Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

22 серпня 2017 року АТ "Дельта Банк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 червня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви\~№011-02005-210613, відповідно до якого останній було відкрито картковий рахунок №26255908880779 в національній валюті України гривні та встановлено ліміт Кредитної лінії в розмірі 23500,00 грн. Відповідач скористалась Кредитною лінією, проте не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 06.06.2017 виникла прострочена заборгованість в розмірі 51865,88 грн., де прострочене тіло кредиту 28143,93 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 23721,95 грн. Так як добровільно повертати кошти відповідач не бажає, тому позивач просить стягнути з відповідача в свою користь 51865,88 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Позивач подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала письмову заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності та відсутності позивача, позов не визнає, просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності, у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування заперечень подала до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що до матеріалів позовної заяви позивач не долучив Правил обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20.03.2013 №14, які є складовою та невідємною частиною Пропозиції про укладення договору кредитної лінії, а отже, не довів, на яких саме умовах був укладений цей договір, строк дії договору, порядок його пролонгації та нарахування пені. Зазначила, що АТ «Дельта Банк» надав позивачу кошти на банківську картку у вигляді відновлювальної кредитної лінії, строк дії ліміту якої відповідно до Пропозиції складав 364 календарних дні, останні кошти вона отримала 05.05.2014 в межах цього строку, останній платіж внесла 16.04.2014 в розмірі 1590,00 грн. В подальшому договір не пролонговувався, строк дії договору закінчився 21 червня 2014 року. Оскільки позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, так як звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості лише 22 серпня 2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково у звязку з наступним. З копії заяви позичальника від 21 червня 2013 року №011-02005-210613 вбачається, що АТ «Дельта Банк» відкрив відповідачу [PERSON] картковий рахунок № 6255908880779 в національній валюті України гривні та встановлено ліміт Кредитної лінії в розмірі 23500,00 грн. (а.с.5). З розрахунку ціни позову вбачається, що станом на 06.06.2017 за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 51865,88 грн., де прострочене тіло кредиту 28143,93 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 23721,95 грн. (а.с.4). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представник відповідача вказував на те, що сплив строк позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно із ч. 5\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 у справі № 6-31цс15. Судом встановлено, що відповідно до п. 2.4. частини 3 заяви №011-02005-210613 кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п.2.4 частини 2 Пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у Пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції. Оскільки сторонами у договорі не погоджено інший строк позовної давності, то відповідно до\~статті 257 ЦК України\~застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Судом встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості внесено [PERSON] 16 квітня 2014 року, а позов про стягнення заборгованості поданий позивачем до суду лише 22 серпня 2017 року, в зв'язку з чим позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів. Частинами 4, 5\~ст. 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В зв'язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимога АТ "Дельта Банк" про стягнення із відповідача заборгованості 28143,93 грн. простроченого тіла кредиту не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.\~\~\~\~ Крім того, враховуючи, що позивач подав позов до суду про стягнення заборгованості 22 серпня 2017 року, суд вважає за необхідне застосувати до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за відсотками позовну давність у три роки, у звязку з чим задовольняє вимогу щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за відсотками за період з 01 вересня 2014 року по 02 червня 2017 року в розмірі 20606,30 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судові витрати, що підтверджується документально (а.с.1), пропорційно до розміру задоволених вимог та стягує їх в користь позивача в розмірі 635,68 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial