Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

23 квітня 2020 року КНП «Миколаївський обласний Будинок дитини» в інтересах малолітньої [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити батьківських прав останню стосовно її малолітньої дитини - [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% для дитини відповідного віку на користь установи чи фізичних осіб, на утриманні яких буде перебувати дитина. Як на підставу позовних вимог посилається на те, що на підставі заяви матері 29.07.2019 дитина була влаштована до Миколаївського обласного Будинку дитина на повне державне забезпечення, при цьому матері було вказано на необхідність періодично відвідувати дитину, брати участь у вихованні доньки та створення умов для проживання дитини та повернення в сім`ю. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача, умови проживання в сім`ї незадовільні, продукти харчування на мізерному рівні, умов для проживання та перебування новонародженої дитини не було створено. 09.07.2019 р. відповідач взагалі відмовилась слухати рекомендації, залишила дитину в будинку і втекла в невідомому напрямку. За час перебування в закладі мати жодного разу не відвідала дитину, її долею не цікавилась. Викладені обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому позивач змушений звернутись до суду. 27 квітня 2020 року по даній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 02 червня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. До судового засідання представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує просить позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву до суду не надіслала. Представник третьої особи надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06). У зв`язку з цим, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] .. Батько дитини записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Згідно повідомлення Новоодеського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новоодеського районного центу Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, родина [PERSON] 1994 р.н., яка проживала за адресою: [ADDRESS] під соціальним супроводом з 21.05.2019 року по 27.08.2019 року за категорією неналежне виконання батьківських обов`язків. 09.07.2019 р. під час рейду комісією в складі начальника відділу ССД, директора Новоодеського РЦСССДМ, інспектора Новоодеського ВП з метою профілактичної роботи та надання гуманітарної допомоги, було відвідано сім`ю [PERSON] . Комісією надано рекомендації щодо неналежного догляду за новонародженою дитиною та викликано фельдшера для медогляду. В результаті чого, було з`ясовано, що в дитини всі ознаки жовтяниці. Членами комісії викликано швидку медичну допомогу. [PERSON] та її співмешканець [PERSON] до приїзду швидкої допомоги зникли в невідомому напрямку. Новонароджену дитину швидкою допомогою було доставлено до Новоодеської ЦРЛ, а після зроблених аналізів доставлено до Миколаївської обласної дитячої лікарні. За час перебування в лікарні батьки жодного разу дитину не відвідували. 27.09.2019 року дитину влаштовано в Миколаївський будинок дитини, де вона і перебуває по теперішній час. Згідно інформації Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 04.08.2019 № 05-22/19 [PERSON] проживає разом зі своїм співмешканцем та малолітньою донькою [PERSON] ., [INFO] за адресою: [ADDRESS] в будинку її матері. Умови проживання задовільні, але житлова площа не відповідає вимогам. В будинку проживає три сім`ї у двох кімнатах. Двічі громадянка [PERSON] була запрошена на комісію з питань захисту прав дитини при Новоодеській РДА для вирішення подальшої долі доньки, але жодного разу не з`явилась (Витяг з протоколу №15 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Новоодеській райдержадміністрації від 16.07.2019 року, Витяг з протоколу №1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Новоодеській райдержадміністрації від 21.01.2020). На підставі заяви [PERSON] , розпорядження Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25.07.2019 № 173-р, малолітню [PERSON] , [INFO] направлено до державного дитячого закладу (Миколаївський обласний будинок дитини) на повне державне утримання терміном 6 місяців. Відповідно до інформації Будинку дитини мати жодного разу не відвідувала доньку. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя. Неявку в судове засідання відповідача та відсутність заперечень проти позову про позбавлення її батьківських прав, свідчить про втрату інтересу до її дитини. Отже зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дитину, виходячи з наступного. Відповідно дост.166 ч.2 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням викладеного, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - 23 квітня 2020 року та до повноліття дитини, на користь позивача. Крім того, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, з дотриманням положенняст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved