Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ленсоптікс», у якому просила забовязати відповідача видати позивачу трудову книжку, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки по фактичний день її видачі, що становить 71 грн. 18 коп., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Пізніше позивач уточнив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки по фактичний день її видачі, що становить 6173,94 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 11.03.2015 року працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ЛЕНСОПТІКС", обіймала посаду юриста. 31 липня 2015 року позивач звільнилась з роботи за власним бажанням. На день звільнення Відповідач надіслав позивачу на електронну пошту листа в якому було вкладено скановану копію наказу № 6-К від 31.07.15р. про її звільнення та у самому тексті електронного листа директором Товариства Шелаєвим Артемом Сергійовичем було сказано, що трудову книжку та розрахунок позивач отримає на наступній неділі. Оригінал наказу про її звільнення для ознайомлення позивачу не надавався. Також, інформації щодо належних позивачу до виплати сум, вона не отримала. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено не вдень звільнення, а лише 17 серпня 2015 року. Згодом позивач отримала від відповідача інформацію про те, що її трудову книжку без її згоди і без повідомлення про це, було вислано на адресу позивача за пропискою, за якою вона не перебуває і не має змоги отримати її там, через те, що з позивачем не проведено розрахунок та залишено її без засобів на існування. На підставі викладеного позивач звернувся з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позов, з урахуванням уточнень, підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Як встановлено судом у судовому засіданні, позивач з 11.03.2015 року працювала на посаді юриста в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ЛЕНСОПТІКС". На підставі наказу № 6-к від 31 липня 2015 року [PERSON] звільнена із займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. На день звільнення Відповідач надіслав позивачу на електронну пошту листа в якому було вкладено скановану копію наказу № 6-К від 31.07.15р. про її звільнення та у самому тексті електронного листа директором Товариства Шелаєвим Артемом Сергійовичем було сказано, що трудову книжку та розрахунок позивач отримає на наступній неділі ( а.с. 5). Надалі, позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою видати трудову книжку, однак відповідач надав інформацію про те, що її без згоди позивача було вислано на її адресу за пропискою, в порушення вимог абзацу пп.4.2. п.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58. Згідно ст. 235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (Інструкція № 58) у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Позивачеві нарахована заробітна плата за квітень та травень 2015 року складала - 1400 грн. Кількість робочих днів у квітні 21 р. днів, у травні 18 р. днів, отже 39 робочих днів за останні повні два місяці роботи. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати складає: 1400 грн. ( заробітна плата за місяць) x2 останні повні місяці роботи (у квітні 21 р. днів, у травні 18 р.днів) = 71,79 грн. На дату подання заяви про уточнення позовних вимог сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача за час затримки видачі трудової книжки складає - 86 робочих днів ( період з 01.08.2015 по 02.12.2015 року) x 71,79 грн.( середній заробіток)=6173,94 грн. Таким чином, відповідачем повинен виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки при звільненні у розмірі 6173,94 грн. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 рок відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не надано доказів спричинення їй моральної шкоди внаслідок незаконних дій відповідача, а також не обґрунтовано її розмір 10 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial