Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

6 травня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2019 року у справі №161/5979/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказує, що страховою компанією було здійснено страхове відшкодування у розмірі 55 907,58 грн. власнику автомобіля, який був пошкоджений. Зауважує, що страховою компанією відповідача було відшкодовано 14 672,60 грн. Зазначає, що на даний час залишається невиплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля з врахуванням зносу, франшизи у розмірі 41 234,98грн. Ухвалою суду від 27 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, представник подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просить розглянути за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, у підготовче та судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 24.03.2019 о 07:00 год керував транспортним засобом марки ВАЗ 21114 д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки "MAN TGM" 18240 н.з [NUMBER] , який рухався попереду та пригальмував перед перешкодою, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року у справі №161/5979/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. 59-60). Постанова суду набрала законної сили 21 червня 2019 року. За заявою власника автомобіля "MAN TGM" 18240 н.з [NUMBER] ПП «Транс Логістик» з врахуванням договору страхування від 07.05.2018 серії АМ №127427, звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, розрахунку страхового відшкодування страхового акту, страхового акту №UA2019032500036/L05/03 від 06.05.2019 року ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» було виконано майнове зобов`язання та перераховано ПП «Транс Логістик» суму страхового відшкодування в розмірі 55 907,58 грн. (а.с. 46-53, 61-66). Оскільки транспортний засіб відповідача був застрахований у АТ «СК «АРКС», то позивач звернувся до останнього з вимогою про відшкодування коштів, який в свою чергу в межах ліміту відшкодував 14 672,60 грн. (а.с. 67). 15.10.2019 позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія про сплату непогашеної суми збитку у розмірі 41 234,98грн., яка залишення без відповіді та належного реагування (а.с. 68-69). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З положень вказаної статті вбачається, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов як до страхувальника, так і до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Так, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року у справі №161/5979/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. 59-60). Постанова суду набрала законної сили 21 червня 2019 року. Частиною 6 ст.261 ЦК України визначено, що за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 7 травня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №29714 на суму 55 907,58 грн. (а.с. 66). На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 41 234,98 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved