Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

18.08.2012 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просить суд позбавити відповідача його батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2017 року. Від спільного проживання сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розлучення відповідач не проживає зі своєю донькою та колишньою дружиною. При цьому, відповідач, як батько дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, а також не сплачує аліменти. Вказане, на думку позивача є проявом ухилення батька дитини від виконання своїх обов`язків оскільки, він не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: взагалі не забезпечує жодних витрат на харчування, не вчинює жодних дій щодо медичного догляду дитини, лікування дитини коли це потрібно; не спілкується з дитиною для її нормального самоусвідомлення; зі своєї сторони не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; зі своєї сторони не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини з винної поведінки батька, свідомого нехтування батьком своїми обов`язками. При цьому, позивач вважає, що змінити поведінку відповідача у кращий бік неможливо, оскільки в цьому наявне його свідоме нехтування та відповідна вина у його діях. Про обставини того, що батько дитини не може піклуватися про дитину через свою хворобу, чи з інших поважних причин, позивачу про це невідомо та від відповідача таких відомостей не надходило. Будь-яких перешкод в спілкуванні з дитиною позивач не чинила. З часу розлучення вся турбота про дитину та весь тягар матеріального утримання дитини перебуває на матері дитини. Про розумовий розвиток, про медичний догляд та будь-який інший догляд за дитиною, дбає виключно матір, в т.ч. за допомоги від рідних. Доказами догляду та турботи матері дитини є наступне: копія декларації №0000-H7PM-0T5E про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу; копія довідки сімейного лікаря; копія довідки позашкільного навчального закладу «Центр технічної і художньо-естетичної творчості для дітей та юнацтва «ЗМІНА» м. Києва; копія характеристики на вихованку зразкового художнього колективу Мистецька фундація «Ера творчості ІІІ-го тисячоліття», шоу-театр «Ера творчості» від 10.06.2021 року; копія характеристики щодо [PERSON] учениці 4-Б класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №146 м. Києва від 04.06.2021 року. Також підтвердженням доводів щодо неучасті батька дитини у вихованні та розвитку дитини, можуть бути покази свідків. Крім того, у відповідача наявна значна сума боргу зі сплати аліментів, який станом на 01.05.2021 року сягнув суми 95864,00 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП №56781580), присуджених рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 14.05.2018 року. Жодних перешкод батьку дитини в спілкуванні та піклуванні від матері дитини не чинилось. За викладених обставин, на думку сторони позивача, є всі правові підстави стверджувати, що має місце ухилення батька від виконання своїх обов`язків, оскільки він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; зі своєї сторони не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; зі своєї сторони не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання дитиною освіти. Крім того, необхідність позбавлення такої особи батьківських прав обумовлена тим, що повне ігнорування життєдіяльності, захоплень та інтересів дитини таким батьком, створює постійну загрозу для безперешкодного здійснення закордонних поїздок дитини для участі в різноманітних творчих фестивалях, а також для відпочинку із матерію. Батько жодного разу не тільки не повіз дитину на відпочинок за кордон, а й жодного разу не надав дозволу на виїзд дитини за кордон (як із матерію на відпочинок, так й на дитячі фестивалі у супроводі відповідальних осіб). Як приклад можливості відвідати та прийняти участь у дитячому фестивалі за межами України, є копія запрошення на фестиваль 2019 «Сніжний оскар», де в переліку за номером 14 значиться [PERSON] . Ухвалою суду від 27.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04.10.2021 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні та витребувано у органу опіки та піклування письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. До початку проведення судового засідання 28.12.2021 року, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повістки на зареєстровану у встановленому законом порядку його адресу (яка повернулась до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній») та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов відповідач не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача не викладала жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки і її дітей, має добрі дружні стосунки із ними. Дітьми займається виключно позивачка, а батько не приходить та не дзвонить. В останнє свідок бачила відповідача приблизно 4 роки тому. Кружками для дітей та лікуванням дітей займається виключно позивачка. Дитина сама дзвонила батькові, але він навіть слухавки не брав. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки, а відповідача свідок жодного разу не бачила, він фінансової допомоги не надає, отже ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є тіткою позивачки. Відповідача в останнє бачила десь у 2014-2015 роках. Вже дуже багато років позивачка сама займається донькою, водить у садок, на кружки, лікує дитину. Свідок вказує, що часто спілкується із позивачкою, тому знає, що жодної допомоги від батька дитини не має. Навіть дозвіл на виїзд дитини від відповідача складено отримати. Батько зовсім не замається дитиною та нею не цікавиться, а всі обов`язки несе лише мати. Фінансово батько не допомагає, навіть телефоном із дитиною не спілкується, отже ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивачка є його донькою, а відповідача свідок не бачив десь 6-7 років, в останнє у 2014-2015 роках. Відповідач жодної допомоги на дитину не надає і крім того від нього складно отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки його складно знайти. Усі обов`язки по дитині несе мати, а батько ніякої допомоги не надає, ніякої уваги дитині не приділяє, на зв`язок не виходить. На думку свідка, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд, вислухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2017 року у справі №754/1580/17 шлюб між сторона у справі розірваний, який був зареєстрований 20.09.2013 року. [PERSON] народилась [INFO] , і у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 СК України подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 29.09.2021 року, Орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як з`ясовано судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів та показів свідків, батько дитини дійсно ухиляються від її виховання без наявності встановлених судом поважних причин, що підтверджується даними медичної установи, позашкільного та шкільного навчальних закладів, а також показами свідків. З огляду на викладене, суд вважає доведеним обставини ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, який самоусунувся від виховання та спілкування з донькою, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та ураховуючи інтереси малолітньої дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав батька дівчинки, з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами та показами свідків, які підтвердили факт ухилення батька від виконання своїх обов`язків відносно малолітньої дитини, тому з урахуванням інтересів дитини в силу її віку, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст.ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду як із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved