Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що 03.11.2014 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно до складу якого входить 1/2 частка житлового будинку в с. Яланець, Бершадського району Вінницької області, вул. Незалежна, буд. 13. Даний будинок входив до суспільної групи колгоспних дворів та за життя [PERSON], будучи членом колгоспного двору, правовстановлюючий документ на належну їй частку будинку не отримувала. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері та спадщину прийняла, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом з матір ю в одному будинку, однак приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки за життя померла [PERSON] не оформила право власності на належну їй частку житлового будинку. Враховуючи вказані обставини вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 03.11.2014 року, право власності на 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по вул. Незалежності,13 в с. Яланець Бершадського району Вінницької області. Позивач [PERSON], до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача - Яланецький сільський голова також надав на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 01.01.2018 року, ухвалою від 15.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду. З поданих позивачем матеріалів вбачається, що 03.11.2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 305351. Позивачка є дочкою померлої [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері, що підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про укладення шлюбу та довідкою Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області № 1352 від 04.12.2017. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] вчасно прийняла спадщину після смерті матері,оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з спадкодавцем в одному житловому будинку. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивачці було відмовлено та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №55102-31від 14.12.2017 р. Причиною відмови є те, що відсутні відомості та документи, що посвідчують право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд , що знаходиться за адресою: с. Яланець Бершадський район Вінницької області по вул. Незалежності , 13. Згідно довідки, виданої виконкомом Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області №1257 від 07.11.2017 року, станом на 15.04.1991 року до складу двору входили [PERSON], яка померла 03.11.2014 року та [PERSON]. Отже, вказані особи є власниками вказаного будинку у рівних частках по 1/2 кожен, однак, на даний час правовстановлюючий документ відсутній, оскільки члени колгоспного двору не отримували правовстановлюючі документи та не зареєстрували своє право власності у відповідних органах. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ч.1 ст. 1222 цього ж кодексу говорить про те, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, а в ч.1 ст. 1223 визначено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 1ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що згідно довідки, виданої виконкомом Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області №1257 від 07.11.2017 року, станом на 15.04.1991 року до складу двору по вул. Незалежності, 13 в с. Яланець Бершадського району входили [PERSON], яка помер 03.11.2014 року та [PERSON], а тому вказаний житловий будинок належав їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частки. Однак за життя мати позивачки не оформив право власності на належну йому частку вказаного будинку, що унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця першої черги після смерті матері [PERSON]. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270 ЦК України,

Outcome: approved