Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

10 листопада 2011 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON] (далі - «Позичальник», «Відповідач») було укладено Кредитний договір № 252/2011-86 (далі - «Кредитний договір»). Відповідно до п.3.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 170 000,00 грн. зі строком кредитування до 10 листопада 2031 року під 15,9 % річних за користування кредитом. 10 листопада 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Іпотечний договір №252з/2011-86, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №7609 (далі - «Іпотечний договір»), за умовами якого Відповідач передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. (далі - «Предмет іпотеки»). Починаючи з 18.02.2015 року Відповідач припинив виконувати кредитні зобов'язання, порушуючи умови Кредитного договору. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №080715нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №080715ін, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув право Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки переданим за Іпотечним договором №252з/2011-86. ПАТ «ВТБ Банк» належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема надав Позичальнику грошові кошти в сумі 170000, 00 грн. Позичальник в свою чергу належним чином не виконував свої зобов'язання за Кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість що станом на 26.12.2016 року становить 293636 грн.89 коп. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., в рахунок погашення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у розмірі 293636 грн. 89 коп. за Кредитним договором № 252/2011-86 від 10.11.2011 року [PERSON], шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на це вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, із наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У судове засідання представник позивача не з'явився, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти винесення заочного рішення не заперечують, позов підтримують у повному обсязі. У газеті «Урядовий кур'єр» було розміщено оголошення про розгляд справи для належного повідомлення відповідача за публікацію якого позивачем сплачено 420,00 грн., які просять відшкодувати за рахунок відповідача. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи - шляхом розміщення інформації на офіційному сайті «Судова влада України» та публікації оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», згідно до вимог ст. 74, 122 ЦПК України. Таким чином у суду є підстави для розгляду справи за ст. 224 ч.1 ЦПК України. Суд, дослідивши всі обставини по справі, перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Судом встановлено, що 10 листопада 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір 252/2011-86, згідно із яким банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором (а.с.4-8). Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, [PERSON] зобов'язався використати кредит виключно для здійснення ним розрахунків з метою придбання у його власність трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. Згідно із п.3 Кредитного договору сума та валюта кредиту становить 170000,00 грн., строк кредитування: позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 10 листопада 2031 року або достроково у випадках, передбачених цим Договором; процентна ставка 15,9% річних з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними пунктами п.3.3 цього Договору; спосіб повернення кредиту та процентів: щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг. Ануїтентні платежі - регулярні щомісячні платежі, що направляються на виконання зобов'язань по цьому договору, а саме суми кредиту і процентів, які розраховуються таким чином, що в кінці строку Договору за умови виконання зобов'язання Позичальником заборгованість повністю погашається . 10 листопада 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 252з/2011-86, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення зобов'язань, що виникають з Кредитного договору від 10 листопада 2011 року № 252/2011-86, а також договорів про внесення змін (доповнень) до нього, додатків до нього, що є невід'ємними його частинами, якщо такі будуть укладені між сторонами в подальшому, в тому числі щодо строку виконання зобов'язань, суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені та штрафів, а також інших обов'язкових платежів, щодо: вчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів в сумі 170000,00 грн. на умовах та в порядку, визначених Кредитним договором з граничним терміном повернення до 10 листопада 2031 року; сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені та штрафів у порядку та розмірі, встановленому умовами Кредитного договору; відшкодування збитків, іншої заборгованості за Кредитним договором, передає іпотекодержателю в іпотеку таке нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно [NUMBER], яка стане його власністю в майбутньому. Своє право на набуття у власність Предмету іпотеки Іпотекодавець підтверджує Договором купівлі-продажу квартири, укладеним між ним та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 10 листопада 2011 року за реєстровим №7680 і зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів 10.11.2011 року за №4732072, а іпотекодержатель приймає його в іпотеку на умовах, визначених у цьому Договорі. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], виданий 24.10.2011 року Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м.Донецька, загальна вартість квартири становить 44814,00 грн. За домовленістю сторін на момент укладання Договору предмет іпотеки оцінено в сумі 360126,00 грн. (а.с.14-18). Згідно із ч. 1. ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині 2. ст. 2 ЗУ «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням Іпотечного договору від 10 листопада 2011 року №252з/2011-86, накладена заборона на відчуження зазначеного в договорі майна - квартири [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі №7610, в реєстрі для заборон за №193 (а.с. 18 зв.б.). Таким чином, вищезазначене дає підстави вважати, що іпотека є дійсною. Відповідно до п.п.6.1, 6.2. Іпотечного договору, іпотекодержатель має право: у разі невиконання/неналежного виконання іпотекодавцем умов Основного зобов'язання та/або цього Договору, звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі. ПАТ «ВТБ Банк» належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 170000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 23546 від 10 листопада 2011 року (а.с.13). Проте, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, починаючи з 18.02.2015 року припинив сплату щомісячних платежів. Дана обставина відповідачем не спростована. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором становить 293636,89 грн., з яких: заборгованість за кредитом 165724,88 грн., заборгованість за відсотками 17388,77 грн., урахування індексу інфляції та 3% річних 110523,24 грн. Згідно із п.5.2.4 Кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, Банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором, у тому числі звернути стягнення на заставлене майно за Договорами забезпечення у будь-який спосіб, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договорів забезпечення. 08 липня 2015 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого первісний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк») відступає новому кредитору (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.23-25). Відповідно до Акту приймання передачі Документації до Договору про відступлення права вимоги № 080715нв від 08 липня 2015 року, первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» на виконання п.3.1.1 та 3.2.2 Договору про відступлення права вимоги № 080715 нв від 08 липня 2015 року, передав, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняв документи щодо відступленого права вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором № 252/2011-86 від 10.11.2011 року, заборгованість за яким становить, грн., з яких: заборгованість за кредитом 165 724,88 грн., заборгованість за відсотками 17388,77 грн.(а.с.28). 08.07.2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715 ін, відповідно до якого позивач набув право іпотекодержателя відповідно предмета іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. Посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1374 (а.с.26-27). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанова ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15). Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Вимога щодо одночасності відступлення права вимоги за основним зобов'язанням та за іпотечним договором обумовлюється тим, що у часового розриву між цими подіями, порушується принцип, згідно з яким іпотекодержатель є кредитором за основним зобов'язанням. Водночас «одночасність» зазвичай трактується як вчинення договорів про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням та за іпотечним договором в один день (Постанова ВГСУ від 10 грудня 2014 року у справі №914/689/14). Таким чином, позивач набув прав нового кредитора за Кредитним договором, а також прав іпотекодержателя за Іпотечним договором. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно п.3 ч.2 ст.592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотеко держатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду (Постанова ВСУ від 02 листопада 2016 року у справі №6-1907цс16). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. За умовами п. 6.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право у разі неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Пунктом 6.2. Договору іпотеки визначено, шо звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки (а.с.16). За таких обставин, суд вважає, що в рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у розмірі 293636 грн. 89 коп. за Кредитним договором № 252/2011-86 від 10 листопада 2011 року слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на це вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, із наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Згідно ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», одночасно із рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим, у частині 1 статті 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Разом із тим, статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 р. встановлені заходи щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці та передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України, зупиняється дія статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки)Закону України«Про іпотеку». Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції визначена розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Місто Донецьк згідно з Додатком до цього Розпорядження віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи приписи ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 р., а також норми ст. 217 ЦПК України, суд вважає, що дане рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України № 1669-УП від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також слід зазначити, що установлений Законом України мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії мораторію на стягнення іпотеки не підлягає виконанню. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Оскільки позивач звернувся до суду одразу із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому розмір судового збору за подання цього позову розраховується виходячи із ставки за подання до суду позову майнового характеру. Позивачем за подання до суду позову сплачено судовий збір за ставкою встановленою п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» яка для юридичних осіб складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 4404 грн. 55 коп., що становить 1,5 відсотки від ціни позову визначеної позивачем - 293636 грн. 89 коп. ТОВ ФК "Довіра та гарантія" було понесено витрати по оплаті розміщення оголошення в офіційному виданні "Урядовий кур'єр" в розмірі 420,00 грн., про що ним надано платіжний документ. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає що вимоги позивача відповідають нормам діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 4404,55 грн. та витрати по оплаті публікації оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 420,00 грн.

Outcome: approved