Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації, держави Ізраїль неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Краматорського міського суду від 17.02.2010 року був розірваний. Від цього шлюбу у них є неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки. Відповідач з дитиною не спілкується, не приймає участі в його вихованні та житті. За рішенням Краматорського міського суду від 13.11.2012 року з відповідача стягнута неустойка за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 10987,89 грн., яку він до теперішнього часу не сплатив. Крім того, аліменти відповідач сплачує не регулярно і не у повному обсязі. Її батько мешкає та працює в Ізраїлі. На даний час в Російській Федерації відкривається філія його підприємства та її запрошують на роботу з наданням житла та повного соціального та медичного пакету. Вона зверталася до відповідача з проханням надати їй з дитиною дозвіл на виїзд за кордон, але відповідач добровільної згоди на це не дає. Просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини на період з 01 травня 2015 року по 01 травня 2016 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволені заявлених вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, повідомлень про причини неявки від відповідача не надійшло, в зв'язку з чим згідно ст. 224 ЦПК України суд на підставі наявних у справі доказів вважає можливим ухвалити заочне рішення. Позивач надала письмову згоду на ухвалення заочного рішення. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як законні представники без спеціальних повноважень. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.02.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.4). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.3). Дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.5). Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз.2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Конвенцією про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановленні Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Таким чином, законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Судом встановлено, що виїзд неповнолітньої дитини позивачки за кордон України не суперечить інтересам дитини, є доцільним з точки зору виховання дитини, її розвитку та вважає доцільним дозволити тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації, Держави Ізраїль, у супроводі його матері, без згоди та супроводу батька на період з 01.05.2015 року по 01.05.2016 року.

Outcome: approved