Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із заявою, в якій просила визнати безвісно відсутнім свого сина [PERSON], вказавши заінтересованою особою [PERSON] територіальну громаду в особі виконкому [PERSON] міської ради Луганської області. В обґрунтування заяви вона зазначила, що зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Шевченка, 25/51. Разом з нею в цій квартирі зареєстрований її син [PERSON], якого за вироком Кремінського районного суду Луганської області у справі № 1-12/2011 від 13.01.2011 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 115 ч. 2 п. 12, 301 ч. 1 КК України до 14 років позбавлення волі, відбувати яке його було спрямовано до Краснолуцької виправної колонії № 19, що розташована за адресою: Луганська область, м. Вахрушево-2 (теперішня назва Боково-Хрустальне), вул. Миру, 20. На даний момент зазначена колонія знаходиться на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У 2014 році у звязку з початком антитерористичної операції її звязок із сином було перервано, оскільки було перервано телефонне та поштове сполучення з територією, на якій розташована колонія, останні листи від сина їй надходили ще у лютому 2014 року. Відтоді та до цього часу місцезнаходження та доля сина їй невідома, поїхати та зясувати це вона не може через незадовільний стан здоровя, скрутне матеріальне становище та звичайний людський страх. У березні 2018 року [PERSON] вирішила приватизувати квартиру, в якій вона зареєстрована та проживає, однак їй стало відомо, що зробити це неможливо без зняття її сина з реєстрації. У звязку з цим заявник просить визнати безвісно відсутнім свого сина [PERSON], [INFO], з лютого 2014 року за адресою його останнього місця проживання: [INFO]. Заявник у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві, зазначивши, що звязок із сином підтримувала до лютого 2014 року, після того інформації щодо його місцезнаходження не має, поїхати на тимчасово окуповану територію не має можливості. Представник заінтересованої особи [PERSON] міської ради Луганської області у судове засідання не зявився, кремінський міський голова [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності повноважного представника заінтересованої особи, а також зазначив, що проти задоволення вимог заявника [PERSON] міська рада не заперечує. Заслухавши заявника,\~повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~293\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матірю [PERSON], який народився 20 квітня 1992 року у м. Кремінна Луганської області. Заявник разом із сином зареєстрована за адресою: [INFO]. Зазначені обставини підтверджуються паспортом заявника, свідоцтвом про народження серії ІV-ЕД № 478735 та довідкою виконавчого комітету [PERSON] міської ради Луганської області № 673 від 13.03.2018 (а.с. 6-7, 8, 9). Відповідно до акту обстеження соціально-побутових умов проживання від 23.03.2018 заявник [PERSON] разом із сином [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], однак її син з 2011 року фактично за вказаною адресою не проживає (а.с. 16). Згідно з вироком Кремінського районного суду Луганської області від 13 січня 2011 року у кримінальній справі № 1-12/2011 [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 115 ч. 2 п. 12, 304 ч. 1 КК України, та засуджено із застосуванням ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 14 років позбавлення волі, відбувати яке його було спрямовано до Краснолуцької виправної колонії № 19, що була розташована за адресою: Луганська область, м. Вахрушево-2 (теперішня назва Боково-Хрустальне), вул. Миру, 20 (а.с. 10-15, 38). Як вбачається з постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 місто Вахрушеве Краснолуцької міської ради Луганської області було перейменовано на місто Боково-Хрустальне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014\~\~тимчасово, на строк, що закінчується через один рік з дня набрання чинності Законом України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей", запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей).\~\~ Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до\~\~Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.\~\~\~\~ Відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIIІ від 18.01.2018 одним із наслідків збройної агресії Російської Федерації як держави-окупанта проти України стала тимчасова окупація частини території України. Стосовно цих територій встановлено особливий порядок вїзду та виїзду осіб, які здійснюються через відповідні контрольні пункти. Функціонально відповідальна за управління тимчасово окупованими територіями України окупаційна адміністрація Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України. Таким чином, м. Боково-Хрустальне (минула назва Вахрушеве) Луганської області, де знаходиться Краснолуцька виправна колонія № 19, в яку для відбування призначеного за вироком Кремінського районного суду Луганської області був направлений [PERSON], розташоване на тимчасово окупованій території України, де законні органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Знаходження на цій території може бути небезпечним для здоровя та життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість на цій території не забезпечуються державою Україна, що підтверджується Постановою Верховної Ради України «Про\~Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"» № 462-VIII\~від 21.05.2015. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявник [PERSON] дійсно не має можливості виїхати до сина та встановити з ним телефонний чи поштовий звязок, оскільки останній відбуває покарання на тимчасово окупованій території України. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що у місці постійного проживання сина заявника [PERSON] більше року відсутні відомості про місцеперебування останнього, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та визнати його безвісно відсутнім за останнім відомим місцем проживання, що необхідно заявнику для оформлення приватизації квартири. В той же час, оскільки останні відомості про місцеперебування [PERSON] відповідно до заяви та пояснень його матері [PERSON] у судовому засіданні були отримані у лютому 2014 року, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] безвісно відсутнім з 01 березня 2014 року, у звязку з чим задовольнити заяву частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial