Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 20 вересня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу син проживатиме нею. Спільного майна в них немає. Фактично шлюб розпався, вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, втратили взаємні почуття один до одного, взаємоповагу, тому, на її думку, немає ніякого сенсу в продовженні та збереженні даного шлюбу. Причиною розірвання відносин стало те, що вони не могли знайти взаєморозуміння стосовно багатьох важливих питань щодо спільного проживання. Взагалі, у них різні характери та погляди на життя і різні плани щодо майбутнього. Тому в даний час між нами склались неприязні відносини, примирення уже неможливе. Вважає, що за таких обставин збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає її інтересам. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " [PERSON] ". Просить розірвати шлюб. Ухвалою Тиврівського районного суду від 19.11.2020 сторонам було надано строк для примирення (до 19.02.2021). Однак за наданий судом строк сторони не примирились. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяв, після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 20 вересня 2014 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.3). [INFO] в них народився син [PERSON] (а.с.4), який після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Шлюб фактично розпався. Сторони більше півроку проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе, що було підтверджено під час судового розгляду. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved