Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] свій позов мотивує тим, що їй разом з доньками, [PERSON] та [PERSON], на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 2007 року кожному з власників належить по 1/3 частині вищезазначеного житлового приміщення. Після набуття права власності на спірну квартиру, за проханням голови асоціації об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Лучани" (надалі -АОСББ "Лучани") [PERSON] , їхня організація на певний час розташувалася в належній їй квартирі. В подальшому вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням звільнити належне їй житло та надати їй та членам її сім'ї можливість безперешкодно проживати у ньому. Її неодноразові звернення до відповідача з вимогою виселення з спірної квартири та повернення їй оригіналів правовстановлюючих документів на неї, виявились безрезультатними. В серпні 2015 року, на чергове звернення щодо звільнення належної їй на праві власності квартири, від голови АОСББ «Лучани» [PERSON] отримала відповідь про те, що остання подарувала її квартиру АОСББ «Лучани», отже, власником квартири є АОСББ «Лучани», а тому жодних документів їй повертати не буде; і вона не вправі ставити питання про виселення відповідача. Однак, жодного договору дарування квартири [ADDRESS] з АОСББ «Лучани», вона не укладала та не підписувала. З метою з'ясування інформації про те, хто є власником даної квартири, вона звернулася з відповідною заявою в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», з приводу чого їй повідомили, що вона та її доньки є власником спірного житлового приміщення, та видали належним чином завірені копії свідоцтва про право власності на дане житло та витяг з реєстру права власності на нерухоме майно. Посилаючись на наведене, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом виселення АОСББ «Лучани», з спірного житлового приміщення. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 2007 року , виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 04 грудня 2007 року №790-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Луцької міської ради від №790-р/5 , квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) Крім того, витягом з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 13.12.2007 року підтверджується, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS], по 1/3 частки кожному (а.с. 5). Судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідач асоціація ОСББ «Лучани» розташована в належній позивачу та її донькам квартирі. Як встановлено судом, позивач неодноразово зверталась до адміністрації АОСББ «Лучани» з вимогою звільнити спірне житло, шляхом виселення та повернути їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Проте, відповідачем АОСББ «Лучани» вказана вимога позивача залишена без задоволення. Разом з тим, [PERSON] зверталася в суд з позовом до відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, мотивуючи позов тим, що 23.02.2006р. на базі гуртожитку по [ADDRESS] було створено будинковий комітет «Відродження». 24.04.2008 було зареєстровано ОСББ «Відродження». Всі житлові приміщення, в яких проживали мешканці гуртожитку були приватизовані. На першому поверсі будинку [NUMBER] знаходиться приміщення адміністрації ОСББ, яке є загальним майном об'єднання, є нежитловим і ніколи в житлове не переводилось, і в січні 2016 року їй стало відомо, що приміщення [NUMBER] на першому поверсі будинку [NUMBER], де знаходиться адміністрація ОСББ, було приватизовано та відповідно до свідоцтва, виданого згідно з розпорядженням (наказом) № 790-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду 04.12.2007р. , було включено в об'єкт приватизації та передано на праві спільної часткової власності відповідачам, які ніколи в спірному приміщенні не проживали, договорів найму не укладали, ордерів на вселення не отримували, не проводили оплату за утримання приміщення. У зв'язку з наведеним, посилаючись на те, що приватизація приміщення [ADDRESS] відбулася з порушенням вимог закону, та порушує права [PERSON] як співвласника допоміжних приміщень будинку, остання просила суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 04.12.2007р., видане відділом реєстру житлового фонду департаменту ЖКГ і будівництва Луцької міської ради на приміщення [ADDRESS] на ім'я [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3 та [PERSON] 1/3. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 грудня 2016 року, які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року залишено без змін, в задоволенні позову [PERSON] до відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статей 379-382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира. Права власника житла - квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. За змістом ст. 156 ЖК України, право користування жилим будинком (квартирою) належить членам сім'ї власника житлового будинку (квартири). Як встановлено судом, між сторонами договір найму не укладався, відповідач розташувався у спірній квартирі позивача тимчасово, а тому з моменту переходу права власності спірної квартири до позивача, відповідач втратив своє право користування спірним приміщенням. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставин, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним. При цьому, суд бере до уваги те, що свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно вищевказаними рішеннями судів не скасоване, отже, враховуючи наведені обставини, відповідач неправомірно розташований у спірній квартирі позивача, чим порушує права позивача як власника, яка позбавлена можливості володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та усунути перешкоди позивачу у користуванні належній їй та її донькам на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом виселення АОСББ «Лучани» з спірного житлового приміщення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved