Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким стягнути з ТОВ «Електромонтаж 410» на його користь середній заробіток за час затримки у здійсненні розрахунку при звільненні в сумі 8\~380 грн. 18 коп.. Свої вимоги мотивував тим, що Крюківським районним судом м. Кременчука було винесено рішення від 13.06.2016 року по цивільній справі № 537/2381/16-ц, яким задоволено його позов до TOB «Електромонтаж-410» та вирішено стягнути з TOB «Еелектромонтаж-410» на його користь заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 17 590, 46 грн., середній заробіток за час затримки у здійсненні розрахунку при звільненні у розмірі 4 972,20 грн., 4000 грн. витрат на правову допомогу та 10 000 грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23.08.2016 року було частково задоволено апеляційну скаргу TOB «Електромонтаж-410», рішення Крюківського районного суду від 13.06.2016 року в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким його позов задоволено частково, вирішено стягнути на його користь з TOB «Електромонтаж-410» заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 7\~965,09 грн., середній заробіток за час затримки у здійсненні розрахунку при звільненні у розмірі 4 945,72 грн., 1000 грн. моральної шкоди. В іншій частині рішення залишено без змін. Вказаними рішеннями суду встановлено наступні обставини. 16 вересня 2015 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Електромонтаж-410» на посаду електромонтажник силових мереж та електроустановок 3 розряду. 07.04.2016 року його було звільнено з роботи за угодою сторін відповідно до наказу № 75-к від 15.09.2015 року, про що було здійснено відповідний запис в трудовій книжці. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Однак, в порушення вказаної норми закону при звільненні його з роботи, повний розрахунок із з ним здійснено не було. Станом на 24.05.2016 року заборгованість Відповідача по заробітній платі складала 10 575, 15 грн. Враховуючи частковий розрахунок по заборгованості, апеляційним судом встановлена загальна, кінцева сума заборгованості по зарплаті на день винесення рішення - 23.08.2016 року в розмірі 7 965, 09 грн.. Апеляційним судом Полтавської області, який розглядав справу в меж заявлених позовних вимог, було стягнуто з ТОВ «Електромонтаж-410» на його користь середній заробіток за період затримки при звільненні, з 08.04.2016 року по 24.05.2016 року, на який припадало 36 робочих днів. За цей період, відповідно до рішення суду підлягало до стягнення 170, 66 грн. * 36 днів = 6143, 76 грн., а без урахування податків та зборів - 4 945, 72 грн.. Враховуючи встановлені та проведені в рішенні суду розрахунки, його середньоденний заробіток склав 137, 38 грн.. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Остаточний розрахунок по заборгованості, яка підтверджена судовим рішення апеляційної інстанції в розмірі 7 965, 09 грн., було здійснено Відповідачем лише 19.08.2016 року. Враховуючи вищевикладене, вважає, що він має право на стягнення з Товариства середнього заробітку за час затримки при звільненні за період (розрахунковий) з 25.05.2016 року (наступний день після періоду за який середній заробіток вже стягнуто) по 19.08.2016 року (день розрахунку) в сумі 8 380,18 грн., а тому він звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені в ньому. Представник відповідача ТОВ «Електромонтаж 410» в судове засідання повторно не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Відповідно до наказу № 75-к від 15.09.2015 року, з 15.09.2015 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Електромонтаж 410»на посаду електромонтажника силових мереж електроустаткування 3 розряду. Наказом №27 к від 07.04.2016 року, 07.04.2016 року [PERSON] звільнений з займаної посади за згодою сторін у відповідності до ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, заочним рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 13.06.2016 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з ТОВ «Електромонтаж-410» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 17\~590 грн. 46 коп., середній заробіток за час затримки у здійсненні розрахунку при звільненні у розмірі 4 972 грн. 20 коп., 4000 грн. витрат на правову допомогу та 10 000 грн. маральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2016 року рішення Крюківського районного суду Полтавської області від 13.06.2016 року в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди скасовано та ухвалене в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Електромонтаж-410» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 7 965,09 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 945,72 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Як вбачається із вказаних судових рішень, з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах пред»явлених позивачем позовних вимог, а саме за період з 08.04.2016 року по 24.05.2016 року, а не по день фактичної виплати позивачу сум, які йому належать від підприємства при звільненні. Між тим, як вбачається з позовної заяви та тверджень представника позивача, які жодним належним доказом не спростовані, ТОВ «Електромонтаж-410» виплатило позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, яка була підтверджена рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2016 року в сумі 7 965,09 грн., 19.08.2016 року. Тобто, період протягом якого відповідач не виплачував належні позивачу від підприємства кошти при звільненні, додатково до періоду з 08.04.2016 року по 24.05.2016 року, за який рішенням суду на користь позивача стягнуто середній заробіток, складає 61 робочий день, з 25.05.2016 року по 19.08.2016 року. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю" непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем суду не надано жодного належного доказу того, що невиплата [PERSON] належних йому від підприємства сум у строки, зазначені у ст..116 КЗпП України, відбулась не з вини відповідача. Згідно п.32 Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а п.3 розділу ІІІ визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. П.8 розділу ІV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Як вбачається з рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2016 року з ТОВ «Електромонтаж-410» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 08.04.2016 року по 24.05.2016 року, на який припало 36 робочих днів, в сумі 4\~945,72 грн. без урахування податків. Тобто вказаним рішенням апеляційного суду Полтавської області встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача, без урахування податків складає 137 грн. 38 коп.. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто за період з 25.05.2016 року по 19.08.2016 року, що складає 61 робочий день, виходячи із середньоденного заробітку позивача, який склав 137 грн. 38 коп., тобто у розмірі 8\~380 грн. 18 коп (61 х 137 грн. 38 коп.). Оскільки позов підлягає задоволенню, то на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved