Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особистої приватної власності. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 05.08.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.01.2020 року розірвано. 29 січня 2010 року за договором купівлі-продажу придбана квартира [ADDRESS] та складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-кладова, 6,7,8,9-житлові, I-лоджія, II-балкон, загальною площею 84,2 кв.м, житлова площа -60,2 кв.м. При оформленні вказаної квартири [PERSON] надавав згоду на її придбання, оскільки вказане нерухоме майно придбано у період шлюбу, однак позивачка [PERSON] вважає, що вказана квартира є її особистою власністю та була придбана за особисті кошти, які отримані від її батьків. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-кладова, 6,7,8,9-житлові, I-лоджія, II-балкон, загальною площею 84,2 кв.м, житлова площа -60,2 кв.м. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, її представник адвокат Іваненкова Н.М. надала до суду заяву, у якій просила провести судове засідання без участі позивачки, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав, просив провести розгляд справи без його участі та ухвалити рішення у межах чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05.08.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.01.2020 року розірвано. У перерід шлюбу 29 січня 2010 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] , та складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-кладова, 6,7,8,9-житлові, I-лоджія, II-балкон, загальною площею 84,2 кв.м, житлова площа -60,2 кв.м, що підтверджуються договором купівлі-продажу жилої квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстровано в реєстрі за №111 (а.с.32). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічний висновок зроблено і у п.24 постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до роз`яснень наданих у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року N 11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16, які є обов`язковими для застосування у подібних правовідносинах. Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя, зазначене узгоджене з позицією ВСУ (Постанова ВСУ у справі №6-1568цс16). Таким чином, враховуючи, що квартира [ADDRESS] , була придбана за особисті кошти [PERSON] , та відповідач не заперечував проти вказаної обставини, про що надав письмову заяву (а.с.41), тому суд вважає визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5-кладова, 6,7,8,9-житлові, I-лоджія, II-балкон, загальною площею 84,2 кв.м, житлова площа -60,2 кв.м.

Outcome: approved