Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

09 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь борг у розмірі 5500 євро, що еквівалентно 167983,20 грн., суму процентів за договором позики в розмірі 22532,80 грн. та суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 193398,57 грн., а в зальному 383914,57 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 11 лютого 2013 р. між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за яким вона передала у власність відповідача грошові кошти у сумі 5500 євро та які відповідач зобов'язалась їй повернути до 01.03.2014р. На підтвердження укладення договору позики відповідач того ж дня видав їй розписку про те, що вона одержала кошти та зобовязалась такі повернути. Зазначає, що строк виконання зобов'язання за цим договором закінчився, однак відповідач не повернула кошти. Просить поновити їй строк позовної давності, як аткимй, що пропущений нею з поважних причин, а саме, перебування її за межами України - в Італії та неможливість повернення в зв'язку з виготовленням документів на проживання в цій країні. Позивач у судове засідання не прибула, однак на адресу суду надійшла заява від її представника [PERSON] про розгляд справи без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час і місце проведення судового засідання відповідач була повідомлена належним чином, шляхом відправлення судових повісток за місцем її реєстрації. З огляду на повторну неявку відповідача, а також зважаючи на згоду позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст.\~224,\~225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 11 лютого 2013 року відповідач [PERSON] підписала розписку, згідно якої вказала, що позичила у [PERSON] кошти в сумі 5500 євро. Дану суму грошей зобов'язалась повернути в строк до 01.03.2014р. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення\~ЦК України\~про зобов'язання та параграфом 1\~Глави 71 ЦК України\~"Позика". Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що у відповідача існує зобов'язання повернути отримані у позивача кошти у розмірі 5500 євро, однак таке зобов'язання нею порушено, а відтак, позивач підставно просить суд стягнути борг за договором позики. Відповідно до ч. 2\~ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Сторони по справі визначили грошове зобов'язання в іноземній валюті. Як зазначено в п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009р. у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи зазначені норми закону, а також фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що позивачем вірно наведений розрахунок заборгованості з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України і такий становить 167983 грн. Також згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позивачем проведено розрахунок процентів від суми позики, які становлять 22532,80 грн. та відповідно до ст. 625 ЦК України розраховано суму боргу з врахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми і такий складає 193398,57 грн. Так, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи факт відсутності будь-якої домовленості між сторонами щодо розміру процентів, а також, ту обставину, що така позика не є безпроцентною в силу закону (ч. 2 ст. 1048 ЦК), то суд погоджується із доводами позивача, що такі проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ. Суд також при винесенні даного рішення, враховує Постанову Верховного Суду України №6-36цс14 від 02.07.2014р., в якій Верховний Суд України дійшов до наступного правого висновку: Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Тому, суд вважає, що позивач правомірно здійснила нарахування суми процентів за період з моменту передачі коштів до моменту ухвалення рішення у розмірі 22532,80 грн. Також, беручи до уваги, що відповідач своєчасно не повернула суму позики, тому вона зобов'язана сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи положення даних норм закону, а також фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачем підставно нараховано суму інфляційного збільшення боргу, яка складає 193398,57 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають до повного задоволення та стягнення з відповідача суми позики у розмірі 5500 євро, що еквівалентно 167983грн. 20.коп, суми процентів за договором позики відповідно до ст. 1048 ЦК України в розмірі 22532,80 грн. та суми інфляційного збільшення боргу згідн з ст. 625 ЦК УКраїни в розмірі 193398,57 грн. Вирішуючи питання судових витрат, а саме судового збору та витрат на правову допомогу, суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При поданні до суду даного позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3839,14 грн. Враховуючи, що рішення суду ухвалене на користь позивача та позов підлягає до повного задоволення, то суд присуджує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати в розмірі 3839,14 грн.. Щодо заявленого позивачем клопотання про поновлення пропущеного нею загального строку позовної давності, то суд зазначає насупне. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Беручи до уваги, що заяви про застосування позовної давності суду не подано, тому підстави для вирішення питання щодо застосування позовної давності у спірних правовідносинах відсутні. На підставі ст. ст.\~509,\~610,\~1046,\~Цивільного кодексу України,

Outcome: approved