Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

20.05.2021 року позивач звернулась до суду з позовом та просила поставити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку щомісяця. Також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 щомісячно. В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем з серпня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалось, у шлюбі перебувають тільки формально, проживають окремо. Син проживає разом з матір`ю. Усі обов`язки по утриманню та вихованню дитини позивач несе сама. Коштів для належного утримання дитини їй не вистачає. Відомості, де працює чоловік, у неї відсутні, проте він є працездатним та не має на утриманні інших осіб, тому має можливість сплачувати аліменти. Крім того, малолітній син проживає з нею, вона позбавлена можливості працевлаштуватися, тому просить стягнути аліменти і на своє утримання. З метою захисту своїх майнових прав та майнових прав сина змушена звернутись до суду. Сторони в судові засідання 08.06.2021 року, 12.07.2021 року не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві позивач просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2019 року, мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрована та проживає по [ADDRESS] та разом з нею за вказаною адресою проживає спільний малолітній син сторін. При вирішенні справи по суті суд керується наступними нормами права. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві України. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Відомостей про розмір заробітків відповідача позивач до суду не надала. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЗУ «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років із 1 січня 2021 року - 1921 грн; із 1 липня 2021 року - 2013 грн; із 1 грудня 2021 року - 2100 грн.; розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: із 1 січня 2021 року - 2395 грн; із 1 липня 2021 року - 2510 грн; із 1 грудня 2021 року - 2618 грн. Також згідно положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Також той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Зважаючи на той факт, що обов`язок утримання батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, а також на те, що позивач просить стягувати аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі, тобто у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог у вказаній частині та задовольняє вимоги про стягнення аліментів на утримання сина у повному обсязі. Правовідносини щодо утримання подружжям один одного врегульовані наступними нормами права. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною другою ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до положень ст. 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, позбавлена можливості повноцінно працювати, а тому чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні та громадському житті. Згідно даних позовної заяви відповідач є працездатним, аліментів на утримання інших осіб, крім неповнолітнього сина, не сплачує. Оскільки відповідач не спростував зазначеного, тому суд приходить до висновку, що відсутні будь-які поважні причини, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дружині, тому він спроможний сплачувати аліменти. Суд приходить до переконання про необхідність задоволення вимог позивача у повному обсязі та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 2000 грн. щомісячно. Це відповідатиме як інтересам позивача, так і відповідача та засадам розумності, виваженості і справедливості. Згідно ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 20.05.2021 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 908 грн. за кожну.

Outcome: approved