Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, в розмірі 100000 грн. В обґрунтування своїх доводів позивач в позові зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1984 року на посадах машиніста крана металургійного виробництва, умови праці на робочому місті не відповідають безпечним стандартам. 16.04.2014р. було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, за яким встановлено діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст., вібраційна хвороба першого-другого ст. з радікулопатією, нейродистрофія у вигляді плечолопаткового періартрозу, деформуючого артрозу, в поєднанні з пері артрозами колінних суглобів, згідно з актом хвороба виникла внаслідок недосконалого технологічного процесу, а його причиною є довгий стаж роботи в несприятливих умовах. Позивач неодноразово проходив лікування та обстеження. Висновком МСЕК від 16.05.2016р. позивачу встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди 100000 гривень. В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача частково визнав позовні вимоги на суму 15000 грн., зазначивши, що сам позивач не змінював посаду, хоча знав про стан свого здоров`я, який приховував при медичних оглядах, розмір моральної шкоди на 100000 грн. не доведено, просив задовольнити позов на 15000 грн., також надав суду письмову заяву з цього приводу (а.с.60-80). Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 25.07.1984 по 08.06.1985, з 14.10.87 по 29.12.2012 роки року на посадах машиніста крана металургійного виробництва, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с.10-11). 16.04.2014р. було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, за яким встановлено діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст., вібраційна хвороба першого-другого ст. з радікулопатією, нейродистрофія у вигляді плечолопаткового періартрозу, деформуючого артрозу, в поєднанні з пері артрозами колінних суглобів, згідно з актом хвороба виникла внаслідок тривалого стажу роботи на ВАТ «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів за відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу (а.с.13-14). Висновком МСЕК від 16.05.2016р. позивачу встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності, також позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково (а.с.15-16). Згідно санітарно-гігієничної характеристики умов праці машиніста крана металургійного виробництва ВАТ «МК «Запоріжсталь» [PERSON] від 06.02.13р. умови праці на робочому місті 040062 відносяться до особливо шкідливим та особливо важким - список № 1, а робоче місце 040065 необхідно вважати зі шкідливими та важкими умовами праці, що відповідає критеріям списку № 2 (а.с.18-21). Позивач періодично лікується від наслідків професійного захворювання, що підтверджується виписками та медичними документами останнього (а.с.41-51). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, у зв`язку із чим було порушено його нормальні життєві зв`язки. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. При цьому згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я. За таких обставин, з урахуванням вимог ст.23 ч.3 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 20000 грн. Відповідно до ст.ст.137,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволених позовних вимогам, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400 гривень (всього було сплачено адвокату 7000 грн. згідно договору від 20.05.19р., що підтверджено документально, а.с.110-116, 52-53). Інші витрати по оплаті професійної правничої допомоги покласти на позивача, оскільки зі 100000 грн. заявлених позовних вимог судом задоволено 20000 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», що складає 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial