Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

\~4 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2008 року у розмірі 1 257 273, 87 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке було переіменовано в Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 700007396, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 26 282, 98 доларів США. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого, станом на 12 вересня 2014 року має прострочену заборгованість за кредитом 23 040, 84 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку (12.09.14 року) становить 298 380, 77 грн., за відсотками 12 965,56 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку (12.09.14 року) становить 167 905, 07 грн., за пенею 61 079, 77 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку (12.09.14 року) становить 790 988, 03 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судовий збір. \~ \~ \~ \~17 листопада 2015 року у вказаній справі було ухвалено заочне рішення за яким з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість по кредитному договору № 700007396 від 11 червня 2008 року станом на 12 вересня 2014 року у розмірі 764 666 (сімсот шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн 61 коп, з яких: заборгованість за кредитом - 298 380, 77 грн., заборгованість за відсотками - 167 905, 07 грн, заборгованість за пенею - 298 380, 77 грн. та стягнено з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 22 січня 2020 року до суду було подано заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] , про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року по цивільній справі №214/9134/14-ц за позовною акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяви зазначили, що вона не була повідомлена належним чином про розгляд справи за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до неї про стягнення заборгованості, не була присутня на жодному судовому засіданні, копію позовної заяви, а також додатки до неї не отримувала і тому не мала змоги надіслати до суду власні заперечення, відзив, а також надати необхідні докази, власноруч або через свого представника. В подальшому 06 березня 2020 року була надана уточнена заява з доповненнями про скасування судового рішення, та 27 квітня 2020 року представником [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] подана остаточну заяву про скасування заочного рішення суду за перебігом строків позовної давності. \~ \~ \~ \~23 липня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, заяву про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення у цій справі від 17 листопада 2015 року скасовано, а справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволені позову з підстав зазначених у ньому. Вказав на обгрунтовність позолвних вимог та застереження щодо застосування позовної давності в 50 років. Представник відповідача просив відмовити у позові. Відповідач, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилася. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за таких підстав. 11 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк», яке 19.08.2009 року було переменовано в Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" (правонаступником якого з 26.04.2018 року є Акціонерне товариство «Альфа-банк») та [PERSON] було укладено договір № 700007396, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 26 282, 98 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % річних з датою остаточного повернення 12 червня 2015 року. Розрахунок заборгованності відповідачем не оспорюється. 04 листопада 2014 року ПАТ «Альфа-банк» в особі представника звернулися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором № 700007396. З наданого розрахунку встановлено, що відповідачем було здійснено останній платіж за кредитним договором 13.09.2011 року. Представник Відповідача в заяві про перегляд заочного рішення та в судовому засіданні заявляв про застосування строків позовної давності. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів\~№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»(далі Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (§ 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; § 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Stubbings and Others v. The United Kingdom»). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Частиною 2 ст. 259 ЦК України передбачено, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч.1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Дійсно, в наданих позивачем Умовах кредитування фізичних осіб в п.11.3. зазначено на домовленість сторні про збільшення строку позовної давності до 50 років. Однак, Умови кредитування, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови кредитування не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у позові внаслідок спливу позовної давності, оскільки про її застосування заявлено представником відповідача під час розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, \~у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed