Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

16.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2016 року по 01.05.2017 року у розмірі 2799 грн. 19 коп. У ході розгляду справи, позивач збільшила позовні вимоги та, у кінцевій редакції, просила змінити розмір аліментів та стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2011 року по травень 2017 року у розмірі 9071 грн. 93 коп. (а.с. 48-49, 119-121) та судові витрати. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що згідно з рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.05.2006 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на її користь щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу. Однак, відповідач офіційно не працює, але має прибутки від тимчасових підробітків, які неможливо визначити. З урахуванням даних обставин, а також значного подорожчання життя з моменту постановлення судового рішення 22.05.2006 року, позивач вважала, що з відповідача підлягає стягненню аліменти саме у вищевказаному розмірі. Крім того, зазначила, що відповідач на протязі усього періоду стягнення аліментів неналежним чином виконує свій обовязок по їх сплаті, постійно допускаючи значні розміри заборгованості, інколи навіть за рік, що змусило її звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з наведених підстав, додатково надавши розрахунок пені (а.с.120-121). Відповідач та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, не заперечуючи проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, зазначивши, що розмір аліментів у 2000 грн. є надто значним, оскільки регулярного доходу відповідач не має, окрім того, у нього на утриманні також перебуває ще одна дитина малолітня донька [PERSON], [INFO], крім того, відповідач переніс дві операції на нозі, що також впливає на працездатність. Що стосується стягнення пені позов не визнали, звернувшись із заявою про застосування позовної давності, Крім того, відповідач зазначив, що його вини у несвоєчасній сплаті аліментів немає, оскільки, з моменту постановлення рішення він офіційно не працював, і конкретна сума аліментів до сплати зафіксована не була, і тому, як тільки від виконавчої служби йому ставало відомо про розмір заборгованості, він одразу намагався його погасити. Відповідач підтвердив, що дійсно у 2016 році взагалі не сплачував аліменти цілий рік, оскільки у лютому 2016 року переніс операцію на нозі і реабілітація була дуже тривалою. Заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, допитавши в якості свідка заступника начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], вивчивши матеріали справи, у тому числі матеріали виконавчого провадження № 387, суд встановив наступні обставини. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 22 травня 2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 03.05.2006 року, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с.83). 11.02.2009 року прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 85), копія якої направлена боржнику. З квітня 2010 року боржником періодично сплачувалися аліменти на депозитний рахунок виконавчої служби, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження №387 (а.с.81-113) та довідкою Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби від 04.07.2017 року (а.с.54), отже, [PERSON] був обізнаний про наявність виконавчого провадження та обов'язковість виконання судового рішення, проте вважав можливим виконувати рішення суду на власний розсуд. Згідно ч. 2. ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У такому разі необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти та прострочила виконання зобов'язання. Тобто відповідач повинен доказувати протилежне. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Суд не бере до уваги твердження відповідача, що заборгованість по аліментам виникала, так у рішенні суду не була зафіксована конкретна сума, яка підлягала сплаті і йому необхідно було чекати поки державний виконавець її розрахує, оскільки, обов'язковість судового рішення не позбавляло відповідача можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, для визначення конкретної суми по їх сплаті, або з іншою вимогою, якщо ухваленим судовим рішенням порушувалися його права, свободи чи інтереси. Крім того, обов'язок із сплати аліментів за судовим рішенням у відповідача виник з моменту набрання таким рішенням законної сили. Отже, ані затримка у проведенні розрахунків суми аліментів державним виконавцем, ані необізнаність боржника з цією інформацією не спростовують обов'язок боржника сплатити аліменти. Окрім того, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, [PERSON] зобовязаний був виконувати рішення суду, в якому зазначено про стягнення аліментів щомісячно. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. При цьому аліменти відповідач повинен сплачувати від дня предявлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Обовязок утримувати дітей виникає у батьків на підставі факту народження дитини, а постановлення рішення, яке є засобом захисту порушених прав дітей, є підтвердженням такого обовязку. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна\~\~покладати\~\~таку\~\~відповідальність,\~\~якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що борг по сплаті аліментів станом на 30.05.2017 року існував, що підтверджується розрахунком заборгованості від 25.05.2017 року (а.с.107). Обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено. Суд також не бере до уваги твердження відповідача, що останнє прострочення сплати аліментів більше ніж у рік виникло у звязку з тривалою реабілітацією після перенесеної операції на нозі, оскільки, як вбачається з копії виписного епікризу з історії хвороби №2679 (а.с.67) [PERSON] знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у травматологічному відділенні ВМКЦ ПР з 08.02.2016 року по 09.02.2016 року у звязку з проведенням 08.02.2016 року операції на внутрішній щиколотки лівої гомілки, разом з тим, будь-яких доказів тривалої реабілітації у післяопераційний період відповідачем не надано, крім того, у вищевказаному епікризі також зазначено про необхідність обмеження повного навантаження на ліву ногу лише протягом 1 місяцю, а тому даний факт не може виправдати поведінку відповідача по залишенню без утримання дитини більше ніж на рік. Виписний епікриз з історії хвороби № 10637 щодо перебування на лікуванні у період з 13.06.2013 року по 17.06.2013 року (а.с. 58) також не може бути врахований з вищезазначених підстав. Слід також звернути увагу, що відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Разом з тим, відповідач даним правом також не скористався. Суд не бере до уваги заяву сторони відповідача про застування строку позовної давності, оскільки відповідно до частини першої статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Разом з тим, визначаючи розмір неустойки (пені) суд прийшов до наступних висновків. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов"язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов"язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи із того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не здійснювалась сплата аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов"язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені та помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові №6-94цс15 від 01.07.2015 року. Стороною позивача надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2011 року по травень 2017 року (а.с. 120-121). Суд погоджується з даним розрахунком за період з січня 2011 року по грудень 2015 року, оскільки він здійснений відповідно до вимог закону, та ґрунтуючись на матеріалах виконавчого провадження, разом з тим розрахунок пені за період з серпня 2016 року по травень 2017 року складений невірно. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 04.07.2017 року (а.с.110 зв.) державним виконавцем визначений розмір аліментів, який підлягає сплаті щомісячно у розмірі 608, 75 грн., на підставі листа Головного управління статистики в Одеській області від 08.04.2016 року, даний розрахунок сторонами неоскаржений, разом з тим, представником позивача зазначено інший розмір аліментів, який підлягав сплаті, що є безпідставний, у звязку з чим, розрахунок пені за період з серпня 2016 року по травень 2017 року є наступним: серпень 2016 року=608,75 грн.*1%*4 дні = 24,35 грн.; вересень 2016 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.; жовтень 2016 року=608,75 грн.*1%*31 день = 188,71 грн.; листопад 2016 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.; грудень 2016 року=608,75 грн.*1%*28 днів = 170,45 грн. усього 748,75 грн. січень 2017 року=608,75 грн.*1%*31 день = 188,71 грн.; лютий 2017 року=608,75 грн.*1%*28 днів = 170,45 грн.; березень 2017 року=608,75 грн.*1%*31 день = 188,71 грн.; квітень 2017 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.; травень 2017 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.; усього 913, 11 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) на загальну суму 7551, 88 грн. (681,56 грн. + 1280,53 грн. + 1708,46 грн. + 1537,67 грн. + 681,8 грн. + 748,75 грн. + 913,11 грн.). Разом з тим, як встановлено у ході розгляду справи відповідачем станом на 01.06.2017 року заборгованість по сплаті аліментів погашена у повному обсязі, що підтверджується довідкою Подільского міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29.06.2017 року (а.с. 57), [PERSON] також здійснено предоплату по сплаті аліментів у розмірі 2500 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.77). Даний факт стороною позивача не заперечувався. Крім того, слід звернути увагу, що відповідач офіційно не працює, разом з тим, має малолітню дитину, [INFO], у звязку з чим розмір неустойки відповідно до ч.2 ст. 196 СК підлягає зменшенню до 3800 грн. Розглядаючи вимогу позивача щодо зміни розміру аліментів суд дійшов наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено у ході розгляду справи, відповідач офіційно не працює, має мінливий, нерегулярний дохід, у звязку з чим доводи позивача щодо зміни розміру аліментів у частині їх визначення у твердій грошовій сумі є обґрунтованими. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, який має на утриманні малолітню дитину, [INFO] (а.с.68), офіційно не працює, також враховує потреби неповнолітньої дитини, [INFO], а саме те, що згідно Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 січня\~2017 пo 30\~квітня -\~1689 грн., з 01\~травня пo 30\~листопада 1777 грн., з 01 грудня -\~1860 грн. і той факт, що обидва батьки мають забезпечити дитині прожитковий мінімум, тому вважає необхідним задовольнити позов частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно до повноліття дитини, тобто до 27.03.2021 року, починаючи з дня вступу рішення у законну силу. Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них; а також положення ст.185 СК України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Розглядаючи питання про відшкодування судових витрат суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3\~ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., а також заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6400 грн., надавши відповідний розрахунок та письмові докази (а.с. 16, 47,122-127). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах судову» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 88 суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 5860,41 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог (7040 грн.*7551,88грн)/9071,93 грн.).

Outcome: partial