Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно. У позові вказала, що рішенням одинадцятої сесії четвертого скликання [PERSON] сільської ради від 05.03.2004 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,01 га під будівництво гаража за адресою : с. Засулля Лубенського району, вул. Костенюк, 29. На підставі даного рішення 19 листопада 2004 року вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №034849 з цільовим призначенням індивідуальне гаражне будівництво. 27.03.2002 року їй було виготовлено проект на забудову земельної ділянки індивідуальному забудовнику, підписаний всіма відповідними особами, погоджений з [PERSON] сільською радою та з Головним архітектором виконавчого комітету Лубенської районної ради. Після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку в 2004 році вона, відповідно до проекту, збудувала гараж. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 11.10.2016 року на гараж було присвоєно адресний номер 29 «б». У вересні 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за проведення робіт без належних дозволів. Штраф було сплачено 16.09.2016 року. Також у вересні 2016 року позивач звернулася до Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації: "Будівництво індивідуального гаража по вул. Костенюк,29 «б» в с.Засулля Лубенського району Полтавської області". Подані матеріали були повернуті позивачу з тих підстав, що вказаний обєкт є самочинно побудованим, а тому відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію такого обєкту проводиться після визнання права власності на нього у судовому порядку. На підставі викладеного, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Позивач та її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, вважають їх правомірними, наполягають на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Лубенського району Полтавської області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечув. Представник відповідача - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, покладається на розсуд суду. Заслухавши позивача, її представника, представника [PERSON] сільської ради, дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням одинадцятої сесії четвертого скликання [PERSON] сільської ради від 05.03.2004 року позивачу [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,01 га під будівництво гаража за адресою : с.Засулля Лубенського району, вул. Костенюк, 29. На підставі даного рішення 19 листопада 2004 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №034849 з цільовим призначенням індивідуальне гаражне будівництво (а.с.12). 27.03.2002 року [PERSON] було виготовлено проект на забудову земельної ділянки індивідуальному забудовнику, підписаний всіма відповідними особами, погоджений з [PERSON] сільською радою та з Головним архітектором виконавчого комітету Лубенської районної ради (а.с.7). Після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку в 2004 році, як стверджує позивач, вона, відповідно до проекту, збудувала гараж. Відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 11.10.2016 року на гараж було присвоєно адресний номер 29 «б» (а.с.8). У вересні 2016 року позивач звернулася до Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації: "Будівництво індивідуального гаража по вул. Костенюк,29 «б» в с.Засулля Лубенського району Полтавської області". Судом встановлено, що подані матеріали були повернуті позивачу, з тих підстав, що вказаний обєкт побудовано без відповідного дозвільного документу, тобто є самочинно побудованим. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію такого обєкту проводиться після визнання права власності на нього у судовому порядку. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Оскільки спірний гараж був побудований без документа, який дає право виконувати будівельні роботи він є самочинно побудованим. Відповідно до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності. Таким чином, вказаний адміністративний порядок прийняття в експлуатацію обєктів будівництва діяв до 31.12.2015 року. Відповідно до норм законодавства, чинних на час звернення позивача з декларацією у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта (п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року). Беручи до уваги вищевикладене, на момент розгляду справи законодавством не встановлено адміністративного порядку розгляду спірного питання, а тому звернення [PERSON] до суду з цим позовом є обґрунтованим. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст.376 ЦК України). Судом встановлено, що спірний гараж побудовано позивачем на власній земельній ділянці, призначеній для індивідуального гаражного будівництва. Законність рішень [PERSON] сільської ради про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки та присвоєння адресного номера гаражу підтверджено рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.07.2013 року у справі № 1618/5010/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання рішень незаконними та їх скасування. Крім того, судом встановлено, що будівництво гаража проведено відповідно до проекту забудови земельної ділянки індивідуального забудовника для будівництва індивідуального гаража, погодженого головним архітектором Лубенського району та [PERSON] сільською радою (а.с.7). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач побудувала гараж на власній земельній ділянці, при його будівництві були дотримані вимоги чинного законодавства, таке будівництво не порушує права інших осіб, при зверненні до компетентного органу щодо введення в експлуатацію цього обєкту позивачу було відмовлено в звязку з відсутністю дозволу на його будівництво, а тому позов про визнання права власності на цей гараж підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved