Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

30.01.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Прокопчука В.В. № 454-к від 19.12.2017 року про звільнення з роботи [PERSON] у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді головного спеціаліста сектору бюджетного планування відділу фінансово-економічної діяльності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 30 грудня 2017 року; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Житомирській області на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день поновлення на роботі; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача судові витрати. Позивач вказує, що 06.04.1995 року прийнята на роботу на посаду бухгалтера на підставі наказу виконавчої дирекції Житомирського обласного фонду охорони праці №127 від 06.04.1995 року. Наказом №1 від 09.01.2001 року пийняти по переводу в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань на Україні в Житомирській області за п.5 ст.36 КЗпП України.Наказом №01-04-к від 09.01.2001 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку і звітності. Наказом №66-к від 25.11.2004 року переведена на посаду головного бухгалтера ВД ФСНВ у м.Житомирі. Наказом №18-к від 06.05.2006 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління. Наказом №80-к від 29.02.2008 року переведена на посаду головного контролера ревізора відділу бухгалтерського обліку, фінансів та контрольно-ревізійної роботи. Наказом №51-к від 01.06.2011 року переведена на посаду головного контролера-ревізора. Наказом №95-к від 29.09.2014 року переведена на посаду головного контролера - ревізора відділу фінансово-економічної та контрольно-ревізійної роботи. Наказом №10-к від 13.02.2015 переведена на посаду начальника відділу фінансово-економічної та контрольно-ревізійної роботи. Наказом №59-к від 24.07.2017 звільнена з роботи в порядку переведення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, згідно п.5 ст.36 КЗпП України. Наказом №48-к від 01.08.2017 прийнята на роботу в порядку переведення на посаду головного спеціаліста сектору бюджетного планування відділу фінансово-економічної діяльності Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01.08.2017 року. 21.12.2017 року відповідачем видано наказ № 454-к про звільнення позивача з займаної посади 29 грудня 2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення та процедуру його проведення таким, що не відповідає вимогами чинного законодавства, оскільки відповідачем не враховано високу кваліфікацію та продуктивність праці позивача перед іншими працівниками, що були переведені на інші посади, не запропоновано позивачеві інші посади, зокрема і до інших структурних відділень. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України відповідач вручив їй попередження про персональне звільнення не за два місяці, а тільки за 8 днів до звільнення - 21.12.2017 року, тому просить задовольнити її вимоги. Ухвалою судді від 06.02.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (том 1 а.с.65-66). Ухвалою судді від 21.02.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (том.1 а.с.74). 27.02.2018 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (том.1 а.с.77-81), в якому відповідач не визнав позовні вимоги посилаючись на те, що 24.10.2017 року управлінням видано наказ №90-ос "Про попередження працівників про зміни в організації виробництва праці". 25.10.2017 на виконання вимог наказу №90-ос від 24.10.2017, позивачу вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та про майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомилась під підпис без заперечень 26.10.2017. 19.12.2017 року позивачеві вручено друге попередження, яким повідомлено, що згідно з штатним розписом, який вступає в силу 01.01.2018 року, сектор бюджетного планування фінансово-економічної діяльності ліквідовано, посада позивача скорочується та вакантні посади відповідно до фаху відсутні, з яким позивач ознайомилася під підпис 20.12.2017 року. Згідно штатного розпису, який вступив в дію 01.01.2018 року посада та сектор бюджетного планування фінансово-економічної діяльності, в якому працювала позивач ліквідовано, новий відділ та вакантні посади не створено. На дату звільнення позивача, вакансії за відповідною спеціальністю та інша робота відсутні, тому просив у задоволенні позову відмовити. 05.03.2018 позивачем подано відповідь на відзив (том.1 а.с.92-95). Позивач зазначає, що посилання відповідача про вручення попередження про зміни в організації праці та про можливе звільнення є загальним, неконкретизованим попередженням, що суперечить ст.49-2 КЗпП України, якою вимагається персональне попередження кожного конкретного працівника. Наступне вже персональне попередження від 19.12.2017 року, яке позивач отримала 21.12.2017 було вручене позивачеві не за два місяці, а за вісім днів до звільнення - 21.12.2017 року. Крім того, відповідач взагалі не зробив порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників, які залишаються на роботі, і тих які підлягають звільненню, вакантні посади позивачеві пропонувалися вже після звільнення з роботи. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] 06.04.1995 року прийнята на роботу на посаду бухгалтера виконавчої дирекції Житомирського обласного фонду охорони праці, Наказом №1 від 09.01.2001 року звільнена по переводу в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань на Україні в Житомирській області за п.5 ст.36 КЗпП України. Наказом №01-04-к від 09.01.2001 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку і звітності. Наказом №66-к від 25.11.2004 року переведена на посаду головного бухгалтера ВД ФСНВ у м.Житомирі. Наказом №18-к від 06.05.2006 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління. Наказом №80-к від 29.02.2008 року переведена на посаду головного контролера ревізора відділу бухгалтерського обліку, фінансів та контрольно-ревізійної роботи. Наказом №51-к від 01.06.2011 року переведена на посаду головного контролера-ревізора. Наказом №95-к від 29.09.2014 року переведена на посаду головного контролера - ревізора відділу фінансово-економічної та контрольно-ревізійної роботи. Наказом №10-к від 13.02.2015 переведена на посаду начальника відділу фінансово-економічної та контрольно-ревізійної роботи. Наказом №59-к від 24.07.2017 звільнена з роботи в порядку переведення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, згідно п.5 ст.36 КЗпП України. Наказом №48-к від 01.08.2017 прийнята на роботу в порядку переведення на посаду головного спеціаліста сектору бюджетного планування відділу фінансово-економічної діяльності Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01.08.2017 року. 21.12.2017 року відповідачем видано наказ № 454-к про звільнення позивача з займаної посади 29 грудня 2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. 24.10.2017 року Управлінням виконавчої дирекції фонду у Житомирській області, видано наказ №90-ос "Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці" (том1 а.с. 41). Вказаним наказом, зобов'язано відділ кадрів до 01.11.2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції фонду до 27.10.2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень; до 30.10.2017 письмово проінформувати начальника управління виконавчої дирекції Фонду та надати відділу кадрів другі примірники повідомлень з підписами працівників про ознайомлення. 25.10.2017 року за №10-383 на виконання наказу від 24.10.2017 року №90- ос, відповідно до вимог ст.32 КЗпП України позивачу було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення з яким позивач ознайомився під підпис 26.10.2017 року (том.1 а.с. 85). Відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу, а саме відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Наказом №454-к від 21.12.2017 [PERSON] звільнено з посади головного спеціаліста сектору бюджетного планування відділу фінансово-економічної діяльністі управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області, з посади 29.12.2017 у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (том.1 а.с.40). Згідно п. 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», у відповідності до вимог статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затверджено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду 188 штатних одиниць. (том.1а.с.82). Наказом виконавчої дирекції фонду соціального страхування України від 23.10.2017 року №560 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Житомирській області», відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47, затверджено граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області та його відділень у кількості 140 штатних одиниць та зобов'язано начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області провести до 01.11.2017 р. передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміну істотних умов праці (том.1 а.с.83). З матеріалів справи вбачається, що листом 19.12.2017 року за № 10-1206 в.о. начальника управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області Фонду соціального страхування України, повідомлено [PERSON] про те, що відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24.10.2017 року № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 року посада, яку позивач обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У зв'язку з чим, [PERSON] підлягає звільненню згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (том.1 а.с. 45). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Звільнення працівника з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] повідомлена про зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці з 01 січня 2018 року та можливе майбутнє звільнення. Проте, про скорочення посади і звільнення, пов'язане саме із цією обставиною, [PERSON] була повідомлена лише 21 грудня 2017 року і звільнена до спливу передбаченого законом двохмісячного строку. З штатних розписів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області (том.1 а.с.46,47) вбачається, що станом на 01.01.2018 року було скорочено ряд посад, зокрема, посаду, яку займала позивач. Як роз'яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову - зміну дати звільнення та стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 січня по 21 лютого 2018 року в розмірі 21 654 грн. 72 коп.(601,52 грн. х 36 робочих днів). Щодо доводів позивача про те, що їй не запропоновано переведення на жодну з посад у реорганізованій структурі відповідача. Судова палата у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі №6-3048цс15,зазначила, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]- начальник відділу кадрів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, [PERSON] - начальник відділу фінансово-економічної діяльності, [PERSON] - головний спеціаліст відділу фінансово-економічної діяльності підтвердили, що [PERSON] запропоновано переведення з 02.01.2018 на посаду завідувача сектору планування відділу фінансово-економічною роботи бухгалтерського обліку, а також переведення на посаду головного спеціаліста сектору фінансування видатків відділу фінансово-економічної діяльності роботи та бухгалтерської обліку, однак, позивач відмовилася від пропозиції. Вказані обставини щодо відмови від запропоноваих посад не заперечувались позивачем у судовому засіданні під час розгляду справи. Крім того, на думку суду, питання щодо наявності переваженого права працівників у залишенні на роботі виникає у випадку скорочення однакових посад. Посада, яку займала позивачка була єдиною у штатному розкладі, який діяв у 2017 році і відсутня у штатному розкладі, чинному з 01.01.2018 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру у сумі 1409,60 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову.

Outcome: partial