Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла мати сторін, після смерті якої позивач прийняв спадщину. Згодом він отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, однак оформити спадщину на житловий будинок виявилось неможливим, оскільки за життя [PERSON] не оформила право власності на належний їй житловий будинок. Представник позивача адвокат [PERSON], до початку розгляду справи по суті, надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] також надав на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З поданих позивачем матеріалів вбачається, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Спадкоємцями на майно померлої, відповідно до довідки Устянської сільської ради №1731 від 27.12.2017 року є сини: [PERSON] та [PERSON]. Однак, як вбачається з довідки Бершадської державної нотаріальної контори №228/01-16 від 12.06.2018 року, спадщину прийняв лише [PERSON], інший спадкоємець від прийняття спадщини відмовився. Те, що позивач дійсно є сином померлої вбачається з ксерокопії актового запису про його народження. Судом встановлено, що позивач [PERSON] позбавлений можливості належним чином оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , що розташований по [ADDRESS], оскільки за життя його мама не оформила право власності на належний їй будинок та відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.06.2018 року № 223/02-31/02-14. Вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями відноситься до категорії колгоспного двору, що підтверджується довідкою №609, виданою 18.05.2018 року виконкомом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Згідно погосподарської книги №17 особовий рахунок [NUMBER], станом на 15.04.1991 року склад двору наступний: [PERSON], [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть . Із приписів ст.ст.524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, вбачається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, або місцезнаходження майна. Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, вважається, що він прийняв спадщину. З ксерокопії спадкової справи заведеної до майна [PERSON] вбачається, що його діти - [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину у вигляді грошових вкладів з належними процентами, компенсаційними нарахуваннями і 16.08.2001 року їм було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно. Інший спадкоємець за законом [PERSON] -дружина [PERSON] спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживала з спадкодавцем, однак належним чином свої спадкові права не оформила і [INFO] померла. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що вищевказаний житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів та згідно погосподарської книги №17 особовий рахунок [NUMBER], станом на 15.04.1991 року склад двору наступний: [PERSON] та [PERSON], а тому даний будинок належав їм на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved