Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована, але не проживає колишня співмешканка сина позивача [PERSON], однак з січня 2012 року відповідач там не проживає. Права позивача порушуються в зв'язку з реєстрацією відповідача у її жилому приміщенні, оскільки вона позбавлена можливості отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Відповідач не є та не була членом сім'ї позивача. В добровільному порядку вона не бажає скасувати реєстрацію. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вимогами про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію. Ухвалою суду від 03.11.2014 позовна вимога про зобов'язання відповідача до вчинення дій залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, тобто за клопотанням позивача. Позивач в судовому засіданні підтримала позовну вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право на користуванням жилим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином за місцем реєстрації та за адресою вказаною в позові, як фактичне місце проживання. Враховуючи зазначені обставини суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом на право власності на жилий будинок від 01.04.1988 (а.с.4). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки виконкому Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 27.08.2014 №471 відповідач [PERSON], 1980 р.н. зареєстрована в будинку позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно акту від 27.08.2014, затвердженого в.о.сільського голови Серебринецької сільської ради П.М. Майструк, комісія в складі секретаря сільської ради, землевпорядника сільської ради та спеціаліста сільської ради, в присутності жителів двох села: [PERSON] та [PERSON], провела обстеження будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] та встановила, що відповідач та її двоє дітей з січня 2012 року по день обстеження за даною адресою не проживають (а.с.6). Згідно записів домової книги на будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON], [INFO] зареєстрована в даному жилому приміщенні з 25.10.2011. Допитані в судовому засіданні, в якості свідків секретар сільської ради [PERSON] та жителька села [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] проживала в домі позивача лише кілька місяців. Ні в домі позивача, ні на території села вона уже не проживає і вже досить тривалий час. Прибула вона восени, а залишила їх дім в січні, наступного року. Статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. В позові та в судовому засіданні позивач стверджувала ту обставину, що її син не реєстрував шлюб з відповідачем. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зміст положень вказаних вище норм права, а також встановлені обставини, зокрема те, що відповідач з 2012 року не проживає в будинку позивача та те, що вона не є співвласником даного майна та, як зазначає позивач не була та не є членом її родини, свідчать про законність вимог позивача, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved