Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON],\~ [PERSON]\~ сільської\~ ради\~ Хорольського\~ району Полтавської\~ області,\~ третя\~ особа\~ - [PERSON], Хорольська райдержадміністрація\~ та\~ Хорольська\~ районна рада\~ \~ про\~ визнання недійсним\~\~ рішення\~ [PERSON] сільської\~ ради\~ Хорольського\~ району\~ Полтавської\~ області\~ від 24 квітня\~ 2001 року\~ №\~ 135 ХVI\~ "Про\~ надання\~\~ в\~ оренду\~ земель\~ запасу\~\~ сільської\~ ради\~\~ жительці селя\~ [PERSON]\~ Григорівні" та\~\~ визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в обгрунтування якого вказав, що у провадженні Хорольського районного суду Полтавської області (суддя Миркушіна Н.С.) перебуває цивільна справа № 548/1684/16-ц (провадження № 2/548/922/16) за позовом [PERSON] до [PERSON] та Хорольської районної державної адміністрації, [PERSON] сільської ради Полтавської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], при третій особі Головному управлінні Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення процесуального строку, визнання нечинними розпоряджень голови районної державної адміністрації та рішень сесії сільради і визнання недійсним Державних актів про право власності користування земельними ділянками. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на тому, що наявність рішення [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області № 148-ХІІІ від 02.03.2012 року, розпорядження Хорольської РДА № 216 від 10.07.2012 року та № 447 від 18.12.2012 року, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 425576, індексний номер: 4281158 від 02.06.2013 року та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 425577, індексний номер: 4281191 від 02.06.2016 року, на підставі яких позивачу належать 2 земельні ділянки, площами 2,1700 га (кадастрові номери: 5324884200:00:023:0005 та 5324884200:00:023:0004) на території [PERSON] сільської ради порушують права орендаря за договором оренди земельної ділянки, укладеним [PERSON] сільською радою та [PERSON] від 06 липня 2001 року, на пролонгацію даного договору. Так, при отриманні позивачем первісної позовної заяви [PERSON] з додатками, позивач дізнався про наявність рішення [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області від 24 квітня 2001 року № 135-ХVІ «Про надання в оренду земель запасу сільської ради жительці села [PERSON] Григорівні» та договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] сільською радою Хорольського району Полтавської області та [PERSON] від 06 липня 2001 року та зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди по [PERSON] сільській раді Хорольського району Полтавської області за № 3 від 20.07.2001 року. В судовому засіданні представники позивача адвокат [PERSON] та [PERSON] підтримали уточнений позов та прохали його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з"явилася, але надіслала до суду відзив в якому\~ вказала, що позовні вимоги позивача не визнає\~ з підстав викладених у письмових запереченнях\~ (\~ відзиві) проти позову. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та прохав у їх задоволенні відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON]\~ сільської\~ ради\~ Хорольського\~ району Полтавської\~ області - [PERSON] при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. В судовому засіданні третя особа [PERSON] прохав у задоволенні позовних вимог відмовити. В судове засідання представники третіх осіб Хорольської райдержадміністрації\~ та\~ Хорольської \~ районної ради Полтавської області не з"явилися, але подали заяву про розгляд справи за їх відсутності , зазначивши, що при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи із наступного.\~ Позивач зазначає, що рішення [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області від 24 квітня 2001 року № 135-ХVІ «Про надання в оренду земель запасу сільської ради жительці села [PERSON] Григорівні» прийнято всупереч вимогам чинного на момент його прийняття законодавства та поза межами компетенції субєкта (органу місцевого самоврядування), який передав спірну земельну ділянку в оренду. [PERSON] на виконання вказаного незаконного рішення між [PERSON] сільською радою Хорольського району Полтавської області та [PERSON] 06 липня 2001 року був укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди по [PERSON] сільській раді Хорольського району Полтавської області за № 3 від 20.07.2001 року, що є підставою для визнання даного договору недійсним з моменту його укладення. Відповідно до рішення [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області від 24 квітня 2001 року № 135-ХVІ «Про надання в оренду земель запасу сільської ради жительці села [PERSON] Григорівні» сільська рада вирішила: надати в оренду жительці села [PERSON] Григорівні земельну ділянку площею 67 га із земель запасу сільської ради в полі № 4 села Новоаврамівка строком на пять років. Водночас згідно змісту договору оренди земельної ділянки від 06.07.2001 року орендодавцем [PERSON] сільською радою Хорольського району Полтавської області в особі сільського голови [PERSON], який діяв на підставі Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве регіональне самоврядування», який до речі, втратив чинність ще 12.06.1997 року на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, передано орендарю [PERSON] в оренду земельну ділянку площею 67 га на термін 15 років, починаючи з дати його реєстрації (пункт 2.2 «Термін договору»). Пунктом 16 частини 3 статті 42 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент укладення договору оренди земельної ділянки) визначено, що сільський, селищний, міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради. Водночас, пунктом 12 частини 3 вказаної статті також визначено, що сільський, селищний, міський голова забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету . Частиною 2 статті 7 Закону України «Про оренду землі» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що перебуває у комунальній або державній власності, є рішення орендодавця. Враховуючи вищевикладені обставини, судом встанволено, що сільський голова [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області [PERSON] вийшов за межі своєї компетенції, надавши в оренду вказану земельну ділянку на термін у 15 років, всупереч визначеному рішенням [PERSON] сільської ради № 135-ХVІ від 21.04.2001 року 5-річному строку. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] сільська рада Хорольського району Полтавської області, на момент укладення договору оренди земельної ділянки між [PERSON] сільською радою Хорольського району Полтавської області та [PERSON] від 06 липня 2001 року, взагалі не була належним субєктом (орендодавцем), який мав право на передання в оренду земельної ділянки із земель запасу державної форми власності для сільськогосподарського використання, розташованої за межами населеного пункту. Статтею 2 Земельного кодексу України від 13 березня 1992 року № 2196-ХІІ, який діяв на час прийняття виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради даного рішення, передбачено склад земель України, віднесення їх до категорій і переведення із однієї категорії до іншої. Відповідно до цільового призначення всі землі України поділялися на: землі сільськогосподарського призначення; землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі запасу. Віднесення земель до категорій проводиться відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Землі запасу згідно\~Земельного кодексу України (1990 року) - це окрема категорія земель. Вказаним Земельним кодексом України\~не передбачено, що землі кожної категорії, які не надані у власність або постійне користування громадянам та юридичним особам, повинні знаходитися в землях запасу певної категорії. Землі які не надані у власність або постійне користування громадянам та юридичним особам відносились до окремої категорії - землі запасу. Згідно\~ст. 80 Земельного кодексу України\~(1990 року) «Визначення земель запасу» - землями запасу визнаються всі землі, не надані у власність або не надані у постійне користування. До них належать також землі, право власності або користування на яких припинено відповідно до ст.27\~і\~ст.28\~цього\~Кодексу. Згідно\~ст. 81 Земельного кодексу України\~(1990 року) «Призначення земель запасу» - землі запасу перебувають у віданні сільських, селищних районних, міських, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, [PERSON] народних депутатів і призначаються для передачі у власність або надання в користування, в тому числі в оренду, переважно для сільськогосподарських потреб. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавськогої області № 02-19/322 від 27.03.2017 року, на час укладення договору оренди 20.07.2001 року земельна ділянка площею 67 га, кадастровий номер: 5324884200:00:023:0001 знаходилась за межами населених пунктів [PERSON] сільської ради та відносилась до земель запасу державної власності. Вказані обставини також підтверджуються викопіюванням з матеріалів роздержавлення земель по [PERSON] сільській раді за межами населених пунктів та викопіюванням з матеріалів перерозподілу земель по [PERSON] сільській раді. Відповідно до відповіді відділу у Хорольському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 29-1625-99.3-621/2-17 від 31.03.2017 року, земельна ділянка площею 67,0062 га на території [PERSON] сільської ради до моменту надання в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] відповідно до технічної документації по перерозподілу земель між землевласниками та землекористувачами на території [PERSON] сільської ради, обліковувались у землях запасу сільської ради за межами населених пунктів. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 11 Земельного Кодексу України\~у редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин, до відання районних [PERSON] народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить\~передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями\~17\~і\~19\~цього\~Кодексу. Таким чином, приписами даної правової норми визначено, що надання районними [PERSON] земельних ділянок у користування здійснюється у порядку, що встановлений\~ст. 19 цього Кодексу. Згідно ч. 3\~ст. 19 ЗК України\~у редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин,\~районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, [PERSON] народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів: із земель запасу для сільськогосподарського використання; із земель лісового і водного фонду у випадках, передбачених статтями\~77\~і\~79\~цього\~Кодексу; для ведення селянського (фермерського) господарства, у разі відмови в наданні земельної ділянки сільською, селищною [PERSON] народних депутатів. Згідно ч. ч. 2, 7, 16, 17, 19\~ст. 19 ЗК України\~надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської [PERSON] народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції\~приймає рішення про надання земель. Якщо надання земельної ділянки провадиться районною, обласною [PERSON] народних депутатів або Верховною [PERSON] України, сільська, селищна, міська [PERSON] народних депутатів свій висновок подає до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів. Районна (міська) [PERSON] народних депутатів приймає у місячний строк\~рішення про надання земельної ділянки, а по проекту, за яким надання ділянки провадиться обласною [PERSON] народних депутатів або Верховною [PERSON] України, подає свій висновок до обласної [PERSON] народних депутатів. Таким чином, як випливає із приписів даної правової норми, надання земельних ділянок в користування здійснюється за проектом відведення цих ділянок, який розглядається відповідною радою та яка приймає рішення саме про надання земельної ділянки. Частина 3 статті 5 Закону України «Про оренду землі» визначає орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України у межах їх повноважень. Рішення про надання в оренду земельних ділянок зазначені органи державної влади приймають при попередньому погодженні цих питань на сесіях відповідних рад. Частиною 2 статті 7 Закону України «Про оренду землі» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що перебуває у комунальній або державній власності, є рішення орендодавця. Згідно ч. 2-4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», яка регламентує порядок надання земельної ділянки в оренду особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, передбаченому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця надати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір, в якому обумовлюють істотні та інші умови оренди землі. Стаття 14 Закону України «Про оренду землі», яка визначала умови договору оренди землі, зазначає, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4,5,6,7,9,13,15 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України. З огляду на викладене, рішення про надання в оренду земельної ділянки площею 67 га для сільськогосподарського використання із земель запасу [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області за межами населеного пункту державної форми власності, приймалось не Хорольською районною [PERSON] народних депутатів, а [PERSON] сільською радою, а тому є недійсним, згода орендодавця передати земельну ділянку в оренду відсутня, а договір укладений не правомочною на розпорядження землями запасу державної форми власності за межами населеного пункту [PERSON] сільською радою, що є порушенням ст. 5, 7, 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 19 Земельного кодексу України, та у свою чергу, тягне за собою визнання цього договору недійсним. Водночас, договір оренди укладено з порушенням п. 1 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», тобто у ньому відсутня одна з істотних умов, передбачених цією статтею обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки). Так, додатком до договору оренди земельної ділянки від 06.07.2001 року вказано проект відведення земельної ділянки. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 14.06.2017 року витребувано від відповідача, Відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області та Полтавського обласного державного нотаріального архіву спірний договір з додатками, серед яких значиться проект відведення земельної ділянки. Від [PERSON] сільської ради витребувано рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та рішення про його затвердження. Однак, на виконання даної ухвали проект відведення земельної ділянки не наданий, натомість надана технічна документація по передачі в оренду земельної ділянки [PERSON] для товарного сільськогосподарського виробництва, виготовлена на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 24.04.2001 року. На момент укладення спірного договору оренди землі, у разі невизначеності меж земельної ділянки в натурі, обовязковим є розроблення саме проекту відведення земельної ділянки. Технічна документація по передачі в оренду земельної ділянки [PERSON] для товарного сільськогосподарського виробництва є зовсім іншим видом земельної документації ніж проект відведення земельної ділянки. Пунктом 3 частини 1 статті 102 ЗК України визначено, що розгляд і затвердження землевпорядних проектів провадиться в такому порядку : проекти відведення земельних ділянок у власність або користування затверджуються [PERSON] народних депутатів, які надають і вилучають земельні ділянки. Рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки взагалі не приймалось. Як свідчить зміст рішення [PERSON] сільської ради від 24.04.2001 року під час його прийняття на розгляд сесії проект відведення земельної ділянки не вносився, що суперечить вимогам ст. 19 ЗК України. Тобто на момент укладення договору, сторонами також не було дотримано вимог статті 14 ЗУ «Про оренду землі», а саме не було узгоджено місцезнаходження земельної ділянки, що виступала обєктом оренди за договором від 06.07.2001 року, оскільки укладення відповідного договору відбулося без затвердження проекту відведення відповідної земельної ділянки, що є підставою для визнання його недійсним. Факт укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки без достатніх на те правових підстав обумовлює недійсність цього договору на підставі ст. 48\~ЦК УРСР (в редакції від 1963 року), якою визначено, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону. Згідно з ч. 3ст. 13\~ЦПК України учасник\~справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Незважаючи на те, що договір оренди землі укладений до моменту набуття права власності [PERSON], наявність останнього грубо порушує права позивача, як власника, оскільки слугує підставою позову [PERSON] до [PERSON] та Хорольської районної державної адміністрації, [PERSON] сільської ради Полтавської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], при третій особі Головному управлінні Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення процесуального строку, визнання нечинними розпоряджень голови районної державної адміністрації та рішень сесії сільради і визнання недійсним Державних актів про право власності користування земельними ділянками. Вказуючи у відзиві на те, що у спірного договору оренди вже закінчився термін дії і тому права [PERSON] на даний час не є порушеними, [PERSON] суперечить заявленому нею самою позову, у якому остання посилається на своє першочергове право на поновлення саме вказаного договору, тобто на права, які витікають із договору, строк дії якого закінчився. Договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (укладення), водночас, правовідносини за таким договором припиняються з моменту набрання чинності відповідного рішення суду. Тобто, у майбутньому припиняються права та обовязки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обовязки передбачалися на майбутнє. Таким чином, права та обовязки за договором оренди землі від 06.07.2001 року, у тому числі щодо першочергового права відповідача на пролонгацію даного договору, у разі визнання його недійсним, припиняться на майбутнє. Водночас закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову, не перешкоджає поданню відповідного позову, на що вказано у п. 2.6 Пленуму ВГСУ у Постанові від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». Як наголошує позивач, що визнання недійсним договору оренди землі від 06.07.2001 року з моменту його укладення на підставі судового рішення, припиняє будь-які правовідносини за таким договором з моменту набрання чинності рішенням суду, тобто на майбутнє, у тому числі переважне право на пролонгацію договору на новий строк, і як наслідок, можливість оспорювати право власності [PERSON] У спорах про визнання договорів оренди недійсними позивач повинен довести факт порушення субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Судом встановлено, що позивач [PERSON], довів, що наявність договору оренди землі, який не визнаний недійсним з моменту його укладення, порушує його права власника 2 земельних ділянок, площами 2,1700 га (кадастрові номери: 5324884200:00:023:0005 та 5324884200:00:023:0004) на території [PERSON] сільської ради, у звязку з оспорюванням, в рамках розгляду цивільної справи № 548/1684/16-ц, рішення [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області № 148-ХІІІ від 02.03.2012 року, розпорядження Хорольської РДА № 216 від 10.07.2012 року та № 447 від 18.12.2012 року, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 425576, індексний номер: 4281158 від 02.06.2013 року та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 425577, індексний номер: 4281191 від 02.06.2016 року, на підставі яких позивачу і належать на праві власності вказані земель ділянки. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише отримавши позовну заяву [PERSON] до нього, як відповідача, і ознайомившись з текстом договору, а в розумінні частини першої статті 261 ЦК України саме даний момент є моментом початку перебігу строку позовної давності. Єдиною можливістю для позивача дізнатися про наявність зареєстрованого договору оренди земельної ділянки площею 67 га, в межах якої йому передано у власність 2 земельні ділянки, була б відмова кадастрового реєстратора у реєстрації відповідних земельних ділянок та присвоєнні їм кадастрових номерів (ст. 79-1 ЗК України). \~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 79-1 Земельного кодексу України\~визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Частинами 9-10 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. З огляду на законодавчо визначену необхідність державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі,

Outcome: approved