Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначає, що [INFO] в с. Добрянське В.Писарівського району Сумської області померла її рідна мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] , розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0,0692 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5921281700:01:003:0021, та земельна ділянка площею 0,4550 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5921281700:01:003:0022, право власності на які підтверджуються відповідними державними актами, до бланків яких внесений посвідчувальний напис нотаріуса В.Писарівської державної нотаріальної контори про перехід права власності до [PERSON] згідно договору дарування від 04.10.2011, реєстровий номер 1192. Позивач є спадкоємцем за заповітом вказаного спадкового майна, однак оформити свої спадкові права на земельні ділянки в нотаріальному порядку можливості не має з причини відсутності зареєстрованих відомостей про державну реєстрацію права власності за спадкодавцем. У зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, де позов підтримує. Представник позивача [PERSON] у підготовчому засіданні позов підтримав, просить суд його задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в с. Добрянське В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.04.2020 (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] , розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0,0692 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5921281700:01:003:0021 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 328007 від 28.09.2011 на ім`я [PERSON] , до бланку якого внесений посвідчувальний напис нотаріуса В.Писарівської державної нотаріальної контори про перехід права власності до [PERSON] згідно договору дарування від 04.10.2011, реєстровий номер1192), також до складу домоволодіння входить земельна ділянка площею 0,4550 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5921281700:01:003:0022 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 328008 від 28.09.2011 на ім`я [PERSON] , до бланку якого внесений посвідчувальний напис нотаріуса В.Писарівської державної нотаріальної контори про перехід права власності до [PERSON] згідно договору дарування від 04.10.2011, реєстровий номер 1192) (а.с. 17, 20, 22, 23). Відповідно до заповіту, посвідченого 03.03.2020 секретарем Добрянської сільської ради, [PERSON] заповіла на користь [PERSON] , [INFO] , житловий будинок з надвірними будовами, розташований на приватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21); заповіт не змінювався і не відмінявся, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 46). Родинні стосунки між спадкодавцем [PERSON] (мати) та позивачем [PERSON] підтверджуються відповідними матеріалами справи (а.с. 15). Згідно повідомлення В.Писарівської ДНК від 30.11.2021 та Інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру від 30.11.2021 (а.с. 44, 45) після смерті [INFO] [PERSON] у Спадковому реєстрі 15.09.2020 зареєстровано спадкову справу, номер у нотаріуса 89/2020, номер у Спадковому реєстрі 66409557. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2021, виданого [PERSON] державним нотаріусом В.Писарівської державної нотаріальної контори Перлік Т.М., спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку та надвірних господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , на приватній земельній ділянці (державний акт спадкодавиця за свого життя не одержала) (а.с. 19), що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 45). Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції до 01.01.2013) право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом, цивільно-правовою угодою та свідоцтвом про право на спадщину. Згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови від 13.05.2020 № 399), державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 01.01.2013, проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (п. 81-1). Відповідно до цього, державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому законом порядку до 01.01.2013, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права. У зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] здійснити реєстрацію права власності на вищезгадані земельні ділянки за останньою є неможливим. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З повідомлення завідувача В.Писарівською ДНК Перлік Т.М. вбачається, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності [PERSON] на земельні ділянки не зареєстровано в установленому законом порядку (а.с. 16). Відповідно до ст.ст. 25, 346 ЦК України зі смертю особи її права та дієздатність припиняються, тому зареєструвати право власності на нерухоме майно за особою, яка померла, неможливо. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті рідної матері [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити свої права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved