Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

1.Позиція позивача. У вересні 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: -стягнути з [PERSON] , на її [PERSON] користь аліменти на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] перебуває з 28 грудня 2018 року. Зареєстровано шлюб Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 303. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На час звернення з позовом, як зазначила позивач, подружні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть , спільного бюджету не мають. Після припинення подружнього життя, малолітня дитина - [PERSON] залишився проживати з позивачем і знаходиться на повному її утриманні. У зв`язку з ненаданням відповідачем матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, позивач звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, а також позивач змушена звернутись з даним позовом, оскільки [PERSON] ухиляється від будь-якої допомоги і на її, [PERSON] утримання в період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною. Як зазначила позивач, на даний час вона отримує лише соціальну допомогу на утримання дитини у розмірі 860 гривень, якої недостатньо для утримання себе та дитини, інших джерел прибутку та збережень не має. На думку позивача, матеріальну допомогу на утримання сина та її повинен надавати саме працездатний відповідач. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] заявлені до нього у повному обсязі. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 10 вересня 2021 року позивач, [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 10 вересня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] користуючись своїм правом подала заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності, підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , подав заяву про розгляд справи за своєю відсутністю, визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданим 28 грудня 2018 року Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 303, серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу подружжя [PERSON] мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим 22 грудня 2020 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серії [NUMBER] , актовий запис № 1037 (а.с.7). Спільна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту № 327 проживання без реєстрації від 08 вересня 2021 року, виданим КП КМР «Добробут» (а.с.8). Позивач, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації південного району Кам`янської міської ради за вих.№423 від 31 січня 2019 року (а.с.5). Згідно до довідки про отримання допомоги № 649 від 08 вересня 2021 року виданій [PERSON] , як отримувачу допомоги при народженні дитини на сина [PERSON] , [INFO] , з 01 січня 2021 року до 01 січня 2024 року призначено допомогу у розмірі 860 гривень щомісячно (а.с.9). Відповідач, [PERSON] визнав заявлені до нього позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини у повному обсязі. 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання реалізується незалежно від того чи був укладений шлюб. Фактичний шлюб, або незареєстрований шлюб, або неформальний шлюб, або співжиття - відносини між партнерами по спільному проживанню, не оформлені в установленому порядку як шлюб. Сімейний кодекс України не містить такого терміна, але має вираз «жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі». На сьогодні відносини між чоловіком і жінкою можна називати «фактичним шлюбом» якщо виконуються всі наступні умови: ?вони проживають на одній території; ?ведуть спільне господарство; ?не реєструють свої відносини в органах державної влади. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Конституції України визначено, що Україна є соціальною державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3). Крім того, суд приймає рішення на підставі доказів, а тому сторони є вільними у вчиненні або не вчиненні своїх процесуальних прав як на подання відповідних доказів, так і на їх витребування судом за їх заявами (клопотаннями). 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Подружнє життя - це спільно прожитий час з коханою людиною, головне в якому, це розуміння та усвідомлення відповідальності за свою жінку або за свого чоловіку. Ця відповідальність полягає у тому, що внаслідок укладання шлюбу, кожний з подружжя бере на себе зобов`язання один перед одним, та стає головною підтримкою своїй «другій половинці» у моменти життєвих проблем, сімейних конфліктів, професійних криз та інших. У цьому випадку є необхідним також зазначити і про моральну підтримку, про підтримку в душевному плані. Але, паралельно даній підтримці, існує інша - матеріальна, яка є необхідною з врахуванням періоду глобалізації, науково-технічного прогресу, нестабільності курсу валют від яких напряму залежить ціни на продукти харчування, а тому матеріальна допомога подружжя один одному полягає вже не у праві, а в обов`язку, адже якщо людина вирішила своє життя пов`язати з іншою особою, вона передбачає, що спільна допомога у вирішення матеріальних проблем чи потреб має бути вирішена спільно, або хоча б за участі іншого з подружжя. Припинення фактичного шлюбу (розірвання шлюбу) це фактично зміна сталого укладу життя не тільки подружжя, а і дитини, що пов`язана із комплексом питань, які прямо впливають життя кожного з члена сім`ї, не тільки морально, психологічно, а вимагають перерозподілу укладу життя, джерел забезпечення життєвих потреб кожного із членів сім`ї. Наявність або відсутність засобів для існування, прямо вимагає участі в цьому питанні іншого із колишнього подружжя, для забезпечення нормального життєвого рівня в тому числі того, з ким залишилася проживати дитина. Факт сплати коштів на утримання дитини, не є підставою для залишення іншого з подружжя без засобів для існування, тим більш не маючого ні джерела доходу, ні постійного місця роботи, ні відповідної освіти. А тому, безумовним є необхідність усвідомлення того, що у разі якщо мати дитини з якою вона проживає, та яка безпосередньо піклується про її життєзабезпечення, соціальний розвиток і адаптацію, після припинення фактичного шлюбу з її батьком, здійснює організацію її побуту, розвитку, будучи сама позбавленою необхідних заходів для забезпечити свої життєвих потреб, не взмозі буде мати можливість виконувати свої обов`язки по відношенню до дитини необхідного рівня, приділяти їй належну увагу та приймати участь у її житті, в звичному для неї обсязі, що також прямо вплине на рівень та якість життя самої дитини. Враховуючи, що з відповідача, [PERSON] , стягнення на користь третіх осіб не проводяться, він є працездатним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги дружині, з якою проживає дитина та приймаючи до уваги, що зазначений позивачем розмір аліментів не суперечить нормам Сімейного кодексу України, суд враховує відсутність у позивача самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати допомогу дружині, а тому, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Крім того, суд враховує, що відповідач, [PERSON] визнав позовні вимоги заявлені до нього у повному обсязі. На підставі вищезазначеного, з врахуванням того, що на час винесення рішення суду відомо про наявність у відповідача, [PERSON] аліментних зобов`язань на утримання сина, розмір яких становить 1/4 частину від його доходу (заробітку), а визначений розмір для забезпечення базових потреб позивача з її утримання в порядку ч. 4 ст. 76 СК України, суд вважає необхідним визначити у розмірі 1/4 частини, що у сукупності не буде перевищувати розмір відрахувань з доходу (заробітку) відповідача більш ніж 50%. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved