Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

10.03.2021 року до Березівського районного суду Одеської області звернулася [PERSON] з позовними вимогами до Раухівської об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 11.03.2021 року залишено без руху вищевказану позовну заяву. 16.03.2021 року позивач надала заяву про залишення без розгляду вимог щодо стягнення моральної шкоди та витребування штатного розпису. Ухвалою суду від 16.03.2021 року продовжено строк для усунення недоліків. 26.03.2021 року подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 29.03.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у позовній заяві зазначила, вона працювала у Маринівській сільській раді Березівського району Одеської області на посаді спеціаліста ІІ категорії з 17.04.2008 року по 12.02.2021 рік. Розпорядженням Раухівського селищного голови Якименка Ю.Л №36/ос від 12.02.2021 р її звільнено з роботи з 12.02.2021 р у зв`язку з реорганізацією Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області шляхом приєднання до Раухівської селищної ради. Проте своє звільнення вона вважає незаконним, оскільки з 01.12.2020 року по 28.12.2020 рік позивач перебувала на лікарняному. Про майбутнє вивільнення з посади її було попереджено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки роботодавець здійснив зазначене попередження під час відсутності її на роботі у зв`язку з хворобою. Крім цього, її було повідомлено щодо майбутньої ліквідації Маринівської сільської ради, але проте, що її буде звільнено і не переведено на іншу посаду ніхто не попереджав. Позивач вважає, що роботодавцем порушено вимоги ч.1 ст 32 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України), оскільки їй не запропонували іншої роботи в цій же установі, і не переведено на іншу посаду, яка була в наявності згідно штатного розпису. На підставі цього вона звернулася до суду з позовом та просить суд поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.02.2021 року по день поновлення на роботі. 15.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.27-38), в якому відповідач заперечував проти задоволення позову та вважав його необґрунтованим. Так, Розпорядженням голови Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області від 11.12.2020 року прийнято рішення про попередження працівників Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області про вивільнення , у зв`язку з реорганізацію Маринівської сільської ради шляхом приєднання до Раухівської селищної ради Березівської ради Одеської області, у тому числі [PERSON] 1202.2021 року , через два місяці позивача звільнено з посади на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України (розпорядження №36/ос від 12.02.2021 року.. [PERSON] виплачену вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, а також компенсацію за невикористану основну відпустку. Щодо переважного права на залишення на роботі та переведення на іншу посаду, яка була вакантною, в структурі і штатному розкладі Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області станом на 01.01.2021 року відсутні посади спеціаліста ІІ категорії. Призначення на вищі посади здійснюються на конкурсній посаді. У разі необхідності посадову особу, за згодою сторін, може бути переведено на рівнозначну чи нижчу посаду. Що стосується заяви [PERSON] про необхідність погодження з профспілковою організацією її звільнення, то вона на момент звільнення, не була членом профспілкової організації та внески не сплачувала. . Більш того, Раухівською селищною ради неодноразово проводились конкурси на заміщення вакантних посад, однак позивач участі не брала. 17.05.2021 року надійшла відповідь на відзив з додатками (а.с.48-50), в якому позивачка зазначила, що у відповідача була можливість перевести її на іншу посаду. Однак, керівництво Раухівської селищної ради Березівської району Одеської області були порушені гарантії та позивачу не пропонувались будь-які посади. Ухвалою суду від 18.05.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до наказу №11-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 30.06.2021 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила залишити його без задоволення. Пояснила це тим, що позивача було звільнено з займаної посади згідно з законодавством. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді спеціаліста ІІ категорії Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області з 17.04.2008 року згідно Розпорядження №38 від 17.04.2008 року, що підтверджується копією її трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно Розпорядження Раухівського селищного голови Якименка Ю.Л №36/ос від 12.02.2021 р [PERSON] звільнено з вказаної посади у зв`язку з реорганізацією Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області шляхом приєднання до Раухівської селищної ради на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.5). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено: Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках , в тому числі , щодо змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом також встановлено, що за вказаною нормою звільнено позивача. Одночас, суд зазначає, що розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає дотримання певної процедури. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено: звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною другою та третьою статті 49-2 КЗпП України встановлено: «При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Водночас, як встановлено судом під час розгляду справи та зазначено представником відповідача, позивачу взагалі не пропонувалась будь-яка вакантна посада. Більш того, як вбачається з пояснень відповідача та наданого інформаційного листа (а.с.58), станом на 12 лютого 2021 року (дата звільнення [PERSON] ) штатний розпис (48 одиниць) селищної ради заповнено на 60% відсотків (29 одиниць). Також, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача щодо великої кількості вакантних посад , які на даний час не мають можливості прийняття на відповідні посади у зв`язку з браком фінансів (а.с.65-68), оскільки вказане не може свідчити про відсутність підстав для першочергово влаштування позивача на вакантну посаду з урахуванням її кваліфікаційних вимог та її можливого погодження. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, Раухівською селищною ради проводились конкурси на зайняття вакантних посад, про що свідчить оголошення у газеті «Степовий маяк» (а.с.50), однак посилання відповідача на те, що позивач не приймала участь в них, не може бути безспірною підставою обґрунтованості її звільнення, оскільки останній взагалі не пропонувалась посада. Посилання представника відповідача на те, що на посади начальників здійснюється лише на конкурсній основі, спростовується наданим штатним розписом (а.с.65-68), в тому числі і на начальника відділу земельних ресурсів, який був саме переведений 16.01.2021 року на вказану посаду (а.с.66). Відповідно до постанови ВС від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17 при звільненні працівника у зв`язку зі скороченням штату роботодавець зобов`язаний йому запропонувати всі вакансії, що відповідають вимогам посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Однак, як встановлено вище, відповідачем взагалі не пропонувалась будь-яка вакантна посада позивачу, що є порушенням права на працю передбаченого ст.43 Конституції України та підлягає відновленню шляхом задоволення позову про поновлення позивача на посаді. . Окрім цього, якщо на підприємстві діє первинна профспілкова організація, а працівник, який підлягає звільненню, є її членом, то на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України його можна звільнити за попередньою згодою профспілкового комітету. Водночас, під час надання пояснень у судовому засіданні представника відповідача зазначив, що профспілкового органу взагалі не було створено, однак у відзиві на позов вказує що «… [PERSON] , на момент звільнення, не була членом профспілкової організації та внески не сплачувала.» (а.с.29). Згідно з ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок). Враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач підлягає поновленню на роботі, суд дійшов висновку, що з відповідача на її користь підлягає стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі викладеного та

Outcome: approved