Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

10.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання\~ двох неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. до повноліття доньки Маряни, а потім в розмірі 500 (пятсот) грн. щомісячно до повноліття доньки [PERSON], а також витрати на правову допомогу у розмірі 200 грн.\~ У своїх доводах посилається на те, що з 25.08.2001 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільних дітей, які\~ проживають\~з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу не надає, він здоровий, працездатний чоловік, офіційно не працює, має мінливий дохід. Через відсутність матеріальної підтримки з боку відповідача вона з дітьми перебуває у скрутному матеріальному становищі. Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково; доказів своєї непрацездатності суду не надав, пояснив, що він проблем зі здоровям не має, тобто не позбавлений можливості працевлаштуватися. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому\~ задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до\~ ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі з 25.08.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Виконавчим комітетом Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 8 (а.с.2). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії І-ТП № 319304, та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії І-ТП № 124397, які видані Виконавчим комітетом Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області; батьком зазначено відповідача, про що у судовому засіданні останнім не заперечувалось (а.с. 3, 4). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Із матеріалів справи, зокрема, довідок про склад сімї вбачається, що діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с. 8). Пояснення відповідача стосовного того, що він змушений проживати разом з батьками-пенсіонерами та допомагати їм не заслуговує на увагу суду, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, як і не підтверджено документально факт родинних відносин позивача з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~суд за заявою платника або одержувача, зокрема, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до абзацу другого статті сьомої Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено прожитковий мінімум, зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років з травня 2016 року в розмірі 1531 грн. Згідно ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи, що відповідач є здоровою працездатною особою; має нерегулярний, мінливий дохід, а також враховуючи стан здоровя дітей, суд вважає, що розмір аліментів на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі 1000 грн., тобто по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, буде розумним, достатнім і справедливим, та відповідатиме інтересам дітей, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов предявлено 10.06.2016 року. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до статті 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із здійсненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Частина перша статті 84 ЦПК передбачає, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Що стосується витрат на правову допомогу у сумі 200 грн., суд відмовляє в стягненні вказаних судових витрат, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують понесені витрати на правову допомогу у відповідності до вимог п. п. 47, 48\~ Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого\~ суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу не обґрунтовані, не доказані і не підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial