Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, 29 грудня 1997 р. між [PERSON] , а також від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] (надалі-Відповідачі), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір був зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття». У теперішній час втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаного Договору, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру на ім`я відповідача вже не існують, тому що залишились на товарній біржі, при реєстрації угоди купівлі продажу. А сама Товарна біржа «Нове століття», відповідно до відомостей розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, припинена, як юридична особа. Необхідність визнання вказаного договору купівлі продажу дійсним викликана також тим, що договір купівлі - продажу квартири, зареєстрований на Товарній Біржі «Нове століття» як правовстановлюючий документ не відповідає сучасним вимогам законодавства і тому потребує здійснення процедури визнання його дійсним. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 29 грудня 1997 р. між [PERSON] , а також від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований на Товарній біржі «Новый век» (а.с.7). Також позивачем надано копію технічного паспорту на вказану квартиру, на титульній сторінці якого, вказані нові власники, зокрема [PERSON] , та [PERSON] . За вказаним договором, а саме п.3 квартира продана за 5745,00 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на Товарній біржі «Нове століття». З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної. Суд вказує, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957-ХІІ від 10.12.1991р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, листом Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року роз`яснено, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Між тим, на підставі ст.15 Закону України "Про товарну біржу" зазначений Договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачу у розпорядженні власністю, оскільки, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року біржова угода (правочин) вважається укладеною з моменту її реєстрації на товарній біржі та у цьому разі набирає юридичної сили, тому суд уважає за можливе визнати даний Договір дійсним, оскільки такий був цілком виконаний кожною із сторін, які домовилися щодо усіх його істотних умов, жодна із сторін спеціально не ухилялася від нотаріального посвідчення даного Договору, ні однією із сторін даний Договір не оспорюється та можливість його нотаріального посвідчення втрачена. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. Також, відповідно до п. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «;Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що після здійснення купівлі-продажу квартири, сторони фактично виконали умови угоди: продавці отримали гроші, а позивачка почала фактично користуватись квартирою, що підтверджує правомірність та дійсність укладеної угоди. З огляду на встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, відбулося повне виконання договору. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , викладені у позовній заяві підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved