Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

26.08.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, в якому просить суд збільшити розмір аліментів визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2011 року про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 17.12.2010 року сторони у справі зареєстрували шлюб. [INFO] від шлюбу народилась дитина - [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 600,00 грн. щомісячно з 28.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2012 року шлюб між подружжям розірвано, а також стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі j частини всіх доходів щомісячно до досягнення донькою трьох років. Разом з тим, відповідач свого обов`язку зі сплати аліментів на утримання позивача взагалі не виконував, а обов`язок по сплаті аліментів на утримання дитини відповідач належним чином не виконує, аліменти сплачує періодично та не в повному обсязі. 25.06.2018 року було відкрите виконавче провадження №56667262 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 06.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, оскільки існувала непогашена заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 51060,00 грн. Наразі позивач самостійно несе витрати по утриманню дитини, виховує, займається її духовним розвитком та навчанням. Відповідач жодної участі у житті дитини не приймає. Розмір аліментів визначений рішенням суду в сумі 600,00 грн. є недостатнім для задоволення базових потреб дитини, забезпечення належного розвитку та навчання. Позивачка вказує, що лише у липні 2020 року витратила на лікування дитини склали 8809,00 грн. і подібні витрати є відносно регулярними з огляду на вік та стан здоров`я дитини. При цьому, щомісячний дохід позивача не є достатнім для належного забезпечення всіх потреб дитини. Окрім постійних побутових витрат на харчування, навчання та одяг, дитина займається англійською мовою 2 рази на тиждень (250 грн. за 1 заняття), а з вересня буде займатись карате (700,00 грн. на місяць). Дитина має право на достатній рівень матеріального забезпечення, який жодним чином не співвідносить із сумою 600,00 грн. в місяць, яка є очевидно недостатньою для утримання. Відповідач є директором та власником мережі фітнес-клубів « [INFO] », яких в Києві є 7 , зареєстрований ФОПом, є власником бару « [INFO] » та уповноваженою особою «СС Козі бар груп», часто подорожує за кордон, має у власності рухоме та нерухоме майно, у 2019 році придбав автомобіль Лексус, і при цьому не сплачує мізерний рівень аліментів в сумі 600,00 грн. Позивачка вказує, що зазначене підтверджує його фінансову стабільність і свідчить про спроможність сплачувати аліменти в розмірі, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а саме 10000,00 грн., виходячи з розміру його статків. Позивач вважає, що матеріальне становище відповідача, потреби дитини у належному вихованні, матеріальному забезпеченні, умов проживання та розвитку, лікуванні, потреби в одязі та харчуванні, відповідають заявленому розміру аліментів, і відповідають фінансовій спроможності відповідача, який є власником фітнес клубів та бару, регулярно виїжджає за кордон та купує рухоме майно. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, інших утриманців не має, являючись батьком неповнолітньої дитини, зобов`язаний утримувати її до повноліття, заявлений розмір аліментів є достатнім і таким, що відповідає потребам дитини та рівню матеріального забезпечення відповідача і відповідач здатний забезпечити дитині належні умови для існування, проживання і повноцінного розвитку. Ухвалою суду від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Заочним рішенням суду від 04.11.2020 року позов [PERSON] був задоволений. 14.12.2020 року до суду надійшла заява представника відповідача про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 28.01.2021 року заяву сторони відповідача про перегляд заочного рішення задоволено частково, поновлено відповідачу строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення скасоване, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, та роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи і наслідки їх неподання. 09.02.2021 року до суду надійшов відзив сторони відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач визнає позов частково та просить задовольнити позовну заяву частково збільшивши розмір аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач вказує, що позивачка просить збільшити розмір аліментів з 600,00 грн. до 10000,00 грн. посилаючись на покращення майнового стану відповідача та невідповідність розміру стягнутих аліментів мінімальному розміру аліментів на одну дитину, встановлених законодавством України, але обставини наведені позивачкою не підтверджені належними доказами та є перебільшеними, адже щомісячний дохід відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 10000,00 грн. Спільній дитині сторін 9 років, отже мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто має складати 1159,00 грн. Відповідач розуміє, що коштів у сумі 600,00 грн. недостатньо для утримання та виховання дитини, тому приймає участь у додаткових витратах та постійно допомагає. Відповідач спілкується з дитиною, надає необхідну увагу та підтримку, придбаває необхідні речі. Відповідач погоджується збільшити розмір аліментів, оскільки і так протягом всіх років сплачує аліменти більше аніж встановлено рішенням суду, але при цьому переконаний, що такий розмір повинен бути визначений враховуючи його реальні доходи, поточні витрати на існування та майновий стан, а тому вважає, що визначений позивачкою розмір у 10000,00 грн. є занадто високим. Відповідач зареєстрований як ФОП, але через оголошення Урядом карантину його господарська діяльність була фактично обмежена, бізнес на даний час є збитковим, що пов`язано зі зменшенням кількості відвідувачів спортзалу, оскільки встановлено також обмеження в будні для спортзалів та фітнесцентрів - не більше ніж одна людина на 20 кв.м. приміщення, а також проведення групових занять для понад 10 осіб та інших групових занять, що передбачають безпосередній фізичний контакт, збільшенням витрат пов`язаних з утриманням приміщення. На сьогодні збиткова діяльність відповідача підтверджується та є очевидною, це вбачається з фінансового звіту за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, відповідно до якого прибуток від діяльності ФОП за місяць має від`ємне значення та складає - мінус 30809,54 грн., а за рік становить - мінус 369714,45 грн. Єдиним доходом відповідача на разі є мінімальна заробітна плата, яку він отримує в ТОВ «СС Козі Бар Груп». Відповідач не має накопичень, не має власної нерухомості, винаймає житло та вимушений сплачувати за оренду. Крім того, слід враховувати розмір доходу позивачки, яка має рівний обов`язок з відповідачем щодо утримання дитини. Позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження майнової спроможності відповідача сплачувати аліменти у розмірі 10000,00 грн. 22.02.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача зі змісту якої вбачається, що позивачка підтримує раніше заявлені нею позовні вимоги та зазначає, що аліменти у розмірі 600,00 грн. або ж у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є недостатнім для задоволення базових потреб дитини, для забезпечення її належного розвитку і навчання. Після перенесеної тяжкої хвороби дитина перебуває під постійним наглядом лікаря, часто хворіє, приймає багато медикаментів, що тягне за собою значну кількість додаткових фінансових витрат, у яких відповідач жодної участі не приймає та здоров`ям дитини не цікавиться. Щомісячний дохід позивача є недостатнім для забезпечення потреб дитини і завдяки допомозі своїх батьків позивачка намагається забезпечити потреби доньки. Окрім побутових витрат, 500,00 грн. на тиждень коштують заняття англійською мовою та 700,00 грн. на місяць заняття карате. Реальне матеріальне становище відповідача, потреби дитини у належному вихованні, матеріальному забезпеченні умов проживання та розвитку, лікуванні, потреби в одязі та харчуванні, відповідають заявленому розміру аліментів і відповідають фінансовій спроможності відповідача. Відповідач має у власності автомобіль «Лексус», здійснює поїздки за кордон, а за звітний 2019 рік ним задекларовано 454746,00 грн. Твердження відповідача про те, що він приймає участь в утриманні дитини нічим не підтверджено та не відповідає дійсності. Стосовно збиткової діяльності відповідача та відсутності накопичень позивачка вказує, що при цьому у 2020 році відповідач подорожував на відпочинок за кордон. Видана ТОВ «СС КОЗІ БАР ГРУП» довідка містить дані про дохід відповідача з 15.07.2020 року, а не з початку 2020 року, крім того, ця довідка підтверджує розмір заробітної плати, а не розмір отриманого відповідачем прибутку за 2020 рік загалом. Розмір оренди у сумі 7000,00 грн. є вищім ніж нібито єдиний отримуваний відповідачем дохід у вигляді мінімальної заробітної плати, що спростовує твердження відповідача про відсутність в нього накопичень. Матеріали виконавчого провадження підтверджують невиконання відповідачем свого батьківського обов`язку з утримання дитини та спростовують його твердження про те, що він приймає участь в утриманні дитини. Позивачка також звертає увагу, що відповідач є особою працездатного віку та інших утриманців не має. 10.03.2021 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача у яких зазначено, що позивачка посилається на необхідність нести додаткові витрати на дитину для підтримання її здоров`я, а також витрати на заняття англійською мовою і карате, проте позивачка самостійно визначила спосіб отримання дитиною додаткової освіти, що не може бути безумовною підставою для стягнення таких додаткових витрат з відповідача автоматично, оскільки відповідач має інші погляди щодо розвитку дитини. Крім того, позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Позивачка є лікарем-стоматологом і отримання нею заробітної плати у розмірі 4000,00 грн. в приватному закладі має на меті введення суду в оману щодо доходів та створення враження про скрутне фінансове становище. Відповідач зазначає, що позивачка має дохід у розмірі 28000,00 грн. щомісячно, адже саме про таку суму позивачка повідомляла відповідачу під час фактичних сімейних відносин. Відпочинок відповідача за кордоном не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки відсутні докази розміру витрат на поїздки, крім того, такі відпочинки були подарунками. Наявність у відповідача двох автомобілів не може бути ознакою спроможності відповідача сплачувати аліменти у розмірі 10000,00 грн., оскільки одному автомобілю 19 років і він знаходиться у несправному стані та не використовується за призначенням, а Лексус - 2007 року випуску та його вартість за даними сайтів з продажу автомобілів становить 350000,00 грн. Третя особа у справі своїм правом на подання письмових пояснень з приводу пред`явленого позову та стосовно відзиву, не скористалась. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.12.2010 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2011 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2012 року, шлюб між подружжям було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно рахунку-акту від 14.07.2020 року за медичні послуги отримані [PERSON] в ТОВ МЦ «Добробут-Поліклініка» позивачка сплатила 8809,00 грн. За змістом довідки ТОВ «Провідна європейська стоматологія» від 17.06.2020 року позивачка працює у зазначеній установі і її дохід за період з 02.03.2020 року по 31.05.2020 року склав 2307,69 грн. В період з квітня 2020 року по травень 2020 року надавалась відпустка без збереження заробітної плати. За змістом довідки ТОВ «Провідна європейська стоматологія» від 10.12.2020 року позивачка працює у зазначеній установі і виплачений їй дохід за період з 01.06.2020 року по 30.11.2020 року склав 16824,50 грн. Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку №575 від 19.11.2012 року, він виданий на сім`ю з чотирьох осіб, в тому числі стосовно позивачки та її неповнолітньої дитини, на кімнату [ADDRESS] . За наявними в матеріалах справи даними, відповідач є фізичною особою-підприємцем, а також співзасновником та керівником ТОВ «СС КОЗІ БАР ГРУП» (а.с. 23-28). Відповідно до інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві, за відповідачем зареєстровано два автомобілі: Лексус, 2007 року випуску, з 20.09.2019 року, та БМВ, 2002 року випуску, з 28.02.2019 року. Згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, протягом 2016-2020 року відповідач здійснював поїздки за кордон до Шарм Ель Шейху , Варшави (2 рази), Анталії (2 рази), Хургади (2 рази), Ларнаки, Шарджа, Батумі, Тбілісі. За даними Головного управління ДПС у м. Києві, відповідачем, як фізичною особою-підприємцем задекларовано суму доходу за: звітний податковий період «2018 рік» - 64700,00 грн.; звітний податковий період «2019 рік» - 454746,00 грн. За змістом управлінського звіту щодо стану фінансового результату ФОП [PERSON] , за період 01.01.2020 - 31.12.2020, дохід від продажів склав 943812,00 грн., витрати - 1313526,45 грн., чистий дохід - мінус 369714,45 грн., чистий дохід на місяць - мінус 30809,54 грн. Відповідно до звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форми №Д5 (річна) за 2020 рік, сума чистого доходу (прибутку), заявлена у податковій декларації відповідача становить 57784,00 грн. За змістом довідки ТОВ «СС КОЗІ БАР ГРУП» від 07.12.2020 року, відповідач працює у товаристві з 15.07.2020 року та на час видачі довідки займає посаду директора. Дохід відповідача за період з 15.07.2020 року по 07.12.2020 року склав 22826,09 грн. Згідно довідки ТОВ «СС КОЗІ БАР ГРУП» від 07.12.2020 року, товариство станом на 07.12.2020 року не отримувало доходу протягом періоду діяльності. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженні об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - [PERSON] від 05.12.2020 року, за вказаними параметрами запиту відсутні відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів не рухомого майна та Державному реєстрі Іпотек. Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2020 року відповідач, як орендар, уклав договір оренди житлового приміщення №1, предметом якого є оренда квартири [ADDRESS] , розмір орендної плати становить 7000,00 грн. щомісячно. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За змістом ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При вирішенні спору питання про наявність змін у сімейному стані платника та/або одержувача аліментів, стану їх здоров`я сторонами справи не доводилось та відповідних посилань позивач та/або відповідач не мали. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтями 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Об`єктивно на теперішній час розмір аліментів визначений за рішенням суду від 16.12.2011 року в сумі 600,00 грн. щомісячно, не є достатнім та необхідним для гармонійного розвитку дитини шкільного віку, про що у своєму позові наголошує позивач, та не заперечує відповідач, указуючи, що розмір аліментів має бути визначений на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір по суті, суд на підстави наданих сторонами доказів дослідив питання наявності обставин на підтвердження зміни матеріального стану відповідача у бік його покращення та дійшов висновку, що з часу прийняття судового рішення про стягнення з відповідача аліментів матеріальний стан платника аліментів поліпшився, що є підставою для збільшення розміру аліментів, ураховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, після прийняття судом рішення від 16.12.2011 року про стягнення аліментів у сумі 600,00 грн., відповідач набув статусу фізичної особи-підприємця (02.03.2018 року), став співзасновником та директором ТОВ «СС КОЗІ БАР ГРУП» (липень 2020 року), набув у власність автомобіль Лексус (20.09.2019 року) та автомобіль БМВ (11.06.2019 року), систематично відвідує курортні міста світу. Відповідне свідчить про наявність зміни матеріального стану відповідача у бік його покрашення після прийняття рішення суду про стягнення аліментів, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів визначених раніше за рішенням суду. Узагальнюючі дані свідчать, що як фізична особа-підприємець відповідач задекларував дохід за 2018 рік в сумі 64700,00 грн., за 2019 рік - 454746,00 грн., а за 2020 рік фінансовий результат роботи ФОП мав від`ємне значення. Товариство, у якому відповідач є співзасновником, протягом своєї діяльності доходу не отримувало, при цьому як директор цього товариства відповідач отримував заробітну плату після утримання податків в розмірі 4025,00 грн. Відповідач стверджує, що лише отримання мінімальної заробітної плати є його доходом. При цьому, частина 3 ст. 182 СК України чітко вказує, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У даному випадку суд звертає увагу, що місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , відповідно він має право користування зазначеною квартирою, натомість відповідач уклав договір оренди та винаймає інше житло сплачуючи за нього 7000,00 грн. щомісячно. Будь-які обставини неможливості проживання за адресою місця реєстрації та необхідність у такому випадку витрат на оренду квартири відповідач суду не повідомив, при цьому зазначена сума орендних платежів перевищує його заробіток у вигляді мінімальної заробітної плати, тим більше, що відповідач стверджує про відсутність у нього накопичень. Також наявність витрат відповідача що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерело походження коштів для їх оплати, вказують дані про його систематичний закордонний відпочинок, зокрема у 2020 році. Крім того, у цьому контексті суд приймає до уваги, що наявність у відповідача на праві власності двох автомобілів також вимагає здійснення ним витрат на їх утримання, тож суд враховує і тягар утримання відповідного наявного у відповідача рухомого майна. З урахуванням встановлених обставин суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у розмірі мінімальної заробітної плати, а враховує також наявність у нього майна, корпоративних прав, витрат на відпочинок та оренду житла і тягар утримання двох належних йому автомобілів. Визначаючи розмір до якого мають бути збільшені стягнуті за рішенням суду аліменти, суд ураховує працездатний вік платника аліментів, відсутність на утриманні інших осіб, наявність на праві власності цінного рухомого майна, доходи відповідача, його систематичні поїздки на закордонний відпочинок, при цьому ураховує об`єктивне зменшення доходів у зв`язку із запровадженим в державі карантином та вважає, що розмір аліментів в сумі 3000,00 грн. буде відповідати як інтересам дитини, так і можливостям його батька, відповідача у справі, і такий розмір аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав відповідача та захистом прав дитини, обов`язок по утриманню якого покладений на нього як батька та позивачку. На думку суду, саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін у справі та чинному законодавству, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, ураховуючи також рівність обов`язку матері по забезпеченню дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial