Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані, але не проживають діти сина позивача [PERSON], [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] Шлюб між сином позивача на відповідачем [PERSON] розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 15 серпня 2013 року, однак вони ще з 1998 року проживають окремо і, того ж року відповідач з дітьми виїхали з будинку та за вказаною вище адресою вони не проживають. Враховуючи той факт, що відповідачі не проживають в будинку позивача понад рік, а саме з 1998 року та те, що жодних інших домовленостей між сторонами спору не було позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування її будинком. В судове засідання сторони спору не з'явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій також зазначив, що позовні вимоги він підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином за місцем реєстрації (а.с. 33-38). Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом на право власності на жилий будинок від 06.05.1989, зареєстрованим 10.05.1989 (а.с.5). 15 серпня 2013 року рішенням Могилів-Подільского міськрайонного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 03.09.2013 (а.с. 9). Як слідує зі змісту судового рішення шлюб було зареєстровано 23.09.1989, тобто після придбання позивачем вказаного вище будинку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки Немійської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 04.12.2014 №1321 відповідачі [PERSON] 1990 р. н., [PERSON] 1992 р. н. та [PERSON] 1964 р. н. зареєстровані в будинку позивача, а саме за адресою: [ADDRESS], але фактично не проживають там з 1998 року (а.с.10). Згідно записів домової книги на будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON], 1964 р. н. зареєстрована за вказаною адресою 06.11.1996, а 06.04.2010 знята з місця реєстрації. Разом з тим, згідно довідки Могилів-Подільського РВ УДМС України у Вінницькій області, наведеної станом на 19.12.2014 відповідач зареєстрована за даною адресою того ж дня, тобто 06.04.2010. [PERSON], 1990 р. н. зареєстрована в даному приміщенні 18.08.2007, а [PERSON], 1992 р. н. - 03.02.2010 (а. с. 6-8, 18). Тобто, той факт, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з 1998 року не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи. Разом з тим, як слідує з довідок відділення зв'язку про причини повернення рекомендованих відправлень, які суд направляв на адресу місця реєстрації відповідачів адресати вибули з місця проживання (а. с. 33-38). Статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доказів, які б спростовували факт відсутності відповідачів за адресою місця реєстрації менше ніж 1 рік в матеріалах справи не має. Враховуючи викладене суд, вирішуючи спір за наявними у справі доказами, приходить до переконання, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зважаючи на зміст положень вказаних вище норм права, а також встановлені обставини, зокрема те, що відповідачі не проживають в будинку позивача і, як зазначає позивач такий строк перевищує 1 рік, та те, що вони не є співвласником даного майна, свідчать про законність вимог позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved