Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 9/20 будинку № 38 загальною площею 67,0 кв.м., житловою 35,2 кв.м., за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, смт. М. Коцюбинське, вул. Комсомольська, укладений між сторонами, зареєстрований Чернігівською Універсальною Товарною біржою «Джи-Ай-Пи» № 01/003 від 17 січня 2001 року, дійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 17 січня 2001 року між Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Войкова (продавець) та позивачем [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 01/003. Приватно-орендне підприємство ім. Войкова є правонаступником сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Войкова. При зверненні до нотаріуса з метою дарування вказаної частини будинку позивачу було відмовлено у проведенні такої дії в звязку з тим, що у відповідності до ст. 657 ЦК України для даного договору передбачено обовязкову нотаріальну форму. \~\~ В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, пояснивши, що до нотаріальної контори не звертались, оскільки відповідач вирішив укласти договір на біржі. На даний час нотаріус не приймає вказаний договір, вказуючи, що він не є правовстановлюючим документом. Представник відповідача не заперечувала щодо заявлених позовних вимог, вказуючи, що на даний час особи, що укладали договір не працюють і підстави не звернення до нотаріальної контори пояснити не може. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки він суперечить закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 17 січня 2001 року між сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Войкова в особі голови [PERSON] та [PERSON] на Чернігівській Універсальній Товарній Біржі Джи-Ай-Пи був укладений договір купівлі-продажу нерухомості № 01/003, відповідно до якого позивачка купила квартиру № 2 житловою площею 35,2 кв.м, а саме 9/20 житлового будинку з надвірними будівлями № 38, розташованого по вул. Комсомольська, 38 в смт.М.Коцюбинське Чернігівського району та області.( а.с. 8-9) Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ст.227 ч.2 ЦК України ( в ред 1963 року) 17 січня 2001 року договір був зареєстрований в КП Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації, відповідні відомості про нового власника [PERSON] були внесені в технічний паспорт на квартиру (а.с.9 на звороті). Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК України ( ред. 1963 року), чинних на час їх виникнення. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК України (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК України ( 1963 року) передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Реєстрація в КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» за позивачкою права власності на вказану частину житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на січень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, сплатила за придбане майно 14229 грн, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК України ( 1963 року) зареєстрований в КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивачка на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК України ( 1963 року) ст.49 Закону України „Про власність" набула право власності на вказану частину житлового будинку і правомірно володіє нею. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідач, що є правонаступником продавця СВК ім.Войкова, не оспорює право власності позивача на вказану частину житлового будинку, яка зареєстрована в КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2001 № 01/003, а отже відсутні відповідні правові підстави для визнання укладеного договору купівлі-продажу дійсним. Крім того, в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що друга сторона ухилялась від нотаріального оформлення угоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed