказав на негативні вчинки позивача, пов'язані з його адвокатською діяльністю, а також на те, що позивач його постійно принижує та провокує на конфлікти. Тому позивач просить визнати наведені у заявах та скаргах відповідача відомості такими, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію та зобов'язати відповідача спростувати поширені неправдиві відомості шляхом направлення відповідних заяв до установ, яким ці відомості було направлено. Позивач також стверджує, що відомості, наведені відповідачем у запереченні на позов від 20 травня 2016 року, є недостовірними і підлягають спростуванню, однак способу такого спростування в уточнених позовних вимогах не навів. Крім того, він просить стягнути на його користь з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з явкою його до суду. Відповідач в судове засідання 6 вересня 2016 року не з'явився, проте будучи присутнім в попередніх засіданнях, позову не визнав і пояснив, що він дійсно звертався із заявами до Деражнянського відділення поліції та Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в котрих навів відомості про позивача, які є такими, що відповідають дійсності, тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Відповідно до ст. 40 Конституції України, п.п.1, 2, 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп\\2003 суди при вирішенні справ про захист честі гідності, ділової репутації повинні забезпечувати баланс між визначеним ст. 40 Конституції України правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження поглядів та переконань з одного боку та правом на повагу до людської гідності, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. При цьому суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Закон України від 23 лютого 2006 року № 3477 „Про виконання рішень Європейського Суду з прав людини" та рішення Європейського Суду з прав людини. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності особи, містить сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширення інформації стосується певної фізичної чи юридичної особи (позивача); в) поширена інформація є недостовірною; г) поширена інформація порушує особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти, в тому числі, викладення інформації в заявах, листах хоча б одній особі. Усі мають право направляти письмові звернення до органів державної влади, що зобов'язані їх розглянути у встановлені законом строки. У випадку звернення особи до компетентних органів, якщо в ході перевірки інформація не підтвердилася, ця обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності. В даному випадку має місце реалізація конституційного права на звернення, а не поширення неправдивої інформації. Не є поширенням неправдивої інформації звернення громадянина до правоохоронних органів, що містить певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, так як вони передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими законом іншими посадовими особами. Такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, що порочать честь та гідність, ділову репутацію особи або завдають шкоди інтересам посадових чи службових осіб правоохоронного органу. Лише наявність у таких зверненнях завідомо неправдивих відомостей, може тягнути, в тому числі, цивільно-правову відповідальність. Ця правова позиція підтверджена і практикою Європейського Суду з прав людини, справи „Нікула проти Фінляндії", „Яновський проти Польщі". Не може розцінюватись як поширення неправдивої інформації, яка порочить честь та гідність особи, її ділову репутацію, звернення громадян до компетентних органів, які наділені повноваженнями по перевірці та прийняттю рішень, щодо наявності в діях громадянина чи посадової особи складу злочину, корупційних діянь, якщо такі звернення направлені не внаслідок злого умислу, а внаслідок сумлінної помилки особи в їх достовірності. Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь, ділова репутація фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі та гідності, ділової репутації. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування такої інформації, в тому числі особою, яка її поширила, у спосіб, яким інформація поширена. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 213 ЦПК України суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 3 і 16 березня 2016 року відповідач направив заяви на ім'я начальника Деражнянського відділення поліції Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, а 22 та 24 березня 2016 року - скарги до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в яких виклав відомості, наведені в позовній заяві, проте зі змісту вказаних звернень випливає, що відповідач звернувся до правоохоронного органу та компетентного органу, наділеного повноваженнями по перевірці та прийняттю рішень, тому суд вважає, що в даному випадку має місце реалізація конституційного права на звернення, а не поширення неправдивих відомостей, як це розуміється у змісті статей 297, 299 ЦК України, з огляду на те, що позивачем не доведено злого умислу відповідача на завідомо неправдиве поширення таких відомостей. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed