Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

23.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області із позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. В позовній заяві позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду з 29.07.2013 року до часу розгляду справи, тобто за час знаходження під підпискою про невиїзд з м. Токмак, згідно не скасованої постанови слідчого міліції [PERSON] від 06.04.2002 року, а також за час знаходження в якості обвинуваченого за ч.1 ст.358 КК України з 29.07.2013 року по 15.04.2016 року, тобто до часу закриття кримінального провадження прокурором Дяченко М.М. згідно п.3 ч.1 ст.284 КПК України та слідчим Скляр А.І., внаслідок завдання йому важкого морального страждання, у звязку з відмовою повернення в його власність двох друкарських машинок, вилучених, викрадених, підмінених в ході обшуку 21.10.2002 року, приниженням його честі, гідності та ділової репутації юриста, неможливості займатись юридичною практикою через знаходження в якості обвинуваченого за ч.1 ст.358 КК України з 28.07.2013 року, погрозами вбивством та спричиненням тілесних ушкоджень, порушенням нормальних життєвих звязків, неможливістю приймати участь у виборчих процесах в якості кандидата в народні депутати. Моральну шкоду просив відшкодувати в солідарному порядку шляхом публічного вибачення перед реабілітованим обвинуваченим [PERSON] працівниками, винної групи слідчих, прокурорів та суддів через газети м. Токмак «Токмацька Гривня», «Вісник Токмаччини», «Таврія», «Субота плюс Запоріжжя». Також просив відшкодувати солідарно шкоду в розмірі 42000 євро, виходячи з 42 місяців знаходження в якості обвинуваченого та під підпискою про невиїзд на середньомісячний заробіток в країнах Європи 1000 євро. Також позивач просив відповідно до ч.2 ст.85 ЦПК України відшкодувати судові витрати, а саме компенсацію за відрив від звичайних занять, внаслідок явки в судові засідання пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати - від 3200 грн. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву з клопотанням розглянути справу 01.09.2017 року за його відсутності, згідно раніше наданих пояснень [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання не зявився. Відповідач - прокурор Токмацької місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки після внесення відомостей до ЄРДР 28.07.2013 року [PERSON] підозра не предявлялась, кримінальне провадження в суд з обвинувальним актом не передавалось, [PERSON] жодного разу до слідчого, прокурора не викликався, не допитувався, він не мав статусу ні підозрюваного, ні обвинуваченого, а тому не перебував під слідством та судом. Тому, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] відносно [PERSON] порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. 15.04.2002 року, 01.05.2002 року, 31.05.2002 року відносно [PERSON] обрана міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд. 31.05.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] [PERSON] предявлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. 04.11.2002 року, 16.05.2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] [PERSON] предявлено обвинувачення за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. 02.12.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] [PERSON] предявлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. В ході досудового слідства за правилами КПК України в редакції 1960 року кримінальне переслідування відносно [PERSON] в частині кваліфікації його дій, а саме за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, було припинено постановою слідчого СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] від 16.05.2003 року. 11.12.2003 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] в останній редакції винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 02.04.2005 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2005 року постанова Василівського районного суду Запорізької області від 02.04.2005 року скасована і справа направлена прокурору Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області для проведення досудового слідства. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 02.02.2007 року [PERSON] визнаний винним у скоєні злочинів за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та звільнений від відбування покарання за закінченням строків давності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2007 року вирок Токмацького районного суду від 02.02.2007 року скасовано і направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд. Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 17.12.2008 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2009 року постанова Чернігівського районного суду Запорізької області від 17.12.2008 року скасована та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд. Вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.02.2012 року [PERSON] визнано винним за ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 550 грн. та звільнено від відбування покарання у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2012 року вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.02.2012 року скасовано та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд. 03.09.2012 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Оріхівського районного суду Запорізької області за визначеною підсудністю в порядку ст. 38 КПК України, а саме надійшла кримінальна справа № 1/826/3/2012 (2260231) в 11-ти томах, відмовний матеріал № 1-32/05; відмовний матеріал № 1-2/06. В подальшому [PERSON] звернувся з заявою до Апеляційного суду Запорізької області про зміну підсудності, в якій просив змінити підсудність кримінальної справи порушеної щодо нього за ст.ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 3 КК України та направити її до Токмацького районного суду Запорізької області за місцем його мешкання, а також за місцем мешкання потерпілого, цивільного відповідача та свідків. Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2013 року заяву [PERSON] задоволено, змінено територіальну підсудність розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 3 КК України та направлено кримінальну справу до Токмацького районного суду Запорізької області. 28.02.2013 року кримінальна справа за підсудністю надійшла до Токмацького районного суду Запорізької області, а саме надійшла кримінальна справа в 12-ти томах, відмовний матеріал № 1-32/05; відмовний матеріал № 1-2/06 та клопотання № 11-п/778/30/13. Постановою Токмацького районного суду від 20.03.2013 року кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору для провадження додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2013 року постанову Токмацького районного суду від 20.03.2013 року залишено без змін. 28.07.2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України за №12013080350000876 та за ч. 3 ст. 358 КК України за № 12013080350000877, та обєднані в одне кримінальне провадження за №12013080350000876. Постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 28.07.2013 року кримінальне провадження №12013080350000876 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] Після чого, [PERSON] звернувся зі скаргою про скасування постанови заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 28.07.2013 року кримінальне провадження №12013080350000876 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] Скарга [PERSON] була задоволена та ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 16.02.2016 року постанова заступника Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. про закриття кримінального провадження №12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] від 28.07.2013 року, скасована. Постановою прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] від 15.04.2016 року обєднане кримінальне провадження № 12013080350000876 за ч.ч.1,3 ст.358 КК України, в редакції від 05.04.2001 року, закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] Однак ухвалою слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В. постанова прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] про закриття кримінального провадження №12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року, у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] від 15.04.2016 року, скасована. Підставою для скасування зазначеної постанови було те, що відповідно до положень ч.4 ст.284 КПК України прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, однак після внесення відомостей в ЄРДР 28.07.2013 року про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України за №12013080350000876 та за ч. 3 ст. 358 КК України за № 12013080350000877, які обєднані в одне кримінальне провадження за №12013080350000876, [PERSON] повідомлення про підозру не вручалось, обвинувальний акт відносно нього не складався; він не є засудженим, оскільки обвинувального вироку суду, який би набрав законної сили немає; він не є виправданим, оскільки відсутній виправдувальний вирок суду, який би набрав законної сили. Постановою слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] від 15.04.2016 року обєднане кримінальне провадження № 12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого є чинною. Згідно рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року справа № 328/2789/13-ц, позов [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 156843 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року апеляційні скарги [PERSON] та виконуючого обов'язки Токмацького міжрайонного прокурора були відхилені, апеляційна скарга Державної казначейської служби України - задоволена частково. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року по даній справі змінено, а саме, резолютивна частина рішення викладена в наступній редакції: Відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь [PERSON] 156846 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури. В решті рішення залишено без змін. За рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року, позов [PERSON] задоволено. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь [PERSON] 19200,00 гривень моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Згідно рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Зобов'язано Токмацьке ГУ УМВС України в Запорізькій області повернути [PERSON] тимчасово вилучені відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002 р. друкарську машинку без найменування у металевому корпусі зеленого кольору та друкарську портативну машинку без найменування з металевим корпусом сірого кольору. У разі відсутності в камері схову Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області в наявності тимчасово вилучених друкарських машинок, відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002р.: двох друкарських машинок без найменування, одна - у металевому корпусі зеленого кольору, друга - портативна машинка у металевому корпусі сірого кольору ухвалено стягнути матеріальну шкоду у розмірі 700 грн. А також стягнуто з Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 05.05.2014 року зазначене рішення набрало законної сили. Згідно власноруч написаної заяви [PERSON] від 29.09.2014 року, той отримав 2 шт. друкарських машинок, вилучених з його власності в ході обшуку 21.10.2002 року. Претензій по поверненню йому друкарських машинок не має. Після чого, зазначені друкарські машинки у [PERSON] повторно не вилучались, тобто на даний час повернуті [PERSON] Зазначені обставини неодноразово встановлювались судами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За положеннями Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові\~рішення, що проголошені судом прилюдно, та відтворені у Єдиному реєстрі судових рішень вважаються офіційно опублікованими та доступними для використання. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, провадження у цивільний справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору\~(правова позиція Верховного суду України у справі № 6-79 цс15). На численні звернення позивача судами ухвалено ряд рішень з приводу його вимог про стягнення моральної шкоди, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Як встановлено з дослідження рішень, відтворених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, по жодному з них одночасно не збігаються сторони, підстава та предмет спору зі справою, що розглядається. Часткове співпадіння відповідачів, підстави та предмету позову по ряду справ, тотожності позовів, з врахуванням викладеної правової позиції Верховного суду України, не створює, тому не є перешкодою повторному зверненню до суду. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Відшкодування такої шкоди здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання коштів державного бюджету. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Вказані норми права за загальним змістом є бланкетними і мають відсилання до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Дійсно на сьогодні є чинною постанова слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] від 15.04.2016 року, якою обєднане кримінальне провадження № 12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Однак відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" ( 3341-12 ) та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розмір у заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач [PERSON] просить відшкодувати йому моральну шкоду з 29.07.2013 року до часу розгляду справи, тобто за час знаходження під підпискою про невиїзд з м. Токмак, згідно не скасованої постанови слідчого міліції [PERSON] від 06.04.2002 року, а також за час знаходження в якості обвинуваченого за ч.1 ст.358 КК України з 29.07.2013 року по 15.04.2016 року, тобто до часу закриття кримінального провадження прокурором Дяченко М.М. згідно п.3 ч.1 ст.284 КПК України та слідчим Скляр А.І., внаслідок завдання йому важкого морального страждання. Як встановлено в ухвалі апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2017 року у справі №324/6/15-ц 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацього МРВ УМВС України в Запорізькій області відносно [PERSON] була порушена одна кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ст.15\~ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, в ході проведення досудового розслідування по якій [PERSON] було пред'явлено обвинувачення за ст.15\~ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України\~та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд в рамках однієї і тієї ж кримінальної справи. В ході досудового слідства по цій же кримінальній справі відносно [PERSON] в частині кваліфікації його дій за ст.15\~ч.4 ст.190 КК України\~кримінальну справу було припинено постановою слідчого СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області від 16.05.2003 року, а кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України\~було направлено для розгляду до суду. Таким чином, незаконне порушення кримінальної справи відносно [PERSON], пред'явлення обвинувачення за ст.15\~ч.4 ст.190, ч.1 ст.358 КК України\~і ч.3\~ст.358 КК України\~та обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд мало місце одночасно в рамках однієї кримінальної справи. Позивач не довів яким чином він міг одночасно втратити заробіток внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності окремо по кожній статті пред'явленого обвинувачення. Право на відшкодування матеріальних збитків, втрачених, не отриманих щомісячних грошових доходів по кожному факту притягнення в якості обвинуваченого по кожній окремій статті за час незаконного перебування під слідством та судом є необгрунтованими, оскільки зазначені положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не містять таких приписів. У даній справі позивач [PERSON] також просить відшкодувати йому моральну шкоду лише за ч.1 ст.358 КК України, однак 28.07.2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України за №12013080350000876 та за ч. 3 ст. 358 КК України за № 12013080350000877, та обєднані в одне кримінальне провадження за №12013080350000876. Тобто, це є одне кримінальне провадження, а відшкодування моральної шкоди за кожною статтею окремо в рамках одного кримінального провадження законом не передбачено. Крім того, після внесення зазначених відомостей до ЄРДР, в подальшому слідчі та розшукові дії по зазначеному кримінальному провадженню не проводилися, постанова слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] від 15.04.2016 року є чинною. Тобто, [PERSON] з 29.07.2013 року під слідством і судом не перебував, а це є обовязковою вимогою закону для відшкодування моральної шкоди. Постановою прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] від 15.04.2016 року обєднане кримінальне провадження № 12013080350000876 за ч.ч.1,3 ст.358 КК України, в редакції від 05.04.2001 року, закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] Однак ухвалою слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В. постанова прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] про закриття кримінального провадження №12013080350000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року, у звязку з не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] від 15.04.2016 року, скасована. Підставою для скасування зазначеної постанови було те, що відповідно до положень ч.4 ст.284 КПК України прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, однак після внесення відомостей в ЄРДР 28.07.2013 року про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України за №12013080350000876 та за ч. 3 ст. 358 КК України за № 12013080350000877, які обєднані в одне кримінальне провадження за №12013080350000876, [PERSON] повідомлення про підозру не вручалось, обвинувальний акт відносно нього не складався; він не є засудженим, оскільки обвинувального вироку суду, який би набрав законної сили немає; він не є виправданим, оскільки відсутній виправдувальний вирок суду, який би набрав законної сили. Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З 29.07.2013 року [PERSON] не був засудженим, йому не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, він не брався і не тримався під вартою, більш того до нього взагалі не обирався будь-який запобіжний захід після внесення відомостей про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України та за ч. 3 ст. 358 КК України до ЄРДР, за цей час ні обшуки, ні виїмки у [PERSON] не проводились, арешт на майно не накладався, від роботи (посади) не відсторонювався, і взагалі будь-яких інших процесуальних дій, що обмежують права [PERSON] з 29.07.2013 року не було. Тобто, жодної дії, передбаченої ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст.1176 ЦК України не було. Питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,\~вже двічі було позитивно вирішено у судовому порядку, а саме рішенням Токмацького районного суду від 01.11.2013 року та рішенням Пологівського районного суду від 16.07.2015 року. Відповідно, права позивача на компенсацію моральної шкоди захищені. Підстави для відшкодування моральної шкоди за період часу з 29.07.2013 року по день вирішення даної справи відсутні. Як встановлено в судовому засіданні, з 2002 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч.1,3 ст.\~358\~КК України\~розглядалася в порядку передбаченому\~КПК України\~в редакції 1960 року. Постановою Токмацького районного суду від 20.03.2013 року кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 1 ст.\~358, ч. 3 ст.\~358 КК України\~повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору для провадження додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2013 року постанову Токмацького районного суду від 20.03.2013 року залишено без змін. Кримінальний процесуальний кодекс України від 13.04.2012р. набрав чинності 20.11.2012 р. Відповідно до п.п. 11, 12 Розділу\~XІ\~Перехідних положень КПК України 2012 року, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом. Розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 цього розділу, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно ч. 1\~ст. 42 КПК України 2012 року\~підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому\~статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Статтею 276 КПК України\~2012 року повідомлення про підозру обов'язково здійснюється в порядку, передбаченому\~статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються\~главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов'язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені\~статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов'язані детально роз'яснити кожне із зазначених прав. З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження слідує, що [PERSON] повідомлення про підозру у встановленому законом порядку не вручалося і як зазначив прокурор в судовому засіданні підстав для предявлення [PERSON] підозри немає. В частині 2\~ст. 42 КПК України 2012 року\~передбачено, що обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому\~статтею 291 цього Кодексу. В даному випадку обвинувальний акт за чинним\~КПК України\~не складався і до суду не передавався. Засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. [PERSON] повідомлення про підозру не вручалося, обвинувальний акт відносно нього не складався; він не є засудженим, оскільки обвинувального вироку суду, який би набрав законної сили - не має; він не є виправданим, оскільки відсутній виправдувальний вирок суду, який би набрав законної сили. Як вже зазначалось вище, розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 Розділу\~XІ\~Перехідних положень КПК України 2012 року, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом. [PERSON] будь який запобіжний захід за КПК України 2012 року не обирався, тому твердження позивача про перебування по даний час під підпискою про невиїзд є необґрунтованими. Підтвердженням того, що [PERSON] за цей час не перебував під слідством і судом є досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, а також долучений прокурором в судовому засіданні скріншот руху кримінального провадження № 12013080350000876. Інші обставини, зазначені [PERSON] у позові та заявах про уточнення позовних вимог не є обґрунтованими та не є підставою для відшкодування моральної шкоди ні шляхом відшкодування певної суми, ні шляхом вибачення, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст..1176 ЦК України. Тому, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Заявою (а.с.13), позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, внаслідок явки в судові засідання. За ст.79 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Ч.2 цієї ж статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, відносить\~витрати на правову допомогу;\~витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;\~витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;\~витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;\~витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Статтею 85 ЦПК України встановлено, що витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, зокрема включають витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. В даному випадку позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому підстави для відшкодування витрат у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed