Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. У позовній заяві посилається на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем останній сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. Про те, як вказує позивач, на даний час [PERSON] є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Державній середній школі другого ступеню в Італії, за програмою 5-го року навчання (група «С») із базовою професійною підготовкою за напрямком «Комерційні послуги». Зазначає, що їх донька проживає разом з позивачкою в Італії, навчається на денній формі навчання, та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивачка самостійно утримує дочку, покриває її витрати на проїзд до місця навчання, харчування, проживання, купівлю книжок та необхідних канцтоварів, тощо. Позивач вказує, що відповідач працює і отримує регулярний дохід, у зв'язку з чим має змогу утримувати спільну дитину. З посиланням на норми статей 185, 199 Сімейного кодексу України просила суд: Стягувати з Відповідача [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на утримання дитини [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], яка продовжує навчання у Державній середній школі другого ступеню в Італії, у розмірі 1/3 усіх його заробітків щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму, починаючи з «22» лютого 2017 року та до закінчення навчання чи досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві. Крім того, на запитання суду чи є в позивача докази того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй донці на навчання, представник позивача відповіла, що таких доказів у неї немає. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в відсутності відповідача та третьої особи, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Так судом встановлено, що 25 червня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] відділом ЗАГСу м. Коростень Житомирської області було зареєстровано шлюб.(а.с.5) Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2003 р. шлюб між ними було розірвано. На підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2003 p., відділом реєстрації атів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 29 липня 2008 р. було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем., про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 417 від 2006 р.(а.с.6,7) Як вбачається з матеріалів справи, що за час перебування Позивача та Відповідача у шлюбних відносинах у них народились двоє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Як видно з позовної заяви позивачка вказує, що досягнення [PERSON] повноліття Відповідач сплачував аліменти на її утримання. Крім того, як встановлено судом на даний час [PERSON] є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Державній середній школі другого ступеню в Італії, за програмою 5-го року навчання (група «С») із базовою професійною підготовкою за напрямком «Комерційні послуги»(а.с.9-11). З матеріалів справи видно, що [PERSON] проживає в Італії(а.с.13-15). Відповідно до статті 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як видно з матеріалів справи, позивачка у своєму позові посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог на ст. 185, 199 СК України. Так, згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином ч. 1 вищевказаної статті закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" слід звертати увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Таким чином, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і не може бути визначений у частці від заробітку (доходу) платника. Позивачка в порушення ст. 60 ЦПУ України не надала належних та допустимих доказів наявності у [PERSON] наявності особливих обставин повязаних з розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо, які б давали суду підстави для стягнення додаткових витрат на дитину. Крім того, позивачка як на підставу для задоволення своїх позовних вимог посилається на норму ст.199 СК України, відповідно до якої, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Так, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1)досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2)продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності. 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Як вбачається з позовної заяви, позивачка вказує, що їй місце роботи Відповідача на даний момент невідомо, однак, наскільки їй відомо, він працює і отримує регулярний дохід, у зв'язку з чим має змогу утримувати їхню спільну дитину. Інших доказів, крім власних припущень позивачки що до наявності можливостей відповідача здійснювати додаткові витрати позивачка в супереч ст. 60 ЦПК не надала. Крім того, позивачка не надала доказів, які б вказували на те, що навчання [PERSON] є її основним заняттям, оскільки з досліджених документів, які підтверджують факт навчання [PERSON]В(а.с.10,11), неможливо встановити на якій формі навчання навчається [PERSON]В.(денній чи заочній). Як вбачається з наданої суду довідки середньої школи другого ступеню від 24.01.2017 року №18995, [PERSON] навчається у цьому навчальному закладі за програмою 5-го року навчання (група «С») із базовою професійною підготовкою за напрямком «Комерційні послуги». В даній довідці відсутні посилання на форму навчання, що не дає суду можливість зробити висновок чи має можливість [PERSON] працювати та заробляти собі на життя. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed