Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва, із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, свої вимоги мотивує тим, що 08 липня 2002 року [PERSON], отримав у власність частину спадкового майна, яке належало [PERSON], померлої [INFO] року. До спадкового майна, на яке видано свідоцтво, входить 1/2 частина будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою : [ADDRESS], інша 1/2 частина, на підставі заповіту належить [PERSON] та [PERSON]. 27 квітня 2014 року на підставі договору Дарування 1/2 частини житлового будинку, заявник [PERSON] отримав у дар від [PERSON] та [PERSON] іншу 1/2 частину спадкового майна. Однак при складанні заповіту [PERSON] посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 28 лютого 1992 року, зареєстрованого № 2с-390, до спадкового майна було віднесено лише житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS],при цьому не було враховано на утримання на спадкування земельної ділянки, на якій розташовано будинок. В судовому засіданні 29 жовтня 2014 року заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заяву підтримали та просили суд задовольнити дану заяву в повному обсязі. Завідувач Дванадцятої київської державної нотаріальної контори О.В. Черноморенко О.В. направила до суду клопотання, яке зареєстроване за вх. №№ 45398 від 06.10.2014 року, про розгляд справи за відсутності їх представника. Представник ГУ Держземагенства у м. Києві Шевчук О. проти заявленого позову не заперечував . Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку заявника, його представника, та представника ГУ Держземагенства у м. Києві суд дійшов наступних висновків. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 08 липня 2002 року, посвідченого Державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 28 лютого 1992 року, та зареєстровано за № 2с-390, згідно якого [PERSON] отримав у власність частину спадкового майна, яке належало [PERSON], померлої [INFO] року. (а.с. 10) До спадкового майна, на яке видано свідоцтво, входить 1/2 частина будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою : [ADDRESS]. Інша 1/2 частина, на підставі заповіту належить [PERSON] та [PERSON]. 27 квітня 2014 року на підставі договору Дарування 1/2 частини житлового будинку, заявник [PERSON] отримав у дар від [PERSON] та [PERSON] іншу 1/2 частину спадкового майна. Однак при складанні заповіту [PERSON] посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 28 лютого 1992 року, зареєстрованого № 2с-390, до спадкового майна було віднесено лише житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. (а.с. 11). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п. 2 " Про судову практику у справах про спадкування" №№ 7 від 30 травня 2008 року, Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно ч. 1 ст. 1225 Цивільного Кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, як зазначено в ч.2 та ч.. 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України однією з підстав набуття права власності на землю є прийняття спадщини. Як у Постанові Пленуму Верховного Суду України п. 2 " Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року зазначено право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК ( 435-15 ) про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним - то з урахуванням цього порядку. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ст. 234 ЦПК України Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Таким чином, суд приходить до висновку про те що, заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved