Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те що, 04 жовтня 1996 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем в Вороновицькій селищній раді Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 31. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В добровільному порядку відповідач на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] не надає, тому позивач звернулась до суду з даним позовом та просить стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої доньки 1/3 частину від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову. В судове засідання позивач не з'явилась, проте подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 4). Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає частково - в розмірі ? частини прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку. Розгляд справи просить проводити у його відсутність. (а.с 17). Виходячи з наведеного, суд вважає, що справу можливо розглянути без технічної фіксації, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 жовтня 1996 року між [PERSON] до [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 31. Після укладення шлюбу прізвище позивачу присвоєно «[PERSON]». (а.с. 8). Від подружнього життя в сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про народження серії Серія [NUMBER] від 18 вересня 2006 року, довідкою Вороновицької селищної ради за № 2841 від 26 жовтня 2017 року (а.с.9). Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що він має нормальний стан здоров'я, працездатний, інших утриманців немає, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та приходить до висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини, визначений в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 27.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень, від сплати якого звільнено позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial