Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] 21 жовтня 2016 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У позовній заяві позивачка в обґрунтування позову посилалася на те, що вона [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, шлюб не був зареєстрований. Від даних відносин у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджуєтвся свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.06.2008 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №165 від 24.06.2008 року. Вона та відповідач [PERSON] припинили відносини коли їх дитині [PERSON] був лише один рік. Відповідач з часу припинення з позивачем стосунків не допомагає утримувати сина матеріально, не цікавиться його здоров'ям, навчанням, розвитком, не спілкується з дитиною. З того часу він жодного разу не цікавився своїм сином, не сплачує аліменти. Позивач стверджує, що відповідач свідомо не бере і не хоче брати участь у вихованні сина та не виявляє ніякого бажання навіть побачитись з ним. Здоров'ям, навчанням, вихованням сина займається позивач та її батьки. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Враховую вищевикладене, позивач з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за додільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, у разі неявки відповідача у судове засідання розгляд справи провести в заочному порядку. Представник Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду надана заява, в якій представник просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, висновок органу опіки та піклування від 05.12.2016 року за №2254/01-11 підтримує. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Позивачем було надано до позову, заяву [PERSON] від 04.10.2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., зареєстрована в реєстрі за №7351, в якій [PERSON] зазначив, що відмовляється від своїх батьківських прав і в подальшому не матиме жодних претензій щодо задоволення своїх майнових чи то особистих немайнових прав, законодавчо обумовлених щодо [PERSON], [INFO], справу просить суд розглядати за його відсутності. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, шлюб не був зареєстрований. У сторін [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.06.2008 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №165 від 24.06.2008 року, в якому в графі батько зазначено - [PERSON]; в графі матір - [PERSON]. Згідно з довідкою від 28.03.2011 року за №3969, виданою КП «ЖКС «Чорноморський», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та мешкають: [PERSON] та її син [PERSON], 2008 року народження. Згідно з листом адміністрації Одеського приватного навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня дошкільний навчальний заклад «Нарнія» від 19.10.2016 року за №44, малолітній [PERSON], [INFO], з 19.01.2015 року навчається у вказаному навчальному закладі. Також повідомлено, що з моменту вступу до вказаного дитячого закладу по теперішній час батько малолітнього - [PERSON], до школи не з'являвся, оплату за освітні послуги надає мати дитини - [PERSON]. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується заявою від 04.10.2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., зареєстрована в реєстрі за №7351, в якій [PERSON] зазначив, що відмовляється від своїх батьківських прав і в подальшому не матиме жодних претензій щодо задоволення своїх майнових чи то особистих немайнових прав, законодавчо обумовлених щодо [PERSON], [INFO]. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], розглядалось службою у справах дітей Одеської міської ради та відповідно до проекту висновку від 27.10.2016 року за №9032, служба у справах дітей Одеської міської ради вважає його доцільним. Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 05.12.2016 року за №2254/01-11. З вказаного висновку також вбачається, що в ході проведення засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулось 17.11.2016 року, заявниця пояснила, що [PERSON], [INFO], тривалий час спільно з нею та [PERSON] не проживає, дитиною не цікавиться, ухиляється від здійснення батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє до сина турботи та уваги, не цікавиться справами та станом здоров'я малолітнього, не вітає ні з днями народження, ні з іншими святами, навіть у телефонному режимі. Заявниця повідомила, що батько востаннє бачив дитину в 2011 році. Також з вказаного висновку органу опіки та піклування вбачається, що малолітнього [PERSON], [INFO], було запрошено на засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації, яке відбулось 17.11.2016 року, на якому хлопчик повідомив, що батька не пам'ятає, батько ніколи йому не телефонує, не приходить до нього, не вітає його зі святами, навіть з днями народжень. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При викладених обставинах суд вважає, що підлягає стягненню з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви з вимогами про позбавлення батьківських прав в сумі 551 гривня 20 копійок. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем в позовній заяві не були заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо відшкодування сплачених позивачем судових витрат на її користь з відповідача.

Outcome: approved