Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В позові зазначив, що 15 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. У червні 2009 року ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 червня 2009 року було придбано нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. За позовом [PERSON], посилаючись на статті 60, 70, 71 СК України, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS], в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на ? частину квартири, на 1/2 частину вищевказаної квартири просить визнати право власності за відповідачем. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна - квартири, яка придбана під час перебування в шлюбі, її особистою приватною власністю. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в шлюбі вони перебували з 2007 року, шлюб розірваний за рішенням суду в 2013 році. За час шлюбу в них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO] та у неї є дитина від першого шлюбу - [PERSON], батько якого помер. Незважаючи на те, що зазначена квартира фактично була придбана у шлюбі, вона є її особистою приватною власністю, оскільки придбана за кошти, які належали їй особисто. Кошти, за які вона придбала квартиру [ADDRESS], їй були подаровані особисто її батьком [PERSON], які він отримав від продажу квартири [ADDRESS], що перейшла до нього в порядку спадкування за заповітом після сметрі його батька [PERSON] Одночасно відбувалися два правочина: продаж її батьком [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS], та купівля [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] за гроші які були передані (фактично подаровані) їй батьком від продажу квартири, яка юридично належала йому, але фактично знаходилась в її постійному користуванні та була єдиним місцем її постійного проживання, саме за адресою цієї квартири вона була зареєстрована та проживала з дітьми. Гроші передавалися особисто та на підтвердження є розписки й договори купівлі- продажу квартир. Правочини посвідчувались один за одним приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 10 червня 2009 року. Посилаючись на ст.57 СК України, [PERSON] просить визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Позивач та його представник в процесі розгляду справи підтримали позовні вимоги, заявлені в первісному позові, заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] [PERSON] та її представник підтримали зустрічний позов, заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені [PERSON] слід залишити без задоволення, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15.06.2007 р. уклали шлюб, який було розірвано (а.с.8). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], та [PERSON] виховує сина [PERSON], [INFO], батько якого помер (а.с.11, 27, 28, 29). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.06.2009 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за р.№ 2581, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.117-120, 121). Право власності відповідача було зареєстровано в ОП «ЗМБТІ». Вирішуючи позови [PERSON] та [PERSON] суд виходив з наступного. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивач за зустрічним позовом посилалась на те, що спірна квартира придбана нею за рахунок її особистих коштів, які були подаровані їй її батьком [PERSON] та отримані останнім від продажу іншої квартири, яка належала йому на праві приватної власності в той же день, коли посвідчувався договір купівлі-продажу спірної квартири. Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] продав [PERSON] вищезазначену квартиру, отримав від останнього гроші, передавши їх доньці [PERSON], яка в свою чергу згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] одночасно купила вищевказану квартиру у [PERSON] Вищевикладене підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та наданими письмовими доказами - договорами купівлі-продажу квартир. 10.06.2009 p. [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2576 Згідно договору квартира була продана за 25 000 грн. (а.с.54-55). Далі, на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі за р.№ 2581 в той же день [PERSON] була придбана спірна квартира за 30 000 грн. (а.с.117-120). Тобто, відповідно до наданих вказаних письмових доказів, за кошти від продажу однієї квартири, яка належала батьку [PERSON] - [PERSON], в якій вона постійно мешкала й за адресою якої була зареєстрована разом з дітьми до часу продажі квартири [PERSON], нею була придбана фактично за ту ж суму інша квартира, продаж здійснено одночасно в один день, правочини відбувалися один за одним. Доводи [PERSON] про те, що різницю між вартістю першої квартири за адресою [ADDRESS], якої не вистачало на придбання спірної квартири вона особисто сплатила з належних їй грошей, є спроможними, оскільки, як встановлено з показань свідка [PERSON], їх сім»я, як близькі родичі першого сина [PERSON] - [PERSON], надали безоплатну матеріальну допомогу в сумі 1000 доларів США для придбання спірної квартири. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. [PERSON] належними та допустимими доказами довела, що спірна квартира придбана нею за грошові кошти, отримані нею в дар від рідного батька - [PERSON], який в свою чергу отримав їх від продажу квартири, що належала йому на праві приватної власності. Тому позов [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. В процесі розгляду справи [PERSON] зазначив, що кошти для придбання спірної квартири, він 10.06.2009 р. позичив у своєї матері [PERSON] в сумі 6000 доларів США, про що надав розписку про отримання грошових коштів (а.с.98). В процесі розгляду справи зазначені обставини підтвердила допитана у якості свідка [PERSON] та свідки [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів. Доказів того, що [PERSON] зверталась з відповідними вимогами до позичальника про повернення суми боргу, в процесі розгляду справи суду не надано, а тому відсутні підстави вважати, що сума боргу не була повернута. Вказана розписка в разі доведеності її дійсності, є лише підставою для стягнення переданих коштів. Посилання сторін на те, що спірна квартира була придбана за більшу вартість, ніж вказана в договорі купівлі-продажу, не може встановлюватись судом, оскільки договір в цій частині його сторонами не оспорений, як не оспорений сам договір і [PERSON] Враховуючи, що суд дійшов висновку, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача за первісним позовом, позов, заявлений [PERSON] про поділ майна подружжя у вигляді квартири, суд залишає без задоволення. На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, стягненню з [PERSON] підлягає судовий збір в доход держави в сумі 729,40 грн., який позивачем за зустрічним позовом не доплачений при зверненні до суду. У порядку ст.88 ЦПК України, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають судові витрати у вигляді судового збору в сумі 229,40 грн.

Outcome: approved