Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та 04.09.2009 року шлюб між ними було розірвано. [INFO] у сторін народилася дитина [PERSON]. Відповідач ще за час спільного проживання участі у вихованні дитини не брав, не турбувався про стан її здоров'я, матеріально не забезпечував. Дитина навчається в 4-В класі в ліцеї №25 м. Житомира. Вихованням дитини та її забезпеченням повністю займається позивач та її батьки. Крім того, згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14.06.2010 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, однак, від сплати аліментів ухиляється. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Після оголошеної перерви не з'явилися, згідно поданої заяви представник позивача просить закінчити судовий розгляд справи у його відсутності (а.с.48). Відповідач після оголошеної перерви у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданих письмових заперечень, позов не визнає та заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.30-32). Представник виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування у судове засідання після оголошеної перерви не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та просить в інтересах дитини позов задовольнити. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], [PERSON], пояснили, що вихованням дитини займається мати дитини, батько дитиною не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, матеріальної, будь-якого іншого виду допомоги на утримання дочки не надає. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків висновок органу опіки і піклування, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.10). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 04.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.9). Як вбачається з рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14.06.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON],стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 05.03.2010 року і до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.11). З акту обстеження домоволодіння за адресою [ADDRESS] від 14.12.2015 року (а.с.16) вбачається, що за вище зазначеною адресою проживають виключно мати [PERSON] та донька [PERSON]. Самостійно ведуть повсякденний побут та господарство. Мати самостійно утримує доньку. Батько дитини жодним чином у вихованні, так і фінансово не допомагає. Згідно характеристики учениці 4-В класу ліцею № 25 м. Житомир [PERSON] (а.с.17) вихованням дитини займається мати та її батьки. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS]. Донька має відокремлене місце для навчання та відпочинку. Кімнати умебльовані, достатньо освітлені, дотримується температурний режим, приміщення відповідає санітарно-гігієнічним вимогам. Батько участі в навчанні та вихованні дитини взагалі не приймає. Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №497 від 02.06.2016 року (а.с.46) [PERSON] після відбування покарання за скоєння злочину у виправній колонії з 2007 по 2014 рік самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, у вихованні дочки участі не бере, її розвитком, станом здоров'я, навчання та виховання у сім'ї та навчальному закладі не цікавиться, до органу опіки та піклування з приводу визначення порядку побачення з дитиною не звертався. Відповідач матеріальної, будь-якого іншого виду допомоги на утримання дочки не надає. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст.12 "Про охорону дитинства" встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до положень ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved