Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що 20.01.2009 року позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну дочку - [PERSON], [INFO] Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.12.2011 року шлюб розірвано. З січня 2009 року дочка проживає з позивачем, окремо від відповідача в іншому місті. Відповідач жодних батьківських обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки не надає. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Також [PERSON] за станом здоров'я потребує проходження періодичної діагностики та лікування. Відповідач не цікавиться освітою дитини, веде антисоціальний спосіб життя. Вже рік заперечує проти виїзду позивача та дочки за кордон, як для лікування так і для працевлаштування позивача, чим порушує права та свободу праці та пересування. Робота за кордоном за контрактом забезпечила б матеріальну базу для всебічного розвитку дитини. Зазначені факти, позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON]. Також стягнути витрати на сплату судового збору. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2016 року замінено третю особу - Службу у справах дітей Хмільницької міської ради на Орган опіки та піклування Хмільницької РДА. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги з наведених підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у справі доказів достатньо для вирішення справи по суті та враховуючи, що позивач та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а належним чином повідомлений відповідач у судове засідання повторно не з'явився, суд, у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5), а також рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.12.2011 року (а.с.6) підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Свідоцтвом про народження (а.с. 7) підтверджено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю [PERSON], [INFO] Довідкою КП "Житлово-експлуатаційна контора №6" №183 від 23.05.2016 року (а.с.13) підтверджено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. Разом з нею за даною адресою зареєстровані: син - [PERSON], 1996 р.н., та дочка - [PERSON], 2009 р.н. В характеристиках з ДНЗ № 46 м. Вінниці (а.с. 9), ЗОШ № 33 м. Вінниці (а.с.8) виданих на [PERSON] вказано що вихованням дитини займається мати, а батько за час навчання дочки не з'являвся ні в школу, ні в садочок, не забирав дитину, не був на зборах, не цікавився успіхами дитини. В характеристиках сусідів позивача (а.с. 10,11) вказано, що батька дитини [PERSON] ніколи не бачили за адресою проживання дочки, її вихованням, навчанням, фізичним та моральним розвитком він не цікавиться. Випискою № 215 від 20.05.2016 року поліклініки КУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» підтверджено, що [PERSON], [INFO] хворіє на хворобу Лайма, знаходиться на обліку з приводу хронічної цитомегаловірусної інфекції (а.с.12). Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов від 11.08.2016 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] в квартирі загальною площею 70 кв.м., яка складається з трьох роздільних кімнат, дитина забезпечена належним одягом, іграшками та продуктами харчування. У сім'ї громадянки [PERSON] створені умови для належного виховання, утримання та розвитку дитини. Висновком Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області від 06.09.2016 року за № 386 визнано не доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1- 5 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Листом Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 19.08.2016 року підтверджено, що даною службою було проведено співбесіду з [PERSON], яка повідомила, що батько до неї не приїжджає, не телефонує, не цікавиться її життям, вона також не бажає зустрічатись з батьком. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та зазначено про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд погоджується з вище зазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складового виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що позивач з дитиною з 2011 року проживають окремо від відповідача в місті Вінниці. Зважаючи на цю обставину характеристики сусідів, а також характеристики з місця навчання дитини де вказано, що батько дитини [PERSON] не цікавиться її розвитком та не приймає участь у вихованні не можуть бути виключною підставою для позбавлення його батьківських прав. В попередньому судовому засіданні [PERSON] заперечив проти задоволення позову, як зазначено у висновку органу опіки та піклування він вказав, що бажає налагодити відносини з дочкою та брати учать у її вихованні та спілкуванні з нею та утриманні. Також у висновку органу опіки та піклування - Хмільницької РДА [PERSON] повідомив що з грудня 2011 року по квітень 2016 року, що підтвердив відповідними документами, надавав кошти в тому числі і на утримання дитини. Те, що [PERSON] надавав кошти в сумі від 1500-3000 грн., які не є аліментами, але витрачались в тому числі і на утриманні дитини, що не заперечується [PERSON] Остіння сума в розмірі 3000 грн. була сплавчена в квітні 2016 року. Також [PERSON] повідомила, що коли вона подала до суду позов про поділ майна, [PERSON] спілкувався з дитиною це був період близько 5 місяців. Запрошував дитину на виставу, 1,5 роки тому водив в "Ігроманію" де сам спілкувався з дитиною близько 1,5-2 години. Купив велосипед на день наодження дочці, вітав з першим вересня 2015 року. Також На даний час позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів та додаткових коштів пов'язаних з лікуванням дитини. Також у висновку органу опіки та піклування зазначено, що і [PERSON] бажає, щоб дочка спілкувалась з батьком і їхні зустрічі відбувались постійно. Доводи позивача про те, що відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон та для працевлаштування матері, не підтверджено доказами. Окрім цього, відмова батька від виїзду дитини за кордон також не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Не доведено позивачем та не надано доказів на підтвердження того, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зокрема відсутні докази порушення ним громадського порядку, притягнення до будь-якої відповідальності тощо. Суд приймає до уваги думку дитини, висловлену при співбесіді в Службі у справах дітей щодо небажання зустрічатись з батьком, однак постановляє рішення всупереч цій думці, що відповідає ч. 3 ст. 171 СК України, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: dismissed