Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому, просила суд, визнати за нею, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чугуївською держнотконторою від 01.08.1995 року, р.№2-2105, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 жовтня 1990 року, її донька, [PERSON], склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «все своє майно, де б воно не було, і з чого воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю своїй матері [PERSON]». [INFO] [PERSON], померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. [PERSON], фактично прийняла спадщину, так як вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті [PERSON]. Проте коли позивач звернулася до нотаріальної контори, нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, через відсутність оригіналу договору купівлі-продажу, який був посвідчений Чугуївською державною нотаріальною конторою 01 серпня 1995 року, р.№ 2-2105. Даний договір був втрачений за невідомих обставин. Втрата оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті доньки [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивачка в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 35). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяви про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 45,46). Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності (а.с. 36). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 жовтня 1990 року, донька Позивачки, [PERSON], склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «все своє майно, де б воно не було, і з чого воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю своїй матері [PERSON]» (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно 11 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №57 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чугуївською держнотконторою від 01.08.1995 року, р.№2-2105 (а.с. 13). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметі звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Позивач, [PERSON], фактично прийняла спадщину, так як вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті [PERSON]. На момент смерті доньки, Позивач постійно проживала в спадковій квартирі; користувалася речами, які залишилися після доньки та продовжує користуватися деякими з них і дотепер; утримувала квартиру у належному стані; здійснювала поточний ремонт; оплачувала комунальні послуги, що продовжує робити по сьогоднішній день. Даний факт підтверджується наступними доказами: - копія акту від 15.12.2013 року (а.с. 27); - копія договору № 3546 про користування електричною енергією побутовим споживачем від 29.08.2000 року (а.с. 19); - копія договору про надання послуг водопостачання ат водовідведення від 01.05.2005 року (а.с. 20); - копія договору 3546 про користування електричною енергією від 19.08.10 року (а.с. 21); - копія договору про надання населенню послуг з газопостачання від 02.02.12 року (а.с. 23-25); - копія квитанцій про оплату комунальних послуг за 2013 рік (а.с. 26). Відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 561 ЦК Української РСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до Глави 7 п. 1, 4 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Оригінали документів (наприклад, відповідні свідоцтва про факт державної реєстрації актів цивільного стану - про народження, шлюб, смерть, установчі документи (статути, положення, засновницькі договори тощо)) повертаються особам, що їх подали, а у нотаріуса залишаються їх копії (фотокопії) або витяги з таких документів. Позивач звернулася до нотаріальної контори, проте, нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, через відсутність договору купівлі-продажу, який був посвідчений Чугуївською державною нотаріальною конторою 01 серпня 1995 року, р.№ 2-2105. Даний договір був втрачений за невідомих обставин. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подавали, в управління або володіння спадковим майном не вступали. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Втрата оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті доньки [PERSON] Доказами належності [PERSON] квартири [ADDRESS] є довідка КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №2146 від 16.11.2013 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 2 ст. 16 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N7, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved