Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

14.07.2016 рокуп позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), яка розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області розміром 4,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого Кобеляцькою райдержадміністрацією 20.01.1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.01.1997 року за № 342. Спадкоємцями за законом після померлої є позивач та відповідач [PERSON], які фактично прийняли спадщину, так як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вступили в управління майном, тобто вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини. 31.08.2011 року позивач був засуджений Ленінським районним судом м.Дніпропетровська Дніпропетровської області за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Після відбуття строку покарання, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено, в зв'язку з оформленням спадщини на спадкове майно іншим спадкоємцем, тобто його сестрою [PERSON] Оскільки, [PERSON] має право на успадкування в рівних частках із своєю сестрою [PERSON] спадкового майна, то він прохав визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 28.11.2012 року Кобеляцькою державною нотаріальною конторою [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 1-3533, спадкова справа №710/2012 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку на право на земельну частку (пай), яка розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області розміром 4,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого Кобеляцькою райдержадміністрацією 20.01.1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.01.1997 року за № 342, що належала його матері [PERSON], яка померла [INFO]. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, прохав справу розглядати в його відсутності. Представник відповідача, Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, однак сільський голова Галаган Г.О. надав заяву про розгляд справи в його відсутність та визнав повністю позов. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій позов визнала повністю, прохала справу розглядати в її відсутності. Представник третьої особи Кобеляцької державної нотаріальної контори Чернявський Ю.В. надав суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, прохав справу розглянути в його відсутності. Суд , розглянувши та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (а.с.6,9), після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), яка розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області розміром 4,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого Кобеляцькою райдержадміністрацією 20.01.1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.01.1997 року за № 342 (а.с.11,12). Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями за законом на спадкове майно після [PERSON] є донька - [PERSON], яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.13,14,15) та син [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вступив в управління майном, тобто вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини, однак після смерті матері 31.08.2011 року був засуджений Ленінським райсудом м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, тому не зміг отримав свідоцтво про право на спадщину за законом ( а.с.7,8). Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленуму Верхового Суду України роз'яснено, що у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2012 року недійсним та визнання за ним права на відповідну частину спадкового майна, оскільки дане свідоцтво про право на спадщину було видано іншому спадкоємцеві, що призвело до зміни спадкової маси. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до положень ст. 34 ЗУ "Про нотаріат", видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами. Згідно ст. 1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, діючим ЦК України, до видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією нотаріусів. Тільки після отримання свідоцтва про право на спадщину, особа яка вважає, що її права порушені може оскаржити свідоцтво в порядку передбаченому ст.ст. 1300, 1301 ЦК України. В разі незгоди з діями нотаріуса пов'язаними з видачею свідоцтва про право власності на спадщину особа яка вважає, що її права порушені, вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Оскільки, постановою державного нотаріуса Кобеляцької Державної нотаріальної контори позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищевказаного спадкового майна по причині отримання даного свідоцтва на все спадкове майно іншим спадкоємцем, заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини немає, позивач має право на це майно в порядку спадкування за законом, то позов підлягає задоволенню ( а.с.16).

Outcome: approved