Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням прийнятих судом уточнень, просить стягнути з[PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 1246200 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01 листопада 2017 року між нею та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір позики та відповідна розписка про отримання суми позики. Так, відповідно до п. 1 договору позики [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність суму у розмірі 402000 гривень, є еквівалентом 15000 доларів США та зобов`язалася повернути грошові кошти в зазначеному розмірі не пізніше 01 січня 2018 року. Станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідач свої зобов`язання не виконала та зазначену суму позики не повернула. Крім того, зазначила, що за порушення будь - якого зобов`язання Договором було передбачено штраф (пункт 9.3. Договору) у розмірі сто процентів від суми, визначеної в п. 1 договору позики, що становить суму в розмірі 402000 грн., а також згідно п. 9.4 договору позики позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в п. 1 договору, за кожен день прострочення виконання зобов`язання за договором. Станом на 12 січня 2018 року, сума пені становить в розмірі 442200 грн. Разом з тим повідомила, що на неодноразово зверталася до відповідача з проханнями не порушувати договір позики та з вимогою про повернення суми боргу, однак [PERSON] борг повертати відмовилася, мотивуючи відсутністю коштів, а згодом почала заперечувати, що має будь-які грошові зобов`язання та припинила спілкування. Вважає, що відповідач навмисно ухиляється від спілкування з позивачем, що свідчить про небажання позичальника виконувати взяті на себе зобов`язання визначені у договорі позики від 01.07.2017 року, а тому виникає необхідність стягнути з неї заборгованість в судовому порядку, у зв`язку з чим, позивач була змушена звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1246200 грн., що складається з заборгованості за договором позики в сумі 402000 грн., суми штрафу в розмірі 402000 грн., суми пені в розмірі 442200 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року цивільну справу прийнято до провадження судді Мартинової О.М. та розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2018 року задоволено клопотання представника відповідача - [PERSON] про витребування доказів по зазначеній цивільній справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача - [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи. На час проведення судової експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року відновлено провадження по зазначеній цивільній справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача - [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи. На час проведення судової експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року відновлено провадження по зазначеній цивільній справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 липня 2020 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та представник позивача Ципліцький Дмитро Олегович, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22 лютого 2019 року та ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1020032 від 03 серпня 2020 року, в судове засіданні не з`явилися про час та місце розгляду справи були повідомлений своєчасно і належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, а також зазначив, що позивні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за її відсутністю не надала, відзив проти позову або заперечення до суду не надійшли. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Від представника відповідача - [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 25 червня 2018 року, надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з неможливістю прийняти участь в розгляді даної справи, оскільки задіяний в якості представника відповідача по справі № 635/4542/20 в Харківському районному суді Харківської області. Однак, підтвердження занятості представника відповідача в іншій судовій справі суду не надано. Таким чином, відсутні належні докази поважності неявки [PERSON] у судове засідання, тому суд не вбачає підстав для відкладення слухання по даній справі. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ст. 280 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 01 листопада 2017 року між сторонами по справі укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надала у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 402000 грн., зі строком повного погашення не пізніше 01 січня 2018 року. Відповідно до розписки від 01 листопада 2017 року, [PERSON] , [INFO] , отримала позику від [PERSON] у розмірі 402000 грн., що є еквівалентом 15000 доларів США та зобов`язалася повернути отриману суму грошових коштів в строк до 01 січня 2018 року, доларів США, що підтверджується оригіналом розписки, яка долучена до матеріалів справи. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору З огляду на наведене розписка визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником. За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Доказів звернення до суду із позовом про оспорювання договору позики відповідачем [PERSON] суду надано не було. Щодо посилань представника відповідача про те, що відповідач не отримувала від позивача грошових коштів у розмірі 15000 доларів США та не ставила власноручний підпис, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. П.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. За клопотанням представника відповідача [PERSON] ухвалою суду було призначено судово-почеркознавчу експертизу, адже без проведення експертизи не можливо визначити чи дійсно відповідач підписував розписку, оскільки відповідач стверджує, що не отримувала від позивача вказаних грошових коштів та не ставила власноручний підпис на вказаних документах. 22.05.2020 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса було надіслано до суду повідомлення №5956 про неможливість надання висновку за цивільною справою № 635/144/18, в якому зазначено, що вирішити питання в межах наданого порівняльного матеріалу неможливо, оскільки для правильної оцінки виявлених збіжних і розбіжних загальних і окремих ознак необхідний порівняльний матеріал у значно більшому обсязі. Крім цього, рахунок вартості робіт по проведенню експертизи № 5956 станом на 20.05.2020 року не сплачено. Таким чином, повідомлено про неможливість надання висновку і повернення матеріалу без виконання. Так, із повідомлення про неможливість надання висновку вбачається, що клопотання експерта не виконано і рахунок вартості робіт по проведенню експертизи не сплачено. За змістом ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З урахуванням того, що одним з принципів цивільного судочинства, є змагальність сторін та з врахуванням інтересів як позивача, так і відповідача, судом було вжиті заходи для визначення чи дійсно відповідачем складено розписку, проте відповідачем не виконані вимоги експерта, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач не скористалась правом довести обставини на які вона посилався як на підставу своїх заперечень у судовому засіданні. Інших доказів на спростування належності підпису в зазначених документах [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1, 2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В свою чергу відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-1967цс15, № 6-487цс17, а також Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/11028/14-цта у справі № 211/3035/14-ц. 28.02.2019 року представником позивача було надано суду оригінал договору позики від 01 листопада 2017 року та оригінал розписки від 01 листопада 2017 року. Отже, суд приходить до висновку, оскільки позивачем по справі було надано оригінал розписки, який знаходився в неї, то дійсно 01 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, зобов`язання за яким щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано. Згідно ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У строк, встановлений у розписці, відповідач грошові кошти не повернула. Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання нею грошового зобов`язання відповідач суду не надала. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Договором позики від 01 листопада 2017 року встановлений строк виконання зобов`язання до 01 січня 2018 року. Згідно зі ст. ст. 610,612 ЦК України- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у договорі суму позики. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми пені та штрафу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, сума боргу за договором позики відповідно до п. 1 становить у розмірі 402000 грн. Згідно з п. 9.3 Договору позики, у разі порушення позичальником будь - якого зобов`язання за договором, він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф в розмірі сто процентів від суми, визначеної в п. 1 Договору. Штраф позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору. Відповідно п. 9.4 Договору позики зазначено, що позичальник зобов`язан сплатити пеню в розмірі десяти процентів від суми, визначеної в п. 1 договору за кожен день прострочення виконання будь-якого зобов`язання за договором. Пеню позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Сума основного боргу складає 402000 грн., сума нарахованої пені - 442200 грн., що значно перевищує розмір збитків. Крім того, за положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 402000 грн. є подвійним стягненням за одне й те саме порушення, а тому задоволенню не підлягають. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 804000 грн., з яких сума основного боргу складає суму в розмірі 402000 грн. та суми пені - в розмірі 402000 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 12.01.2018 року під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 8810,00 грн., таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 5684,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial