Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

11 березня 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно у вигляді житлового будинку під №36, що розташований по вул.. Леніна в селі Ганівка Липовецького району Вінницької області. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 13 червня 2010 року помер [PERSON], який приходився їй, [PERSON], рідним батьком. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. До кола спадкоємців увійшли: вона, [PERSON], як донька спадкодавця, дві дружини спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. А також до кола спадкоємців увійшла [PERSON] за правом представлення після смерті сина спадкодавця - [PERSON]. Усі спадкоємці в межах шестимісячного строку використали надане їм законом право на прийняття спадщини, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини, заяви відповідного змісту. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок № 36, що розташований по вулиці Леніна в с. Ганівка, Липовецького району. В позові позивач вказує, що будучи одним із спадкоємців першої черги за законом, вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, про що свідчить винесена 18.12.2015 року нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, яке належало померлому 13 червня 2010 року [PERSON]. Відмова була мотивована тим, що в ситуації, яка склалась необхідно збирати докази по справі та давати їм оцінку, що виходить за межі компетенції органів нотаріату. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а позивач вважає, що таке її право не визнається, тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 36, що розташований по вулиці Леніна в селі Ганнівка, Липовецького району, Вінницької області. 31.03.2016 року позивач надала суду, в порядку ст.31 ЦПК України, заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила суд визнати також за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 0522286400:04:000:0248, площею 3,5261 га, яка розташована на території Славнянської сільської ради, Липовецького району, обґрунтовуючи тим, що вказане нерухоме майно також увійшло до складу спадкової маси, яке вона не має намір успадкувати, однак з причин відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя, реалізувати свої права не має можливості. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та законний представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнали, не заперечували щодо задоволення позову в межах предявлених позивачем вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про день та час розгляду справи була оповіщена за адресою зареєстрованого місця проживання наданою за відомостями відповідного адресно довідкового підрозділу. Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім цього, ст.77 ч.2 ЦПК України, визначено обовязок сторін повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Ураховуючи наведені норми, суд визнає неявку відповідача [PERSON] в судове засідання неповажною. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний нотаріус Липовецької державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, що відповідає приписам ч.2 ст.158 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи не встановлено. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 13 червня 2010 року в селі Ганнівка, Липовецького району Вінницької області, помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 15 червня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 6 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції 20 жовтня 2010 року повторно видано свідоцтво про смерть серія 1-АМ №189519 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно матеріалів Спадкової справи Липовецької державної нотаріальної контори до майна померлого 13 червня 2010 року [PERSON] № 343/2010, що були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження спадкодавець на випадок своєї смерті не зробив. Матеріали Спадкової справи вказують на те, що у строк та в порядку, визначеному ст. ст. 1268-1270 ЦК України із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса за місцем відкриття спадщини звернулись: [PERSON], яка є дружиною спадкодавця, на що вказує свідоцтво про шлюб серія 1-АМ № 026269, видане 08.11.2006 року відділом РАЦС Липовецького районного управління юстиції (а.с. 25); [PERSON] позивач у справі, яка є дочкою померлого, що не заперечувалось сторонами та доведено Витягом з реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.27) щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвом про шлюб, які наявні в матеріалах Спадкової справи (а.с.28, 29); [PERSON], як законний представник неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], яка являється спадкоємцем за правом представлення, після смерті батька [PERSON], який помер 16 листопада 2008 року, та приходився спадкодавцю сином, на що вказують свідоцтво про народження та відповідно свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с. 31), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с. 29); [PERSON] дружина спадкодавця, в підтвердження чого є свідоцтво про укладення шлюбу серія ІІ-АМ №383445. Наведене свідчить, що вказані особи належать до однієї черги за законом, всі вони висловили дійсні наміри для прийняття спадщини, подавши заяви на прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. 18.12.2015 року державним нотаріусом [PERSON] Липовецької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на усе спадкове майно, яке належало померлому 13 червня 2010 року [PERSON]. Вказана постанова мотивована тим, що із заявами на прийняття спадщини звернулись слідуючі особи: дочка [PERSON], дружина [PERSON], дружина [PERSON], які є спадкоємцями першої черги та [PERSON], яка є законним представником неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка є спадкоємцем за правом представлення. У ситуації яка склалась слід збирати докази, що не входить до компетенції органів нотаріату. Позивач, не погоджуючись із постановою нотаріуса, звернулась до суду із даним позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Главою 86\~ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). У п.3.1. Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що підставою для відмови позивачеві у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом послугувало звернення за прийняттям спадщини двох дружин спадкодавця, статус яких підтверджено свідоцтвами про укладення шлюбу, та в такій ситуації необхідно збирати докази, що не входить до компетенції органів нотаріату. Статтею 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу надано право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Наведене узгоджується і з приписами, що мають місце у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22.02.2012\~ за № 296/5. Аналізуючи матеріали Спадкової справи, що знаходяться в матеріалах даної цивільної справи, судом встановлено, що нотаріусом не було дотримано вимог ст.46 Закону України «Про нотаріат» щодо витребування необхідних відомостей для підтвердження недійсності (дійсності) шлюбу кожної із осіб, які вважали себе дружинами спадкодавця та винесено постанову про відмову в оформленні права на спадщину, отож в даному випадку підстав для захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно не встановлено, так як має місце незаконність дій нотаріуса, яка може бути оскаржена до суду. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується приписами ст.88 ЦПК України, а тому з урахуванням того, що в задоволенні позову позивачеві було відмовлено, відносить судові витрати у вигляді судового збору, що були сплачені позивачем при предявленні позову та підтверджені документально за його рахунок. На підставі викладеного ст. 46 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: dismissed