Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Водицької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, Водицької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету Водицької сільської ради та визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В обгрунтування позову зазначив, що після смерті його батька, [PERSON], який помер [INFO], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS]. При житті його батько вчинив заповітне розпорядження, за яким все своє майно, в тому числі і житловий будинок [ADDRESS] (355) заповів [PERSON] Вважає, що у відповідності до ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) після смерті батька він спадщину прийняв, оскільки і по сьогоднішній день зареєстрований в зазначеному житловому будинку, та на час смерті батька постійно з ним проживав. Однак, незважаючи на факт прийняття ним спадщини після смерті батька, виконавчий комітет Водицької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, 27 січня 2011 року прийняв рішення №03 "Про оформлення права власності", яким вирішив зареєструвати будинок, що розташований в [ADDRESS], в цілому, за [PERSON], та 01 березня 2011 року, виконавчий комітет Водицької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, на підставі оскаржуваного рішення, видав [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно. [PERSON], який являється рідим братом позивача, за час свого життя, заповів зазначений житловий будинок [PERSON]. Враховуючи той факт, що на час видачі оскаржуваного рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, він являвся спадкоємцем за заповітом, тому прийняття оскаржуваного рішення порушує його право власності на нерухоме майно, а саме на спадковий будинок. З підстав, наведених вище, просив суд винести рішення, яким скасувати рішення виконавчого комітету Водицької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області за №03 від 27 січня 2011 року "Про оформлення права власності" та визнати нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.03.2011 року серії САЕ №022012 на ім`я [PERSON]. Представники позивача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять в задоволенні позовних вимог відмовити покликаючись на доводи наведені в запереченні, що додані до матеріалів справи. Представник виконкому Водицької сільської ради в судове засідання не з`явився, сільський голова Ватрала І.І. надав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що були знайомі з [PERSON], який помер в [INFO]. Їм відомо, що з ним в будинку постійсно проживав син [PERSON], який залишився там проживати і після смерті [PERSON] [PERSON] вони взагалі не знають, оскільки він ні з батьком, ні в спадковому будинку в селі не проживав та не проживає там тепер. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. Основними позовними вимогами позивача являються вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Водицької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області № 03 від 27 січня 2011 року «Про оформлення права власності» та визнання не чинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.2011 року серії САЕ № 022012, виданого на ім'я [PERSON]. Позивач зазначає, що після смерті [INFO] його батька, [PERSON], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. За свого життя батько позивача вчинив заповітне розпорядження, за яким все своє майно, в тому числі, зазначений житловий будинок заповів йому, [PERSON]. У відповідності із ст.ст.548-549 ЦК України (в ред. 1963 р.), як зазначається позивачем у позовній заяві, він прийняв спадщину, оскільки зареєстрований по сьогоднішній день у спадковому житловому будинку, а на час смерті батька постійно з ним проживав. З посиланням на статті 16, 21 ЦК України, згідно яких суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, позивач просить поновити строк позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права, скасувати рішення виконавчого комітету та визнати не чинним свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У відповідності до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач просить скасувати (визнати не чинним) рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано правовстановлюючий документ [PERSON], не наводячи правових підстав та обґрунтованих доводів набуття ним суб'єктивного права на предмет спору, заявляючи лише про ймовірне набуття ним права на спірне майно, доводи та обґрунтування яких можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права позивача на предмет спору і доведено ним факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові, у зв'язку із безпідставністю матеріально-правової вимоги, заявленої позивачем. В липні місяці 2012 року позивач вже звертався до суду першої інстанції із позовом про визнання заповіту від 29.10.2007 року, складеного від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], недійсним. В результаті розгляду даної справи судом було винесено рішення від 04.12.2012 року (справа № 2/709/1058/2012) про відмову [PERSON] у задоволенні цивільного позову про визнання заповіту недійсним, пред'явленим до [PERSON] та Водицької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області. Рішення в порядку статті 223 ЦПК України набуло законної сили і у відповідності до статті 61 цього ж Кодексу України є підставою звільнення від доказування обставин, встановлених судовим рішенням у даній цивільній справі, що набрало законної сили, такі обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Такі рішення мають силу преюдиції, тобто силу встановленого процесуальним законом правила (нетипового нормативного припису) звільнення від доказування обставин, встановлених в мотивувальній частині рішення суду у цивільній, господарській, адміністративній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Дані обставини, які спростовують доводи позовної заяви, встановлені та підтверджені і рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.04.2013 року (справа № 305/282/13-ц, провадження № 2/305/339/13), винесеним за позовом [PERSON] до Водицької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, третя особа - [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішення суду набуло законної сили в силу приписів статті 223 ЦПК України, на спадкове майно видано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON], копії яких додані до матеріалів цивільної справи. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 17.01.2014 року Державною нотаріальною конторою, гр-ка [PERSON] являється власником в цілій частині житлового будинку [ADDRESS]. Право власності на дане нерухоме майно відповідачем, [PERSON], реалізовано в порядку спадкування за заповітом, який на даний час є дійсним, про що свідчать копії судових рішень, доданих до матеріалів справи. Посилання позивача на обставини недійсності рішення органу місцевого самоврядування про визнання за особою права власності та визнання не чинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно з тих підстав, що ним, позивачем, було прийнято спадщину в порядку спадкування за заповітом, є безпідставним та неаргументованим з наступних міркувань. У відповідності до статті 525 ЦК України (в ред.1963 р.) (надалі - Кодексу) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (стаття 524 Кодексу). У відповідності до статті 548 Кодексу законодавець передбачив, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Разом з тим, положеннями статті 549 Кодексу законодавець надав вичерпний перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, [PERSON], жодної із дій, передбачених статтею 549 Кодексу, які б свідчили про прийняття ним спадщини, не вчинив, оскільки, протягом шестимісячного строку після відкриття цієї спадщини не подав до нотаріальної контори заяви про її прийняття та не вступив фактично в оперативне управління та володіння спадковим майном. Заява позивача про те, що він прийняв спадщину так як зареєстрований у спадковому будинку і на час смерті спадкодавця проживав з ним разом, не являється доказом прийняття ним спадщини та спростовується доказами, наданими самим же позивачем, так як вже з 25 квітня 1997 року він проживав за адресою: [ADDRESS], тоді як спадщина відкрилася [INFO]. Після відкриття спадщини позивач у спадковому будинку не залишився проживати. Натомість, у спадковому будинку залишився проживати, а отже прийняв спадщину в порядку статті 549 Кодексу його рідний брат, [PERSON], що встановлено рішенням судів, доданих до матеріалів даної цивільної справи а також показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні ствердили, що до дня смерті [PERSON], та після його смерті, в спадковому будинку з ним постійно проживав син [PERSON]. У відповідності до частин 3-4 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, в даному випадку позивач не скористався своїм правом на прийняття у встановленому законодавством порядку спадщини після її відкриття, що залишилася після смерті його батька, він є особою, яка таку спадщину не прийняла, у зв'язку із чим відсутнє його суб'єктивне право на спадкове майно, відносно якого було винесено рішення органом місцевого самоврядування, а отже, відсутнє порушення суб'єктивного права позивача та наявна підстава у відмові у задоволенні цивільного позову за безпідставності матеріально-правової вимоги. Позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не доводить ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог у передбачений законом спосіб, у зв'язку із чим у позові слід відмовити. Крім того, прямим доказом та беззаперечним свідченням того, що позивачем з безпідставних причин не прийнято спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька, [PERSON], є рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.12.2012 року (справа № 709/2476/2012), згідно якого судом відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON], Водицької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області про визнання заповіту недійсним, де він [PERSON] намагався в судовому порядку визнати недійсним заповіт, згідно якого спадкодавець, [PERSON], все своє майно, в тому числі, житловий будинок [ADDRESS], власником якого він являвся в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], заповів [PERSON]. В даному випадку [PERSON] не порушував перед судом питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання не чинним свідоцтва про право власності на спадкове майно, які є предметом даного судового спору, не ставив перед судом вимогу визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на спірне спадкове майно, а просив лише визнати недійсним заповіт, який складено від імені його брата, [PERSON], на користь спадкоємця, [PERSON]. Таким чином, дані обставини являються ще одним доказом безпідставності та необґрунтованості заявленого цивільного позову. У відповідності до частини і статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 грн. судових витрат, що становить витрати за надання правової допомоги.

Outcome: approved