Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

16 вересня 2014 року позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є - ПАТ «Сведбанк»), та [PERSON] укладено кредитний договір №0307/0508/71-104, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного договору, [PERSON] отримав в кредит грошові кошти у сумі 44000 доларів США. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по [PERSON] купівлі-продажу між Позичальником та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON] з метою придбання: квартири в будинку №19, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кінцевий строком повернення кредитних коштів 19 травня 2028 року включно, зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору 20 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №0307/0508/71-104-Р-1, за умовами якого він зобовязався нести солідарну відповідальність із позичальником перед Банком за виконання зобовязань за кредитним договором в межах суми кредиту за основним зобовязанням, нарахованими процентами, пеню, комісією та іншими платежами передбаченими умовами договору п.п.2,3 [PERSON] поруки. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладений Договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2 [PERSON] відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом із тим, 28 листопада 2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. [PERSON] Клієнт (TOB «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (TOB «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язковий платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме - TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 20.05.2008 №0307/0508/71-104 позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідачі належним чином взятих на себе зобовязань, за укладеним кредитним договором та договором поруки не виконують, у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 01 серпня 2014 року, яка складає: заборгованість за кредитом 24903,96 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 297933 грн. 05 коп.; заборгованість по відсотках 8338,11 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 99751 грн. 14 коп., пеню 1026,93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 12285 грн. 45 коп., яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволені, з підстав в ньому вказаних. Пояснив, що кредит надавався на купівлю квартири. Зобовязання було забезпечене крім поруки ще й іпотекою вказаної квартири. ПАТ «Сведбанк» реалізувало своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу квартири [ADDRESS] (Балакіна) в м. Кривому Розі. Однак коштів від продажу квартири було недостатньо для погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, тому зобовязання не було виконане не в повному обсязі. Грошові кошти від продажу квартири в розмірі 17010,40 дол. США зараховані в рахунок погашення заборгованості [PERSON], що вбачається з наданого розрахунку. В звязку з тим, що зобовязання виконано не в повному обсязі, представник позивач просить стягнути наявну на 01.08.2014 заборгованість з відповідачів солідарно. Вважає, що договір поруки не припинений, оскільки відповідачам була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості, яка виконана ними не була, чим фактично банк змінив строки виконання договору. Та банк вчасно звернувся до суду з позовом. З цих це підстав вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач-1 [PERSON] до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляджу справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення наявне в матеріалах справи. Про причини неявки до суду відповідача -1 [PERSON], суд не має відомостей. Представник відповідачв-2 [PERSON], проти позову заперечував, вважав його виконаним, так як банк реалізував іпотечну квартиру. Підтримав заявлену зустрічну позовну заяву (потім уточнену в редакції від 19.09.2017) до ТОВ «Кредитні ініціативи» про припинення правовідношення та визнання правочину недійсним - договору поруки №0307/0508/71-104-Р-1 від 20 травня 2008 року, яка була залучена судом та обєднана в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову вказав. 20 травня 2008 року укладено кредитний договір (іпотека) №0307/0508/71-104 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" та [PERSON] на придбання нерухомого майна 3-х кімнатної квартириу за адресою [ADDRESS]. У п. 1.1. кредитного договору сказано, що [PERSON] зобовязаний надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 44000 доларів США на строк з 20 травня 2008 року по 19 травня 2028 року включно, та на умовах передбачених цим договором, кредит надається Позичальнику лише після: - надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше між 11% вартості Обєкта нерухомості відповідно до укладеного Позичальником договору купівлі /продажу, зазначеного в п. 1.4 цього договору; - виконання Позичальником Умов п. 3.11 цього договору; укладання іпотечного договору про іпотеку Обєкта нерухомості, зазначеного в п. 1.4. цього договору. У пункті 1.2. кредитного договору сказано, що Кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів на користь [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON] в оплату за договором купівлі/продажу зазначеному у п. 1.4. цього договору. Пункт 1.4.: Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по [PERSON] купівлі-продажу між Позичальником та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] з метою придбання: квартири в будинку №19, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також у пункті 2.1. Забезпеченням виконання зобовязань Позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користуванням кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, повязаних з одержанням виконання, виступає іпотека обєкта нерухомості, що придбається Позичальником за договором купівлі-продажу (далі заставне майно або предмет іпотеки). Умови передачі обєкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюється чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між Банком і Позичальником (іпотечний договір). З вище вказаного слідухє, що між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» укладений Іпотечний договір №0307/0508/71-104-2-1 від 20 травня 2008 року у пункті 1. іпотечного договору зазначено, що цим договором забезпечується належне виконання згідно кредитного договору №0307/0508/-104 від 19 травня 2008 року, який укладеним між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем. Далі у п. 2. цього іпотечного договору вказано, що на забезпечення основного зобовязання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю майно: 3-х кімнатну квартиру , [ADDRESS] загальною площею 61,9 кв. м. житлова площа 44,8. Також у пункті 5. За згодою сторін предмет іпотеки оцінюють в 49 000.00 доларів США. Тобто з усіх цих пунктів Кредитного договору №0307/0508/71-104, та Іпотечного договору №0307/0508/71-104-2-1 від 20 травня 2008 року видно, що кредит отриманий на купівлю 3-х кімнатної кварти у сумі 44 000.00 доларів США, та квартира була передана [PERSON] [PERSON] акціонерному товариству "Сведбанк", як забезпечення повернення грошових коштів у сумі 44000 доларів США, та на погашення процентів, неустойки тощо. Згідно пункту 5. за згодою сторін предмет іпотеки оцінюють в 49000.00 доларів США. Нерухоме майно реалізовано згідно закону «Про іпотеку» ст. 17 Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» через купівлю/продаж : 3-х кімнатну квартиру , [ADDRESS] загальною площею 61,9 кв. м. житлова площа 44,8. Тобто припинення основного зобовязання через реалізацію іпотеки та набуття право власності Публічним акціонерним товариством «Сведбанк». Про що свідчіть інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 28.05.2017 в якій зазначено що право власності належить громадянці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. ВРО № 174417. ВРО № 174418, 18.11.2011. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3549. Тобто [PERSON] згідно статей 1, 36 Закону України «Про іпотеку» виконав належне виконання основного зобовязання за кредитним договором за рахунок стягнення Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» заставного майна та подальшої реалізації нерухомого майна 3-х кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. Вважає, що після належного виконання зобовязання [PERSON] банк пропустив строк для звернення з позовом. На даний час порука є припиненою. Крім того, він не отримував жодної вимоги про дострокове погашення кредиту, чим був позбавлений права на погашення заборгованості в добровільному порядку. Враховуючи вище зазначене, що нерухоме майно (іпотека) реалізовано згідно Закону України «Про іпотеку» ст. 17, Публічним акціонерним товариством « Сведбанк» та позичальником [PERSON] через купівлю-продаж: 3-х кімнатної квартири, м. Кривий Ріг, вул. П. Глазового (Балакіна) буд.19 кв.7. З моменту завершення позасудового врегулювання (після передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу), забезпечене іпотекою основне зобовязання за №0307/05087-104 від 20 травня 2008 року вважається припиненим внаслідок його належного виконання (статей 598, 599 ЦК України). Відповідно, юридичним фактом припинення основного зобовязання є припинення іпотеки відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку». То договір поруки №0307/0508/71-104-Р-1 від 20 травня 2008 року, припиняє свою юридичну силу (правочин) днем реалізації нерухомого майна Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» ще 10.12.2011 згідно належного виконання основного зобовязання шляхом реалізації нерухомого майна згідно Закону України «Про іпотеку», ст.17. На підставі ст. 559 ЦК України та за перебігом позовної давності також згідно ст.261 ЦК України. Тому права на звернення ТОВ « Кредитні Ініціативи» з позовом до [PERSON] поручителя не мають законного права на таке звернення до суду. В звязку чим просить суд визнати позовні вимоги незаконними від позивача ТОВ «Кредитна ініціатива» до поручителя [PERSON], відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі з вище викладених обставин та порушень норм чинного законодавства України. Визнати договір поруки №0307/0508/71-104-Р-1 від 20 травня 2008 року, що є недійсним, та припинити правовідношення згідно ст.16 п.2 ч. 2, ч. 7, 559 ст. 598, 599 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» ст.17. Поновити його права громадянина згідно Конституції України стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та статті 32 ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача-2 [PERSON], дослідивши матеріалах справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову в задоволені зустрічного позову за наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2008 ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк»), та [PERSON] уклали Кредитний договір №0307/0508/71-104, з подальшим внесенням змін та доповнень (надалі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до умов вищевказаного [PERSON], позичальник [PERSON] отримав в кредит грошові кошти у сумі 44000 доларів США, із кінцевим терміном до 19 травня 2028 року включно, зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом ( Т. 1 а.с.5 -7). Також сторонами укладена Додаткова угода № 1 від 17.02.2010 до кредитного договору №0307/0508/71-104 від 20.05.2008, в якій уточнили порядок здійснення платежів, графік погашення боргу (Т. 1 а.с. 10 12). Виконання ВАТ «Сведбанк» умов договору та надання [PERSON] кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 655-3 від 20.05.2008, відповідно до якої [PERSON] отримав кошти в сумі 44000 дол. США, що еквівалентно 222200 грн. (Т. 2 а.с. 143), заявою [PERSON]Б від 20.05.2008 на отримання готівки в сумі 44000 дол. США (Т.2 а.с. 157) та заявою-анкетою на отримання кредиту (Т. 2 а.с. 158). В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором 20.05.2008 між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] укладено договір поруки №0307/0508/71-104-Р-1, за умовами якого останній зобовязався перед Банком солідарно із позичальником [PERSON] відповідати у повному обсязі за виконання зобовязань за кредитним договором (Т. 1 а.с. 17). Крім того, кредитні зобовязання [PERSON] також забезпечені іпотечним договором №0307/0508/71-104-Z-1 від 20.05.2008. Згідно умов вказаного договору на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю майно: квартиру [ADDRESS] (Балакіна), в м. Кривому Розі. За згодою стороні предмет іпотеки оцінюється в 49000 дол. США (Т. 2 а.с.138-139). Право власності на квартиру [ADDRESS] (Балакіна), в м. Кривому Розі, зареєстровано за [PERSON], 29.05.2008, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (Т. 2 а.с. 140). Підставою набуття права власності [PERSON] на вказану квартиру є договір купівлі - продажу квартири від 20.05.2008, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером № 4698 (Т. 2 а.с. 141). Факт відсутності претензій за договором купівлі-продажу квартири від 20.05.2008 підтверджується актом приймання-передачі від 20.05.2008 (Т. 2 а.с. 142) 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладений Договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2 [PERSON] відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (Т. 1 а.с. 28-41). Разом із тим, 28.11.2012 між TOB «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. [PERSON] Клієнт (TOB «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (TOB «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактор; переходять всі пов'язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язковий платежів (Т. 1 а.с. 42-50). Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, та ціна продажу визначаються в день передачі по акту приймання передачі в реєстрі заборгованості боржників, який є днем укладення даного договору (Т. 1 а.с. 45). Передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатку № 4 до цього договору. Акт прийому-передачі документації підписується уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплюються печатками сторін. Акт прийому-передачі документації є невідємною частиною даного договору (п. 4.4.) (Т. 1 а.с. 46). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1ст.1077 ЦК України). Отже, при відступлені права вимоги кредитор може відступити лише ті права та у тих обсягах, які має на час передачі вимоги та які визначені між ним та іншою особою, яка ці права приймає у окремому договорі. Представник позивача надав суду копії договорів купівлі - продажу кредитного портфелю (договори факторингу від 28 листопада 2012 року) та актів прийому передачі до цих договорів. В акті прийому-передачі Реєстру Заборгованості Боржників зазначено про те, що на виконання п.п. 2.3.,3.1 договору факторингу Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр заборгованості боржників, відповідно до якого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (Т. 1 а.с. 53, 54, 55). Витяг з реєстру заборгованості боржників підтверджує, що до позивача перейшло право вимоги за Кредитним договором №0307/0508/71-104 від 20 травня 2008 року (Т. 2 а.с .162-165, 166-169). В порушення виконання умов Кредитного договору, боржник та поручитель належним чином не сплачували кредитні кошти та відсотки за його користування, в результаті чого, станом на 01.08.2014, утворилась заборгованість: заборгованість за кредитом 24903,96 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 297933 грн. 05 коп.; заборгованість по відсотках 8338,11 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 99751 грн. 14 коп., пеню 1026,93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 12285 грн. 45 коп. (Т. 1 а.с.13-16, Т. 2 а.с. 238-239). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобовязання у вигляді поруки врегульовано нормами ст. 554, ст. 559 ЦК України. Так, згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобовязання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Дана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14,від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, які мають враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Згідно із кредитним договором №0307/0508/71-104 (п. 1.1) укладеного між ВАТ „Сведбанк та [PERSON] встановлена кінцева дата повернення кредиту, а саме: остаточна дата повернення кредиту 19.05.2028. Згідно із договором поруки №0307/0508/71-104-Р-1 (п.1) Поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів строком до 19.05.2028 (а.с. 17). Тобто, сторонами було встановлено термін до якого поручитель поручається за виконання обовязків Боржником. Натомість у пункті 10 цього [PERSON] зазначено, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх зобовязань за кредитним договором Суд приходить до висновку, що порука припиняється після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання визначений строком повного погашення кредиту та є 19.05.2028. Предявивши боржнику [PERSON] та поручителю [PERSON] 19.08.2014 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом (Т. 1 а.с. 72, 73-74), сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців з моменту спливу 30-денного строку після отримання ним вимоги про дострокове виконання зобовязання. Як вбачається з матеріалів справи, позов до боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] предявлено 16 вересня 2014 року, тобто в межах строку дії поруки (Т. 1 а.с. 1). Вирішуючи питання щодо порядку солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя суд виходить з того, що правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на укладення [PERSON] договору поруки, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №0307/0508/71-104 від 20.05.2008 станом на 01.08.2014 у солідарному порядку з боржником [PERSON] Щодо твердження відповідача -2 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про припинення зобовязання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, виходячи з такого. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Як роз'яснено в п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Саме такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, та № 6-1080цс15 від 03.02.2016, які відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключається після реалізації предмета іпотеки, яке в повному обсязі не покрило заборгованості за основним зобовязанням боржника. Відповідачем -2 за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 28.05.2017 в якій зазначено, що право власності на квартиру [ADDRESS] (Балакіна) належить громадянці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВРО № 174417. ПРО № 174418, 18.11.2011, посвідченого Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за М 3549 (Т. 2 а.с. 180). Надану довідку суд не приймає як допустимий та належний доказ припинення зобовязання шляхом його належного виконання. Так, відповідно до довідки право власності на квартиру, яка перебувала під іпотекою дійсно з 10.12.2011 зареєстровано не за відповідачем [PERSON], а за громадянкою [PERSON] При цьому, відповідачем -2 за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження ціни за якою була продана дана квартира та чи була достатньою сума від продажу квартири для повного погашення заборгованості за кредитним договором. Натомість, в матеріалах справи, містить повідомлення ПАТ «Сведбанк» [PERSON] вих. № 0019041 від 14.12.2012 про відступлення права грошової вимоги (Т. 2 а.с. 146). Зі змісту якого, судом встановлено, що ПАТ «Сведбанк» повідомило [PERSON] що право вимоги його заборгованості по кредитному договору №0307/0508/71-107 від 20.05.2008 відступлене ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Доведено боржнику до відома, що станом на 28.11.2012 розмір заборгованості за кредитним договором становить: 30005 дол. США- заборгованість по основній сумі кредиту; 11016,10 дол. США заборгованість за процентами; 9250,75 дол. США нарахована пеня. Разом з відступленням прав вимоги банк передає Фактору персональні дані, що повязані із правами вимоги за кредитним договором у обсязі, необхідному для здійснення цих прав Фактором. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом: 18.11.2011 в рахунок погашення заборгованості надійшла сума 17010,40 доларів США, з яких 13 182,00 доларів США зараховано на погашення тіла кредиту, 3828,40 доларів США зараховано на погашення відсотків. Дата надходження зазначених коштів співпадає з датою переходу права власності на заставну квартиру до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2011 (Т. а.с. 238-239). Згідно із ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).; Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним. Окрім того, відповідно до ст. 537 ЦК України відповідач мав право виконати свій обовязок шляхом внесення належних з нього коштів кредиторові грошей у депозит нотаріуса і це б вважалося належним виконанням зобовязання, але жодних дій з боку відповідача 2 [PERSON] в цьому напрямі зроблено не було. Відповідачем -2 не використано жодного із вищезазначених способів оплати заборгованості по кредиту. А отже заборгованість залишається непогашеною. Проаналізувавши та співвставивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що станом на 28.11.2012 (дату відступлення права вимоги за кредитним договором) зобовязання [PERSON], за рахунок продажу предмету іпотеки, виконано в повному обсязі не було, про що свідчать надані представником позивача письмові документи, отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключається. Таким чином, реалізація предмету іпотеки, внаслідок чого не була сплачена вся сума заборгованості за кредитним договором, не є підставою для відмови в задоволенні даного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном заявлена правомірно, що свідчить про наявність заборгованості за кредитним договором №0307/0508/71-107 від 20.05.2008 саме в розмірі, який заявлено позивачем. Відповідачем розмір заборгованості за кредитним договором не оспорено. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про стягнення з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку заборгованості та стягнути за кредитним договором від 20.05.2008 № №0307/0508/71-107 в розмірі: заборгованість за кредитом 24903,96 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 297933 грн. 05 коп.; заборгованість по відсотках 8338,11 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 99751 грн. 14 коп., пеню 1026,93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 12285 грн. 45 коп. При цьому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: [PERSON], про припинення правовідношення та визнання правочину недійсним договору поруки №0307/0508/71-104-Р-1 від 20.05.2008, слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Позовні вимоги позивача за зустріним позовом [PERSON] щодо поновлення його права громадянина згідно Конституції України стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та статті 32 ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, які не є способом захисту згідно переліку таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначеному у ст. 16 ЦК, в звязку з чим в задоволенні зазначених позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача половину понесених ним та документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1827 грн (а.с.1), виходячи зі ставки 1 % від суми задоволеного позову 409969 грн. 64 коп. (4099, 70 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн.). Решту суми в розмірі 1827 грн., яка підлягала би стягненню з відповідача [PERSON], в силу ч. 2 ст. 88 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави, оскільки, він звільнений від сплати судового (інвалід ІІ групи).

Outcome: approved