Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] 25.07.2019 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2000 між ними зареєстровано шлюб Побузькою селищною радою Голованівського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №14. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що протягом останніх років між сторонами зникло взаєморозуміння і взаємоповага, вони мають різні погляди на життя та ведення спільного господарства, на підставі чого виникали сварки, спільне життя стало неможливим. Подружні відносини між ними фактично припинені. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що примирення неможливе, оскільки збереження шлюбу неможливе. Позивач зазначила, що майнових спорів між ними не має. Позивач вважає, що діти мають проживати разом з нею, вона спроможна забезпечити дітей усім необхідним, оскільки працює у Побузькому фероніелевому комбінаті, має нормований час роботи, з роботодавцем укладено трудовий договір, який передбачає виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них. При цьому, позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо дітей. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; неповнолітніх дітей залишити проживати разом з нею; судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 29.07.2019 та 23.09.2019 позовна заява залишалась без руху, оскільки була подана з порушенням ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 03 жовтня 2019 року позивач усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 08.10.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання, а також зобов`язано службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матері дитини [PERSON] , яка бажає проживати з дітьми, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, на виконання якої 25.11.2019 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування. В підготовче засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Зазначила, що з відповідачем не проживає однією сім`єю з липня 2019 року (а.с. 82). Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 74). Представник органу опіки і піклування Руда І.В. в підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 80). Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Побузькій селищній раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №14, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 08.07.2000 Побузькою селищною радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 8). Сторони мають спільних малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.06.2006 виконкомом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.05.2008 виконкомом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 33-34). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області №227 від 23.07.2019, позивач проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , до складу сім`ї позивача входять діти [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 2008 року народження (а.с. 9). Відповідно до розпорядження голови Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області №305-р від 18.11.2019 «Про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] » встановлено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 77). Згідно наданого суду висновку служби у справах дітей Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 25.11.2019 №234, органом опіки і піклування вказується про доцільність визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] по [ADDRESS] , оскільки у відповідності до акту обстеження умов проживання дітей, встановлено, що останні проживають разом з позивачем, в квартирі чисто, прибрано, створені всі необхідні умови для проживання дітей, діти забезпеченні посезонним одягом та взуттям, шкільним приладдям, іграшками (а.с. 78-79). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. За частинами 2 та 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач подала заяву, в якій просить залишити їй прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». При визначенні місця проживання малолітніх дітей сторін, суд приходить до висновку про необхідність визначення їх місця проживання разом з матір`ю-позивачем по справі, оскільки діти в даний час проживають разом з нею; позивачем забезпечено належні умови для проживання дітям, для їх виховання та навчання, при цьому відповідач не заперечує цього та погодився з такими доводами позивача. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 768 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктами 2-3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved