Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

25.02.2019 року до суду звернувся заявник [PERSON], заінтересована особа [PERSON]М,. з заявою про видачу обмежувального припису Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 26.02.2019 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 26.02.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог заявник просить винести обмежувальний припис відносно [PERSON], встановивши наступні зобов'язання: Зобов'язати [PERSON], не чинити [PERSON], перешкод у користуванні спільним майном квартирою № 24 в житловому будинку № 2 по пр. Шевченко в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області у будь-який час доби та надати йому ключі від квартири та ключі від дверей під'їзду. Вказані зобов'язання вчинити терміном на 6-ть місяців, допустивши негайне виконання судового рішення та повідомивши органи поліції за місцем його проживання та реєстрації. В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на наступне: з січня 1999 року він уклав шлюб з [PERSON], вказаний шлюб був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду, реєстрація розірвання шлюбу була проведена 02.09.2003 року, відділом РАСЦ Верхньодніпровського району, актовий запис № 141. З травня 2008 року вони з [PERSON], уклали повторний шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського РУЮ, актовий запис № 27. За рішенням Верхньодніпровського районного суду від 23.01.2017 року шлюб між ними був розірваний. Рішення набрало законної сили 08.02.2017 року. В період шлюбу ними було набуте спільне майно за договором купівлі - продажу від 12.04.2002 в рівних частинах по Ѕ частині коженому, 3-кімнатну квартиру в [ADDRESS], на сьогоднішній день адреса квартири: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу [PERSON], змінила замки на дверях квартири та стала чинити йому перешкоди у користуванні спільним майном зазначеною вище квартирою. На його прохання надати ключі від квартири та надати можливість користуватись нею, [PERSON]М,, відповідає відмовою. Крім того, на дверях під'їзду, де знаходиться квартира встановлений замок, ключі від якого [PERSON], йому теж не надає, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Пояснивши, що [PERSON], замки не змінила, але змінила їх внутрішні механізми. І ключі, які в нього є не підходять до даного замку і він не в змозі відкрити квартиру. Представник заінтересованої особи проти задоволення вимог заперечувала, пояснивши, що після розірвання шлюбу заявник без згоди її довірительки увійшов до квартири та вивіз майно, яке було придбане ними в період шлюбу. Крім того замки на квартирі не змінені. І у заявника є ключ від замка. Її довірителька не чинить заявнику перешкод у доступі до квартири. Крім того у них є спільні діти і її довірителька навпаки бажає, щоб заявник спілкувався з дітьми. Замок на дверях під'їзду ставила не її довірителька. А це питання вирішувалось зборами об'єднання співвласників і на стіні під'їзду висить номер телефону організації, яка ставила замок, тому заявник може туди звернутись і виготовити собі ключ від під'їзду. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що з січня 1999 року [PERSON], та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі, вказаний шлюб був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, реєстрація розірвання шлюбу була проведена 02.09.2003 року, відділом РАСЦ Верхньодніпровського району, актовий запис № 141. З травня 2008 року [PERSON], та [PERSON]М уклали повторний шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського РУЮ, актовий запис № 27. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 року шлюб між ними був розірваний. Рішення набрало законної сили 08.02.2017 року, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу [PERSON], та [PERSON]М було набуте спільне майно за договором купівлі - продажу від 12.04.2002 в рівних частинах по Ѕ частині кожному, 3-кімнатну квартиру в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області по пр.. Леніна, 6 кв. 24, на сьогоднішній день адреса квартири: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири. Заявник в судовому засіданні пояснив, що в 2017 році [PERSON], змінила замки на дверях квартири та стала чинити йому перешкоди у користуванні спільним майном зазначеною вище квартирою. Представник заінтересованої особи, [PERSON]М,. даний факт заперечувала, але будь-яких доказів на спростування даного факту не надала. Так як заявник настоює на тому, що він не може відкрити наявними в нього ключами квартиру, яка є спільною сумісною власність [PERSON],та [PERSON], відповідно суд вважає даний факт встановленим. Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків, серед яких: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", на строк від одного до шести місяців. Враховуючи наведене і те, що наявні обґрунтовані ризики здійснення [PERSON], заявнику перешкод у користуванні майном, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя Галюк, є підстави для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] При цьому вирішуючи, які обов'язки необхідно покласти на заінтересовану особу, суд приходить до висновку за необхідність зобов'язати [PERSON], не чинити перешкод [PERSON] у користуванні спільним майном квартирою № 24 в житловому будинку № 2 по пр. Шевченко в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області у будь-який час доби та надати [PERSON], ключі від квартири, при дотриманні іншим співвласником майна [PERSON], правил співжиття та громадського порядку. У зобов'язанні [PERSON]М,. надати [PERSON], ключі від під'їзду суд вважає за можливе відмовити, так як замок на під'їзді встановлювався не [PERSON], а за рішенням зборів об'єднання співвласників будинку, тому заявник, як співвласник квартири, має можливість звернутись до об'єднання співвласників та спеціалізованої організації, отримати дозвіл та виготовити собі ключі від під'їзду. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч.2 ст.350-8 цього Кодексу про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Проте, так як встановлений обмежувальний припис стосується приватних прав та інтересів фізичних осіб, колишнього подружжя, щодо користування майном, яке їх спільною сумісною власністю, і не має суспільного інтересу, порушення прав інших осіб та не пов'язана з порушенням громадського порядку, а покладені на заінтересовану особу обов'язки не потребують контролю правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для направлення рішення про видачу обмежувального припису органам поліції та місцевого самоврядування. А у випадку невиконання рішення про встановлення обмежувального припису в добровільному порядку, рішення суду підлягає виконанню органами державної виконавчої служби в примусовому порядку. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial