Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до Лиманецької сільської ради Бериславського району Херсонської області про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовує наступним: [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,4249 га, що розташована на території Кіровської (нині Лиманецької) сільської ради Бериславського району Херсонської області, яку прийняла її мати та його бабуся, [PERSON], яка померла [INFO] року. У встановлений законом строк він до нотаріальної контори не звернувся, оскільки у серпні 2011 року був у відрядженні у м. Вінниця. Звернувшись до нотаріальної контори позивач отримав відмову у зв'язку з пропущенням встановленого законом строку. Просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його бабусі, [PERSON]. Ухвалою суду від 23.10.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі в загальному порядку із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволені позову з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, заявою від 31.10.2018 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого [INFO] року та зареєстрованого Н-Олександрівською сільською радою Жовтневого району Амурської області, [INFO] року народився [PERSON], батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 7). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року Кіровською сільською радою Бериславського району Херсонської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року у віці 56 років в с. Кірове Бериславського району Херсонської області. (а.с. 5). За життя [PERSON] володіла земельною ділянкою розміром 3,4249 га, яка розташована на території на Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку [NUMBER] від 15.12.2016 року (а.с. 10-12). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 50879174 вбачається, що інформація стосовно [PERSON], яка померла [INFO] року відсутня (а.с.6). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.02.2011 року Кіровською сільською радою Бериславського району Херсонської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року у віці 83 років в с. Кірове Бериславського району Херсонської області. (а.с. 8). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 50879201 вбачається, що інформація стосовно [PERSON], яка померла [INFO] року відсутня (а.с.9). Згідно копії із ощадної книжки на ім'я [PERSON] у ощадному банку СРСР був відкритий рахунок [NUMBER] (а.с.32). Згідно копії із ощадної книжки на ім'я [PERSON] у ощадному банку СРСР у філії № 3246/027 був відкритий рахунок [NUMBER] (а.с.33). Документи які підтверджують родинні відносини [PERSON] та [PERSON], а саме документи, що підтверджують родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] за ступенем спорідненості мати -донька суду не надано. З заявою до суду про встановлення факту родинних відносин позивач не звертався, факт родинних відносин з спадкодавцем [PERSON] не підтвердив. Відповідно до листа нотаріуса №191/01-16 від 12.02.2018 року із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] звернувся [PERSON], але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду (а.с.13). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року №6-85цс 12, від 4 листопада 2015 року № 6-1486 цс 15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215 цс 16. Підстав для відступлення від цієї правової позиції немає. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Проте поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов'язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов'язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба спадкоємця та її період мають бути підтверджені належними доказами. Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає своє перебування у місті Вінниця в період з 10 по 20 серпня 20011 року, на підтвердження чого надав копію договору про надання послуг від 08.08.2011 року. Згідно договору про надання послуг від 08.08.2011 року, [PERSON] в період з 10 по 20 серпня 2011 року був у відрядженні у місті Вінниця (а.с.16). Згідно довідки виданої ТОВ ВКФ «Стасо ЛТД» виданої [PERSON] вбачається, що він з 03.01.2011 року по 05.08.2011 року здобув практичні навички з підготовки та виготовлення технічної документації із землеустрою на місцевості: з виїздом до Миколаївської області з 03.01.2011 року по 04.03.2011 року, до Полтавської області з 09.03.2011 року по 03.06.2011 року, до Львівської області з 06.06.2011 року по 05.08.2011 року.(а.с.23). Посилання позивача, як на причину поважності пропуску встановленого законодавством строку на звернення з заявою про прийняття спадщини, на те, що на час смерті баби він був у відрядження, безпідставні, оскільки відрядження тривало 10 днів, тобто у позивача був час та не було перешкод для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, інших доказів суду не надано. Наявність у позивача ощадних книжок його матері та бабусі не свідчить про фактичне прийняття спадщини у спосіб передбачений законом. Для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини також позивачу не обов'язково було особисто її подавати до нотаріальної контори, він мав право направити таку заяву засобами поштового зв'язку до державної нотаріальної контори за місцем проживання спадкодавця, що узгоджується з пунктом 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Суд звертає увагу також на те, що з часу відкриття спадщини до звернення позивача з даним позовом минуло більше семи років. . Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким, чином суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (статті 12, 81 ЦПК України ), щодо наявності у нього об'єктивних, істотних, непереборних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини та що він є спадкоємцем щодо майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем суперечить закону, а тому заява про визнання позову не може бути прийнятою судом. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити. На підставі ст. ст..1216, 1217, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed