Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

25 вересня 2017р. з вищеназваною позовною заявою до суду звернувся позивач, в якій зазначив, що 06.08.2003р. та 11.08.2003р. між ним та відповідачем - ДП Мініс\-терства Оборони України «ПІВДЕНЬ» (правонаступником якого є - Державне підприємство «ТВК») були укладені інвестиційні договори №2 та №89, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати ДП «ПІВДЕНЬ» фінансові ресурси в розмірі 60000,00 грн. в якості інвестиції будівництва складсько-торгівельного приміщення № 1-6 загальною площею 72 кв. м., та 60000 грн. в якості інвестиції будівництва складсько-торгівельного приміщення № 1-7 загальною площею 72 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а ДП «ПІВДЕНЬ» зобов`язалося збудувати вказане приміщення та передати позивачу у користування для здійснення торгівельної та складської діяльності. Свої зобов`язання за інвестиційними договорами позивач повністю виконав, так як у день підписання інвестиційних договорів він сплатив у касу ДП «ПІВДЕНЬ» по 60000,00 грн., що підтверджується копіями чеків № 8145 від 06.08.2003р. та № 8239 від 11.08.2003р. Згідно умов інвестиційних договорів ДП «Південь» було зобов`язане передати у користування «інвестору», тобто позивачу приміщення, що є предметом договору(п.п. 2.1.2), а перерахунок інвестицій, сторони проводять шляхом зарахування у вартість орендних платежів з моменту прийому-передачі приміщень у користування (п.п. 3.2). Таким чином, позивач вважає, що відповідно до договорів інвестування, майнові права виражені в передачі у користування приміщень, шляхом укладання договорів оренди. Позивач також зазначив, що згідно п. 5 інвестиційний договір втрачає силу з моменту підписання акту приймання- передачі приміщень № С-7-6 (1-6) загальною площею 72 кв. м. та № С-7-7 (1-7) загальною площею 72 кв. м, які розташовані за адресою, [ADDRESS] у володіння та користування, Так як актів приймання- передачі приміщень позивач не отримував, то строк дії інвестиційного договору на теперішній час не припинений, а одностороння зміна умов договору не допускається. Крім того позивач вказав, що між сторонами були укладені договори №58 від 06.08.2003р. та №90 від 11.08.2003р. про надання послуг обслуговування складсько-торгівельних приміщень, однак ці договори не діють, оскільки приміщення відповідач так і не передав їх позивачу у користування. Розпорядженням Овідіопольської РДА №1848, від 28.12.2007р. був затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом складсько-торгового комплексу ДП МОУ «Південь» і саме цього періоду відповідач не дає можливості позивачу користуватися приміщенням, ухиляється від пояснень та відповідей стосовно укладання акту приймання - передачі приміщень. Також позивач наголосив, що він мав намір передати проінвестовані приміщення в суборенду, що підтверджується попереднім договором суборенди нежитлових офісних приміщень № С-7-6 (1-6) загальною площею 72 кв. м. та№ С-7-7 (1-7) загальною площею 72 кв. м, які розташовані за адресою, [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] та ТОВ"ЄВРОТРАНСАКЦІЇ", сума щомісячної орендної плати за орендоване приміщення за погодженням сторін складає: 7 269 грн. 00 коп. щомісячно за кожне приміщення, сума гарантійного внеску за договором складає: 58 152 грн. 00 коп. за період чотири місяці. З огляду на ці обставини позивач просив суд зобов`язати Державне підприємство «ТВК» передати йому у володіння та користування на умовах оренди з актом приймання-передачі нежитлові приміщення № С-7-6 (1-6) загальною площею 72 кв. м. та № С-7-7 (1-7) загальною площею 72 кв. м, які розташовані за адресою, [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] » на його користь упущену вигоду у сумі 58152,00 гривень та судові витрати. Державне підприємство «ТВК» на позовну заяву надало відзив, з позовними вимогами не погодилося у повному обсязі і наголосило, що 17.10.2012 року набрало законної сили рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.04.2012 року по справі №2- 281/11 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «ТВК», про визнання права власності на складсько-торгові приміщення за [PERSON] , зобов`язання передати приміщення [PERSON] та не чинити йому перешкоди у користуванні власністю якимо у задоволенні вказаного позову [PERSON] - відмовлено. У той же час ДП «ТВК» підтвердило, що дійсно між [PERSON] та державним підприємством мали місце договірні відносини, оскільки спірні приміщення були йому надані у користування згідно Договору № 58 від 06.08.2003 року та № 90 11.08.2003 року про надання послуг з обслуговування складсько-торгових приміщень. Однак у 2008 році позивач втратив право користування цими приміщеннями з підстав, передбачених договорами. При цьому представник відповідача зазначив, що строки позовної давності у [PERSON] сплинули і з приводу застосування строків позовної давності 02.11.2017 року він подав відповідну заяву. Крім того, ДП «ТВК» наголосило, що договір оренди державного майна може бути укладено лише у відповідності з виконанням приписів Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за наявності підстав і в порядку, передбачених Фондом державного майна України. Фонд державного майна України листом від 18.02.2011 року повідомив про включення об`єкта до одного з переліку об`єктів, що підлягають приватизації у частині купівлі, продажу, передачі, обміну, здачі в оренду, надання безоплатно, списання майна, і т. д. у відповідності до п. 6 ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» За таких обстави ДП «ТВК» просило у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю і наполягала на задоволенні позову. Представник ДП «ТВК» у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача а у задоволенні позову просив відмовити. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників без фіксування судового процесу. Вивчивши письмові пояснення та докази надані сторонами суд доходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з наступним: За приписами ст.4 ЦПК та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 5 ЦПК та ст. 16 ЦК України законними способами захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав можуть бути \~визнання права, \~примусове виконання обов`язку в натурі, а також суд може захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При цьому, відповідно до ст.ст. 13, 76-81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, поданих учасниками справи. Позивач просив суд зобов`язати Державне підприємство «ТВК» передати йому у володіння та користування на умовах оренди з актом приймання-передачі нежитлові приміщення № С-7-6 (1-6) загальною площею 72 кв. м. та № С-7-7 (1-7) загальною площею 72 кв. м, які розташовані за адресою, [ADDRESS] . Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до п. 2 ст. 759 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Оренда державного та комунального майна, регулюється Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Отже, за договором найму (оренди) має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату. Договір оренди може бути як реальним (тобто вважатися укладеним з моменту передачі майна наймачу в користування), так і консенсуальним. В силу диспозитивності норм про оренду право визначати момент укладення договору найму (оренди) належить сторонам даного договору. Договір оренди є оплатним, оскільки наймодавець за виконання своїх обов`язків по передачі майна наймачеві має отримати від останнього зустрічне надання у вигляді орендної плати Договір найму (оренди) є двостороннім, оскільки в ньому існують два зустрічних обов`язки, однаково істотних та важливих: обов`язок наймодавця передати майно у користування наймачу та обов`язок наймача вносити орендну плату. За приписами ст.ст. 638 - 640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами будь якого договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~ Істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Згідно ст. 641 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Таким чином, для задоволення вимог позивача щодо зобов`язання ДП «ТВК» передати йому нерухоме майно у володіння та користування на умовах оренди, позивач повинний був надати суду укладений договір оренди майна у якому зазначені умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Надані позивачем інвестиційні договори №2 від 06.08.2003р. та №89 від 11.08.2003р. (а.с.6, 7); договори №58 від 06.08.2003р. та №90 від 11.08.2003р. «Об оказании услуг по обслуживанию складского-торгового помещения» (а.с.8, 9) , переписка між Дороніним та ТВК (а.с.10,11); Попередній договір про укладання договору суборенди від 01.09.2008р. між [PERSON] та ТОВ «Євротрансакція» (а.с.12-13) не доводять того, що позивач намагався укласти з ДП «ТВК» договір оренди. Оскільки суду не надано ані укладеного договору, ані пропозицій [PERSON] щодо укладення договору оренди з істотними умовами, то у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача виконувати не існуючі умови не існуючого договору оренди, а тому у задоволенні цієї вимоги повинно бути відмовлено. Право на укладання договору субаренди могло виникнути у позивача у випадку укладення договору оренди нерухомого майна з ДП «ТВК» і за умови, що у цьому договорі, або іншому узгодженому між сторонами, документі оренди було би прописано право орендаря на суборенду. Так як позивач не набув титульного володіння за договором оренди і не надав суду доказів того, що ДП «ТВК» надало йому право на здачу майна у суборенду, а право здачі майна у суборенду є похідним від отримання майна у оренду, то у задоволенні вимоги позивача про відшкодування на його користь упущеної вигоди у сумі 58152,00 гривень повинно бути відмовлено. У той же час, суд доходить до висновку, що за договорами №58 від 06.08.2003р. та №90 від 11.08.2003р. «Об оказании услуг по обслуживанию складского-торгового помещения» (а.с.8, 9) ДП «ТВК» передало у фактичне користування [PERSON] нежитлові приміщення № С-7-6 (1-6) загальною площею 72 кв. м. та № С-7-7 (1-7) загальною площею 72 кв. м.. З листа ДП «ТВК» №1028 від 04.09.2008р. (а.с.66) вбачається, дія договорі про обслуговуванню нежитлових приміщень № С-7-6 (1-6) та № С-7-7 (1-7) була припинена в зв`язку з несплатою позивачем наданих підприємством послуг. Ці обставини спростовує твердження позивача, що після укладання інвестиційних договорів підприємство не надало йому цих приміщень у користування. З огляду на вищевикладене суд не находить підстав для задоволення позовних вимог позивача. За приписами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то вимога про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed