Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотоніський бекон" (далі відповідач, ТОВ «Золотоніський бекон») про стягнення невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначалося,\~що з\~10\~квітня 2013\~року позивач\~працювала в\~ТОВ «Золотоніський\~бекон» на посаді керуючого дільницею. 14 лютого 2018 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. В порушення вимог трудового законодавства в день звільнення і на час звернення до суду з нею не було проведено остаточний розрахунок, не виплачено заробітну плату за лютий 2018 року 4344,36 гривень та грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6764,80 гривень. У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути заборгованість по заробітній платі, включаючи грошову компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень. У судових засіданнях позивач та її представник підтримували заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Як у письмовому відзиві, так і в судових засіданнях зазначала, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. При звільненні працівнику було видано трудову книжку та проведено всі необхідні розрахунки, на підтвердження чого надала суду платіжну відомість про отримання коштів позивачем. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2018 року за клопотанням представника позивача було призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2019 року провадження у справі поновлено. Представником відповідача подано заперечення щодо врахування висновку експертів. Під час судового розгляду судом допитано свідків та експерта. Так, свідок [PERSON] показала, що працює в ТОВ «Золотоніський бекон» директором. Після звільнення 14 лютого 2018 року позивачу було видано трудову книжку та проведено повний розрахунок. Розрахунок здійснювався в кабінеті бухгалтера [PERSON] у с. Крупське в присутності інших працівників підприємства [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є начальником транспортного цеху ТОВ «Золотоніський бекон», показав, що 14 лютого 2018 року перебував у своєму робочому кабінеті в с. Крупське. Бачив, як приїхала позивач. В подальшому, коли зайшов до бухгалтерії бачив, що позивач отримала від директора грошові кошти в сумі більше 10000,00 гривень, про що розписувалася в касовому ордері. Також там були присутні бухгалтер та працівник підприємства [PERSON] . Свідок [PERSON] , працююча оператором тваринного комплексу ТОВ «Золотоніський бекон», під час допиту в судовому засіданні показала, що 14 лютого 2018 року близько 14:00 приїхала до контори, оскільки просила в керівництва фінансову допомогу в розмірі 1000,00 гривень, які отримала коли приїхала директор [PERSON] Бачила також як кошти в розмірі близько 10000,00 гривеньотримувала позивач, про що розписувалася в двох документах. При цьому вони з директором трохи посперечалися. Свідок [PERSON] показала, що працює в ТОВ «Золотоніський бекон» на посаді бухгалтера. 14 лютого 2018 року десь після 13:00, точний час не пам`ятає, позивач принесла до бухгалтерії чек на підзвітні кошти, які отримувала, та відомість. В цей час в кабінеті перебували директор, працівники [PERSON] та [PERSON] . Позивачу було видано більше 10800,00 гривень, про що вона підписалась в розрахунковій платіжній відомості. Допитана в режимі відеоконференції експерт [PERSON] підтримала наданий висновок експертів як такий, що наданий без порушення вимог інструкції та методики. Пояснила, що при проведенні експертизи виходила з наданих судом зразків підпису і почерку позивача, за їх достовірність відповідальності вона не несе. На наданих зразках підписів були відсутні належні засвідчувальні написи, однак такі недоліки не були критичними та такими, що могли призвести до неможливості виконання експертизи чи підготовки іншого висновку. При проведенні експертизи матеріали справи у повному обсязі не вивчалися, а лише в частині наданих на дослідження документів. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, експерта, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 10 квітня 2013 року прийнята на роботу до ТОВ "Золотоніський\~бекон" на посаду керуючого дільницею. 14 лютого 2018 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с. 11-13), копією наказу про прийом на роботу (а.с. 33), копією наказу про припинення трудового договору (а.с. 42) та не заперечуються сторонами. В день звільнення роботодавець, тобто відповідач, видав позивачу належним чином оформлену трудову книжку, на підтвердження чого суду надано копію аркушів журналу обліку трудових книжок (а.с. 65). Представник відповідача також повідомила суду про проведення повного розрахунку з позивачем за відпрацьований час та невикористану відпустку 28 днів. Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, оскільки стверджує, що розрахунок з нею проведено не було, надала виписку по картковому рахунку, де останнє зарахування на рахунок заробітної плати відбулось 09 лютого 2018 року, тобто до звільнення (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч.ч. 4, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як зазначалося вище, судом за клопотанням сторони позивача призначалася судово-почеркознавча експертиза, на вирішення експертів ставилися відповідні питання з метою з`ясування чи виконаний підпис у графі «Підпис в одержанні» у платіжній відомості від 14 лютого 2018 року [PERSON] (позивачем), чи іншою особою. Згідно з висновком експертів від 1 квітня 2019 року № 1487/18-23, 433/19-23 (а.с. 196-200) підпис у графі «Підпис в одержанні» у платіжній відомості № 000000216 від 14 лютого 2018 року виконаний не [PERSON] (позивачем), а іншою особою з ретельним наслідуванням її підпису кульковою ручкою без попередньої технічної підготовкм та технічний засобів. Суд приймає вказаний висновок експертів як належний та допустимий доказ, оскільки він складений уповноваженими особами, є науково обґрунтованим, містить докладний опис проведених досліджень та відповіді на питання, які мають істотне значення для розгляду справи. Крім цього, клопотань експертів, які б свідчили про неможливість проведення дослідження через недостатність порівняльного матеріалу, про що зазначає представник відповідача у запереченнях, на адресу суду не надходило. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що виплату заробітної плати працівникам ТОВ «Золотоніський бекон» здійснює у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківські картки, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача (а.с. 19), а тому суд ставить під сумнів проведення розрахунку при звільненні з позивачем у готівковій формі платіжною відомістю. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд критично оцінює показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в частині підтвердження отримання коштів позивачем 14 лютого 2018 року в бухгалтерії підприємства. До того ж вказані свідки є працівниками ТОВ «Золотоніський бекон» (відповідача). Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «Золотоніський бекон» всупереч вимог ст. 116 КЗпП України, не проведено в день звільнення позивача виплату всіх сум, що належать їй від підприємства, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем наявна заборгованість: по заробітній платі за лютий 2019 року 4466,56 гривень, компенсація за невикористану відпустку 9038,87 гривень, а всього у сумі 13505,43 гривень (а.с. 43, 248, розрахунко-платіжна відомість, довідка про заробітну плату). Відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок) нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розділу ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. У абз. 3 і 4 п. 2 розділу ІІ вказаного Порядку зазначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється виходячи з установлених йому у трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на дату ухвалення рішення не конкретизовані, оскільки позивачем не вирахувано суму, що підлягає до стягнення. Згідно з наданої відповідачем довідки (а.с. 251) заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню, складала: за грудень 2017 року 11025,88 гривень, за січень 2018 року 10111,63 гривень, а середньоденна 440,36 гривень. Відповідачем в довідці не вказано кількість відпрацьованих працівником днів, але з табелів обліку використання робочого часу працівників репродуктора за грудень 2017 року і січень 2018 року вбачається, що позивач відпрацювала 48 днів (а.с. 46-47). Виходячи з вказаних вихідних даних, після перевірки розрахунку, суд погоджується з тим, що середньоденна заробітна плата позивача становила 440,36 гривень. Загальний час затримки розрахунку з 15 лютого 2018 року по 02 серпня 2019 року включно (на дату ухвалення рішення у справі) становить 365 робочих днів (лютий 10 днів, березень 21 день, квітень 19 днів, травень 21 день, червень 20 днів, липень та серпень по 22 дні, вересень 20 днів, жовтень та листопад по 22 дні, грудень 20 днів, січень 21 день, лютий, березень та квітень по 20 днів, травень 22 дні, червень 18 днів, липень 23 дні, серпень 2 дні). Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15 лютого 2018 по 02 серпня 2019 року включно становить 160731,40 гривень (із розрахунку 440,36 гривень х 365 робочих днів). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати позивача визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача з утриманням необхідних відрахувань (податків) до бюджетних фондів. Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, які підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.ч. 1 і 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 2 п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні), в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки судом встановлено факт порушення законних прав позивача, пов`язаних з невиплатою заробітної плати, що призвело до виникнення у неї моральних страждань, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу, у розмірі 500,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з-поміж іншого, позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме за дві позовні вимоги: про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 704,80 гривень; стягення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 704,80 гривень, а всього 1409,60 гривень (704,80 + 704,80). На підставі ст.ст 139, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати по оплаті проведеної судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 5720,00 гривень (а.с. 236). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки заборгованість по виплаті заробітної плати наявна лише за лютий 2018 року, то негайне виконання рішення суду слід допустити у сумі 4466,56 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial