Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а саме: в м.Феодосії. В обґрунтування\~своєї заяви\~зазначає,\~що 12\~квітня 2014\~року вона\~уклала шлюб\~з [PERSON] ,\~який був\~зареєстрований відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Феодосійського\~міського управління\~юстиції в\~Автономній Республіці\~Крим,\~про що\~зроблений актовий\~запис №\~148\~та видано\~свідоцтво про\~шлюб серії\~ [NUMBER] .\~Після реєстрації\~шлюбу вони\~стали проживати\~в м.Нікополі.\~ [INFO] вона\~народила дівчинку\~в Нікопольському\~пологовому будинку,\~у зв`язку\~з чим\~їй було\~видане медичне\~свідоцтво про\~народження №\~771\~від 30.09.2020\~року.\~В жовтні\~2020\~року вона\~звернулась до\~Нікопольського міськрайонного\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільною стану\~із заявою\~про реєстрацію\~народження донечки.\~Однак,\~в реєстрації\~народження дитини\~їй було\~відмовлено на\~тій підставі,\~що надане\~нею свідоцтво\~про шлюб,\~видане 12.04.2014\~року відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Феодосійського\~міського управління\~юстиції в\~Автономній Республіці\~Крим в\~період тимчасової\~окупації Автономної\~Республіки Крим,\~є недійсним.\~Напочатку 2014\~року територія\~Автономної Республіки\~Крим була\~тимчасово окупована\~Російською Федерацією.\~У відповідності\~до ст.1.9\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадянам та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України",\~датою початку\~тимчасової окупації\~є 20.02.2014\~року і\~будь-який\~акт (рішення,документ),\~виданий на\~тимчасово окупованій\~території,\~не створює\~правових наслідків.\~Відповідно до\~12\~глави 1\~розділу Ш\~Правил державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~в Україні,\~затверджених наказом\~Міністерства Юстиції\~України 18.10.2000\~року №\~52/5,\~одночасно з\~заявою про\~державну реєстрацію\~народження подаються:\~документ,\~який є\~підставою для\~внесення відомостей\~про батька\~дитини (свідоцтво про шлюб, заява матері, спільна заява матері та батька дитини). Встановлення факту реєстрації шлюбу їй необхідно для державної реєстрації народження її дитини. Встановити факт реєстрації шлюбу можливо тільки в суді, тому вимушена звернутися до суду з цією заявою. Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без своєї участі, заяву підтримала та просила суд її задовольнити (а.с.16). Представник заінтересованої особи Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення заяви не заперечує (а.с.15). Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив заяву задовольнити (а.с.17). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст.18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Європейський суд з прав людини у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussian, 23.02.2016) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussian, 23.02.2016, §142). Як встановлено судом, 12.04.2014 року заявниця уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Феодосійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, про що зроблений актовий запис № 148 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Після реєстрації шлюбу подружжя [PERSON] стало проживати в м.Нікополі. [INFO] заявниця народила дівчинку в Нікопольському пологовому будинку, у зв`язку з чим їй було видане медичне свідоцтво про народження № 771 від 30.09.2020 року (а.с.7). В жовтні 2020 року заявниця звернулась до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію народження донечки. Однак, в реєстрації народження дитини їй було відмовлено на тій підставі, що надане нею свідоцтво про шлюб, видане 12.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Феодосійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим в період тимчасової окупації Автономної Республіки Крим, є недійсним (а.с.8). Напочатку 2014 року територія Автономної Республіки Крим була тимчасово окупована Російською Федерацією. У відповідності до ст.1.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадянам та правовий режим на тимчасово окупованій території України", датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014 року і будь-який акт (рішення,документ), виданий на тимчасово окупованій території, не створює правових наслідків. Відповідно до\~статті 12\~глави 1\~розділу ІІІ\~Правил державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~в Україні,\~затверджених наказом\~Міністерства Юстиції\~України 18.10.2000\~року №\~52/5,\~одночасно з\~заявою про\~державну реєстрацію\~народження подаються:\~документ,\~який є\~підставою для\~внесення відомостей\~про батька\~дитини (свідоцтво про шлюб, заява матері, спільна заява матері та батька дитини). Як встановлено в судовому засіданні, встановлення факту реєстрації шлюбу заявниці необхідно для державної реєстрації народження її дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved