Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] 27 січня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача Дніпропетровської міської ради про продовження строку для прийняття спадщини і надання додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що [INFO] року померла його (позивача) мати [PERSON], що мала на праві власності ? частину квартири [ADDRESS], заповіт на сина на вказану на частину свого майна не залишила. Позивач хотів своєчасно подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, але своєчасно не зробив це, бо був не обізнаний, не є фахівцем в галузі права та отримав не вірну консультацію стосовно спадщини, тому термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття вказаної спадщини пропустив. Вважає, що термін для подачі заяви про прийняття спадщини пропущений з поважних причин: вважав, що спадщину прийняв і так, відсутність відомостей, не обізнаність. Враховуючи наведене, позивач просив продовжити строк для прийняття спадщини, надати додатковий термін для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті матері, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивач не надав суду доказів того, що строк на прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, не обізнаність не є підставою продовження терміну для прийняття спадщини, в спірній квартирі позивач не мешкав, так як має своє житло, де він і зареєстрований, доказів того, що позивач доглядав за матір'ю також не надано, підстав для задоволення позову немає. Вважає вимоги не обґрунтованими і просив в їх задоволенні відмовити Третя особа державний нотаріус Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Меньшикова К.О. в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, в своєму листі до суду вказала, що з позовом фактично згодна, не заперечує проти спірного питання, її права та інтереси не зачіпаються, просила справу розглянути без неї та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та не підлягаючим задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 15 серпня 1958 року позивач [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON]; батьки позивача отримали житло, мешкали в ньому і в 1993 році приватизували його, отримали свідоцтво від 03 вересня 1993 року, ця квартира [ADDRESS] належала на праві власності батькам позивача, а після смерті батька [PERSON] вказане житло належить позивачу і його матері в рівних частках по ? частині. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], заповіт на сина на вказану на частину свого майна не залишила. Факт родинного зв'язку між померлою та позивачем підтверджується паспортними даними, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про право власності на майно. Позивач хотів своєчасно подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, але своєчасно не зробив це, бо був не обізнаний, не є фахівцем в галузі права та отримав не вірну консультацію стосовно спадщини, тому термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття вказаної спадщини пропустив. 19 листопада 2013 року позивач у встановленому законом порядку подав до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, інший спадкоємець - брат позивача - відмовився від спадщини і написав про це нотаріально посвідчену заяву, інших спадкоємців немає, державний нотаріуса на вказану заяву надав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 листопада 2013 року, де йому (позивачу) було відмовлено в видачі свідоцтва через пропуск строку для подачі заяви для прийняття спадщини. Позивач вважає, що термін для подачі заяви про прийняття спадщини пропущений з поважних причин: вважав, що спадщину прийняв і так, відсутність відомостей, не обізнаність. В добровільному позасудовому порядку питання вирішене не було,виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. У справі спадкоємець своєчасно спадщину не прийняв через те, що не знав, що заяву про прийняття спадщини потрібно подавати до нотаріальної контори на протязі шести місяців після відкриття спадщини, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], заповіт на сина на вказану на частину свого майна не залишила. Позивач мешкає і зареєстрований окремо від житла матері, має свою квартиру, де і мешкає зі своєю сім'єю, позивач своєчасно не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Лише 19 листопада 2013 року позивач у встановленому законом порядку подав до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, інший спадкоємець - брат позивача - відмовився від спадщини і написав про це нотаріально посвідчену заяву, інших спадкоємців немає, державний нотаріус на вказану заяву надав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 листопада 2013 року, де йому (позивачу) було відмовлено в видачі свідоцтва через пропуск строку для подачі заяви для прийняття спадщини. Позивач вважає, що термін для подачі заяви про прийняття спадщини пропущений з поважних причин: вважав, що спадщину прийняв і так, відсутність відомостей, не обізнаність. Належних доказів того, що позивач мешкав зі своєю матір'ю перед її смертю в квартирі за місцем її мешкання та реєстрації, доглядав її, допомогав та інш. суду не надано. Факт фактичного прийняття спадщини не доведено. Перешкод в своєчасному зверненні до нотаріальної контори позивачу ніхто не чинив. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У встановлений Законом шестимісячний термін, згідно ст. 1270 ЦК України, позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, посилаючись на юридичну необізнаність. Суд вважає безпідставними доводи позивача, що відсутність юридичної освіти та невірне розуміння норм цивільного законодавства можуть вважатися поважними причинами для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що він фактично проживав зі спадкодавцем до моменту її смерті, доглядаючи її і тому вважав себе таким, що прийняв спадщину за законом відповідно до п. З ст. 1268 ЦК України. Але позивачем не надано ніяких доказів фактичного проживання разом із спадкодавцем до моменту смерті, оскільки позивач зареєстрований за іншою адресою. З урахуванням вказаного суд вважає, що немає достатньо законних та обґрунтованих підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його матері та встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, починаючи з моменту набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до Дніпропетровської міської ради про продовження строку для прийняття спадщини і надання додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини відмовити. Таким чином позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed