Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25.01.2016 року було розірвано. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року відповідач життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, жодного разу не поцікавився її справами та станом здоров'я, самоусунувся від її виховання. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, наполягала на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлений шляхом направлення судових повісток та опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області до судового засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв'язку з чим, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25.01.2015 року був розірваний. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, ч.1 ст. 12 ЗУ " Про охорону дитинства " встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання юридичного обов'язку по вихованню своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дитиною, не створює умов отримання нею освіти, не цікавиться долею доньки, матеріально не допомагає. Частина 5 ст. 19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Відповідно до висновку № 40-02/15 від 22.01.2018 року Військово-цивільна адміністрація м. Торецьк Донецької області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] навчається у Навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» №1 Торецької міської ради Донецької області. З акту, складеного навчальним закладом вбачається, що з 2013 року [PERSON] жодного разу до дитячого садка і до школи не приходив, навчанням доньки не цікавиться. При складанні акту та опитуванні сусідів позивача встановлено, що з 2015 року [PERSON] вихованням доньки [PERSON] не займається і взагалі не приходить до неї. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов'язки щодо своєї дитини судом не встановлено. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідача вплине на інтереси дитини, яка не отримує від свого батька необхідної уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно з ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Проаналізував всі обставини справи, суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та взагалі протягом тривалого часу не спілкується з дитиною. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення [PERSON] від обов'язків по вихованню доньки, оскільки він розуміє свою поведінку та не зважаючи на це, продовжує свідомо нехтувати своїми батьківськими обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. Позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач, будучи батьком ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved