Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

28 вересня 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Корабельний ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), в якій просить скасувати арешт, накладений на належне йому нерухоме майно, старшим державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївської міського управління юстиції Кириляном С.С. 17.03.2010 року в межах виконавчого провадження № 18045045 та внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційний номером обтяження № 9626370. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , житловою площею 53.5 кв.м. та яким володіє на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївської міського нотаріальної округу Машковою С.М. за реєстровим номером 949. При зверненні до нотаріуса для вчинення правочину з відчуження названого житлового будинку йому стало відомо, що на майно накладений арешт. За результатами звернення до відповідача йому стало відомо, що на примусовому виконанні Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївської міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 18045045 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Центральним районний судом м. Миколаєва 25.02.2010 р. по справі № 2-3-4819 про зобов`язання солідарно ПП Антікор та [PERSON] шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок ЗАТ КБ ПриватБанк погасити заборгованість за кредитним договором на загальну суму 53991,67 грн. 17.03.2010 р. в межах виконання названого виконавчого провадження старшим державних виконавцем Кириляном С.С. до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна були внесені відомості про обтяження невизначеного нерухомого майна, що належить позивачеві на праві власності за реєстраційним номером обтяження 9626370. 01.12.2010 р. вказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження. Посилаючись на відсутність позичкової заборгованості за кредитами та відсотками у АТ КБ ПриватБанк, а також те, що відповідно до вимог Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватним виконавцями виконавче провадження № 18045045 знищено у зв`язку з закінчення терміну його зберігання, а тому підстави для зняття арешту з майна державним виконавцем відсутні, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 30.09.2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що в провадженні відділу дійсно перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3-4819, виданого Центральним районний судом м. Миколаєва 25.02.2010 р. відносно [PERSON] про стягнення заборгованості на користь ЗАТ КБ ПриватБанк на загальну суму 53991,67 грн. В межах вказаного провадження старшим державним виконавцем відділу Кириляном С.С. накладений арешт щодо невизначеного майна, всього нерухомого майна [PERSON] . Також повідомив, що 01.12.2010 р. вказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження. Надати більш вичерпну інформацію та вирішити питання щодо зняття арешту з майна, що належить [PERSON] не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження № 18045045 знищено. Посилаючись на те, що станом на 01.07.2020 р. підстави для зняття арешту з майна у відділу відсутні, а також на те, що дії та рішення відділу державної виконавчої служби не оскаржуються, просив розглядати справу за позовом [PERSON] без участі їхнього представник на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку житловою площею 53.5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.03.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 949. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24 червня 2020 року № 213809284 (далі - Інформація з реєстрів), сформованої через вебсайт на запит [PERSON] у розділі відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис обтяження за № 9626370, згідно якого на невизначене майно, все нерухоме майно позивача накладений арешт. Відповідно до зазначеної у вказаному спеціальному розділі Інформації з реєстрів, обтяження у виді арешту на все нерухоме майно позивача зареєстроване Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, 17 березня 2010 року об 11 год. 14 хв. за № 9626370, за підставою для обтяження: постановою про відкриття виконавчого провадження б/н від 17.03.2010 старшого державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Кириляна С.С., обтяжувач - Корабельний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (код в ЄДРПОУ 34993136). Згідно з інформацією, викладеною у листі відповідача від 14 серпня 2020 року за № 56953/108-37/2, виконавче провадження № 18045045 відносно [PERSON] закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження та знищено згідно з пунктом 1-2 Розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та правил виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання, а отже, правові підстави для зняття арешту з майна у відповідача відсутні. Частиною першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21.04.1999 р. в редакції, що діяла на момент закінчення виконавчого провадження № 18045045 відносно [PERSON] , тобто 01 грудня 2010 року, передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Указаний обов`язок зняти арешт, що накладений на майно боржника у разі закінчення виконавчого провадження міститься й у чинній на день розгляду справи редакції Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р., а саме ч. 1 статті 40. Таким чином, закриваючи виконавче провадження № 18045045 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 2-3-4819 від 25 лютого 2010 року про зобов`язання солідарно з ПП Антікор та [PERSON] шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок ЗАТ КБ ПриватБанк погасити заборгованість за кредитним договором на загальну суму 53 991,67 грн., державний виконавець свого обов`язку, передбаченого частиною першою статті 50 Закону України Про виконавче провадження в редакції, що діяла станом на 01 грудня 2010 року, не виконав. Арешт, накладений на все нерухоме майно позивача [PERSON] ,. не зняв. Підстави для зняття арешту з майна боржника містяться в статті 59 Закону України Про виконавче провадження. Так, згідно з частиною четвертою вказаної статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України Про виконавче провадження). Норми Закону України Про виконавче провадження не передбачають здійснення державним (приватним) виконавцем будь-яких виконавчих дій після завершення виконавчого провадження, у тому числі й після знищення за строками зберігання. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved