Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, шляхом направлення 10.10.2019 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 16.10.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.10.2005 між ними зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачем не склалось, він твердо переконався, що вони різні люди і мають різні погляди на життя та життєві цінності. Подружні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. В лютому 2018 року відповідач покинула своє місце проживання та дітей, проживає на даний час з іншим чоловіком у м. Києві, фактично утворила нову сім`ю. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 18.10.2019 позовна заява була залишена без руху, оскільки була подана з порушенням вимог ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 29 жовтня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви, після чого провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 01 листопада 2019 року, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 27 грудня 2019 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати у його відсутність. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою від 08.01.2020 на конверті про невручення з причин "за зазначеною адресою не проживає", який направлявся з судовою повісткою рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 44), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавала. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області, актовий запис №22, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.10.2005 виконкомом Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області (а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.01.2006 виконкомом Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.07.2008 виконкомом Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області (а.с. 8-9). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають, спору про місце проживання дітей не має. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не надала суду заяву про залишення або відновлення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанції №0.0.1488855024.1 від 10.10.2019 (а.с. 1), останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" станом на день звернення до суду з позовом, що підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved