Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці її проживання (перебування), за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань 1 (один) км до місця її проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , інших місць частого відвідування; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Разом з нею, за адресою: [ADDRESS] , проживає його дочка [PERSON] , опікуном якої вона є. Вказує, що вона та [PERSON] не можуть знайти спільну мову, оскільки поведінка останнього неконтрольована, він вживає по відношенню до неї нецензурну лайку, застосовує фізичну силу, погрожує вбивством, неодноразово псував майно, у тому числі з останніх випадків пошкодив вхідні двері, обірвав Інтернет лінію. У зв`язку з вчиненням домашнього насильства вона змушена була неодноразово викликати працівників поліції, за наслідками чого було винесено три термінових заборонних приписи стосовно [PERSON] та складено адміністративні матеріали за ст. 173-2 КУпАП, які направлені до Рівненського міського суду Рівненської області для розгляду. Зазначає, що [PERSON] продовжує зловживати своїми правами та обов`язками, систематично порушує заборонний припис. Для забезпечення захисту від повторного домашнього насильства щодо неї просить застосувати до [PERSON] обмежувальний припис. В судовому засіданні заявник підтримала заяву у повному обсязі, просить суд її задовольнити. Вказала, що [PERSON] є її рідним братом, який немає житла та бажає проживати у неї, на що вона не погоджується. В зв`язку з чим він неадекватно себе поводить, пошкоджує майно, погрожує вбивством, переслідує її. Вона неодноразово викликала поліцію, яка вживала відносно [PERSON] приписи, які він в подальшому порушував. Доказів завдання ним фізичного насильства у неї не має. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Зазначив, що є інвалідом дитинства, немає житла, а [PERSON] відмовляється його взяти на проживання у себе, в зв`язку з чим він ночує у підвалі. Не заперечує, що дійсно час від часу приходить до місця проживання заявника, але ніяких неправомірних дій не вчиняє, лише один раз пошкодив ручку вхідних дверей. Крім того, заявник відмовляється повертати йому кошти, які були ним зароблені в Польщі. Вказав, що не може сказати, чи порушував приписи, оскільки з їх умовами його ніхто не ознайомлював. Заслухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає дочка [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] не має постійного місця проживання та бажає проживати разом зі своєю сестрою [PERSON] , на що вона не погоджується, в зв`язку з чим між ними існують неприязні відносини. Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 29 липня 2020 року винесеного відносно [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно [PERSON] , останнього строком на три доби з 15 год. 30 хв. 29 липня 2020 року до 15 год. 30 хв. 01 серпня 2020 року зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 29 серпня 2020 року винесеного відносно [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно [PERSON] , а саме вибиванням дверей до квартири, кричанням, обзиванням нецензурною лайкою, погрожуванням фізичною розправою, останньому строком на десять діб з 13 год. 00 хв. 29 серпня 2020 року до 13 год. 00 хв. 07 вересня 2020 року заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 12 вересня 2020 року винесеного відносно [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно [PERSON] , останнього строком на десять діб з 12 год. 00 хв. 12 вересня 2020 року до 12 год. 00 хв. 12 вересня 2020 року зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Згідно інформації на сайті Судової влади України, на розгляді в Рівненському міському суді Рівненської області перебувають адміністративні матеріали за № 569/14250/20 та № 569/12854/20 відносно [PERSON] . Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 11 ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: рідні брати і сестри. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За положеннями п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості,залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з ч. 3 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] заявник аргументує вчиненням ним щодо неї психологічного і фізичного насильства. Разом з тим, в ході особистих пояснень в судовому засіданні заявником зазначено, що доказів домашнього насильства зі сторони кривдника, окрім фактів звернення до правоохоронних органів і винесення термінових заборонних приписів, у неї немає. Аналізуючи надані заявником докази, суд встановив, що факти звернення до правоохоронних органів і винесення термінових заборонних приписів відносно [PERSON] не є належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, так як дані докази не доводять вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника, оскільки в матеріалах справи відсутні докази притягнення винної особи до відповідальності. При цьому сам факт звернення заявника до органів поліції, складання адміністративних матеріалів та направлення їх для розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області, винесення термінових заборонних приписів не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На час розгляду справи об`єктивних підстав стверджувати, що [PERSON] вчиняє стосовно заявника будь-які дії, які за своїми ознаками підпадають під домашнє насильство судом не встановлено. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1. ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї [PERSON] та порушення ним заборонних приписів, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Таким чином, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, відтак, заява про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає. За правилами ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed