Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 16.06.1958 року по 05.09.2013 року він знаходився в шлюбі з [PERSON] Рішенням від 26.11.2001 року їх шлюб розірвано, а свідоцтво про розірвання шлюбу видано 05.09.2013 року. Рішенням 14 сесії 21 скликання Бохоницької сільської Ради від 27.12.1993 року їм передано у приватну власність земельна ділянка розміром 0,08 га, яка раніше була їм надана для ведення колективного садівництва товариством "Поляна". Дана земельна ділянка знаходиться в [ADDRESS] і зареєстрована на відповідача [PERSON] На зазначену земельну ділянку виданий державний акт №152 від 26.06.1996 року, на якій вони збудували садовий будинок, який зареєстрований в БТІ і видано свідоцтво про право власності від 20.10.2000 року. Після рішення суду про розірвання шлюбу вони не розділили спільно нажите майно та по взаємній домовленості [PERSON] користується їх будинком і земельною ділянкою. Для того, щоб [PERSON] не вчинила незаконних дій з нашим спільним майном, вона передала йому всі правовстановлюючі документи на будинок і земельну ділянку. Вони уже довгий час не проживають разом і він бажає розділити спільно нажите майно, тому просив поділити спільно нажите в шлюбі майно, яке складається з земельної ділянки розміром 0,08 га, яка розташованої в [ADDRESS] та садового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці. 02.12.2014 року позивач [PERSON] до початку судового розгляду справи, відповідно до ст. 31 ЦПК України, подав заяву про зміну предмету позову, яка прийнята судом. Згідно позовної заяви із зміненим предметом позову, [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи на стороні відповідача - нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки недійсним (а.с. 94-96), мотивуючи позовні вимоги тим, що з 16.06.1958 року по 05.09.2013 року він знаходився в шлюбі з [PERSON] Рішенням 14 сесії 21 скликання Бхоницької сільської Ради від 27.12.1993 року їм передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0805 га, яка раніше їм надана для ведення колективного садівництва товариством "Поляна" та знаходиться в [ADDRESS] і зареєстрована на [PERSON] На вказану земельну ділянку виданий державний акт №152 від 26.06.1996 року, а в подальшому за заявою відповідача їй видано державний акт від 02.12.2011 року, серії ЯК №073351. На даній земельній ділянці вони збудували садовий будинок, який зареєстрований в БТІ та видано свідоцтво про право власності від 20.10.2000 року, вказаний будинок є їх спільною власністю. Позивач вважає, що вони, набули право власності і є співвласниками збудованого будинку в рівних долях, то і земельна ділянка належить їм в таких же долях. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.01.2014 року відповідач [PERSON] продала земельну ділянку, яка належить їм на праві сумісної власності, а будинок, який також належить їм на праві сумісної власності, не продала, і не повідомила нотаріуса при оформлені договору купівлі-продажу, що на даній земельній ділянці збудований будинок на який є свідоцтво про право власності. Законом взагалі не передбачено відчуження земельної ділянки, на якій знаходиться законно збудований житловий будинок, будівля або споруда без відчуження цих забудов. Більш того, законом установлено, що відчужуватись може тільки житловий будинок, будівля або споруда, а земельна ділянка на якій розташована будівля переходить до нового набувача без укладення договору купівлі-продажу. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] навмисно не повідомила нотаріуса про житловий будинок, який збудований на проданій земельній ділянці, так як такий договір не міг би бути нотаріально завіреним. Відчуження будинку, який є їх спільною власністю, відповідач хотіла приховати від нього як співвласника, тому і ввела в оману всіх учасників договору купівлі-продажу. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений 11.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним, відповідно до ст. 230 ЦК України, як укладений під впливом обману. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки недійсним підтримав в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Також пояснив, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, що є предметом спору, надану подружжю [PERSON], які перебували в шлюбі до 05.09.2013 року та рішенням 14 сесії 21 скликання Бохоницької сільської ради від 27.12.1993 року передану їм у приватну власність, право власності на яку зареєстровано на [PERSON], на підставі державного акту на право власності на землю № 152 від 26.06.1996 року. На даній земельній ділянці було розпочато будівництво садового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] та 20.10.2000 року виконкомом Бохоницької сільської ради [PERSON] видано свідоцтво № 3 на право приватної власності на садовий будинок. За взаємною згодою [PERSON] користувалась побудованим будинком і присадибною земельною ділянкою, за що передала позивачу всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку і будинок для того, щоб не допустити відчуження цього майна. В 2002 році [PERSON] звернулась в Бохоницьку сільську раду з заявою про видачу дубліката державного акта на землю в зв'язку з втратою державного акта № 152 від 26.06.1996 року. Дублікат їй видали, але в ньому було вказано, що під будівлями знаходиться 0,0107 га землі. В 2011 році Бохоницька сільська рада видає [PERSON] ще один державний акт на дану земельну ділянку, в якому не вказано скільки землі знаходиться під будівлями. 11 січня 2014 року [PERSON] продала [PERSON] вказану земельну ділянку не вказавши, що на ній розташований будинок, який належить на праві спільної сумісної власності ще й [PERSON] При оформлені купівлі-продажу земельної ділянки долучена довідка Бохоницької сільської ради про те, що земельна ділянка вільна від забудови, підписана головою сільської ради, який три рази видавав [PERSON] державний акт на цю земельну ділянку, з яких, у двох вказано площу землі під забудовою, а також свідоцтво №3 про право приватної власності на садовий будинок від 20.10.2000 року. Під час укладення спірного договору [PERSON] заперечувала і замовчувала існування обставин, які унеможливлюють укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Під впливом обману з боку [PERSON] покупець [PERSON] помилилася щодо обставин, які мають істотне значення для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та не знала, що ділянка, на якій є законно збудована будівля не може продаватись, оскільки продається будинок, а право власності на землю переходить разом з будівлею. Відповідач, продаючи земельну ділянку, обманула покупця, вказавши, що на побудований будинок на цій земельній ділянці не оформлено право власності, в той час, як сама оформляла це право і отримала свідоцтво на право власності. Крім того, не повідомила покупця, що будинок і земельна ділянка є спільною власністю з позивачем, а тому без його згоди вона не має права продавати спільне майно. [PERSON] з метою продажу спільного майна одноособово, обманула нотаріуса, замовчуючи обставини, які явно перешкоджали вчиненню даного правочину. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак попередньо через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій вона зазначила, що розгляд даної справи просить провести у її відсутність, щодо задоволення позовної заяви заперечує, при винесенні рішення просила врахувати пояснення, надані нею на попередніх судових засіданнях. В судових засіданнях представник відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснила, що спірна земельна ділянка, не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки надана відповідачу [PERSON] особисто на підставі рішення сільської ради та є її особистою приватною власністю, так як набута в результаті реалізації права на приватизацію. Договір купівлі - продажу земельної ділянки був вчинений [PERSON] без вчинення обману, оскільки вона не знала про існування свідоцтва про право власності на садовий будинок, виданного на її ім'я, так як не отримувала данного свідоцтва особисто, давала доручення позивачу на оформлення даних документів та не булла обізнана чи оформив він право власності на даний будинок. Саме з цією метою нотаріус вимагав довідку про наявність або відсутність забудови на даній земельній ділянці. Відповідно, договір не є таким, що вчинений під впливом обману, відповідає вимогам встановленим законом, тому позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки недійсним не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовної заяви, оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки, яка є предметом спору. Також [PERSON] пояснила, що при укладанні договору купівлі - продажу продавцем [PERSON] не було здійснено обману, оскільки продавець вказала, що є незавершена забудова, яка не прийнята в експлуатацію та вважається будівельними матеріалами, що підтверджується довідкою сільської ради про відсутність забудов. Також продавець повідомила про те, що шлюб з позивачем розірвано, що підтвердилось в судовому засіданні. Третя особа на стороні відповідача - нотаріус Вінницького міського нотаріального округу - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак попередньо через канцелярію суду надала пояснення в яких зазначила, що приймати участь у розгляді даної справи не має можливості, при винесені рішення покладається на розсуд суду. Крім того, зазначила, що 18.12.2014 року нотаріус Вінницького міського нотаріального округу - [PERSON] подала через канцелярію суду пояснення, згідно яких зазначила, що 11.01.2014 року за реєстром №95 нею приватним нотаріусом ВМНО [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0805 га, з кадастровим № 0520680500:04:001:0462, цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки нею була приватизована 26.06.1996 році. Для посвідчення вищезазначеного договору їй було надано всі необхідні документи, в тому числі довідку №1860 від 27.12.2013 року, видану сільським головою Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області М.Бондар, про відсутність забудов на вищезазначеній земельній ділянці. До того ж, у тексті договору в п.6, зі слів продавця зазначено, що продавець гарантує, що капітальних будівель на відчужуваній земельній ділянці немає. Виходячи з наданих документів та інформації, договір посвідчувався нею з дотриманням усім норм чинного законодавства України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 26.11.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.17). Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 05.09.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 05.09.2013 року складено відповідний актовий запис №352 (а.с.18). З рішення 14 сесії 21 скликання Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 27.12.1993 року вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,08 га для ведення колективного садівництва в обсягах відповідно до списків правління садівничого товариства «Поляна» (а.с.12-15). На підставі вказаного рішення Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 27.12.1993 року [PERSON] видано державний акт на земельну ділянку, площею 0,0805 га, яка розташована на території Бохоницької сільської ради , цільове призначення - для садівництва (а.с.24). Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить цілий садовий будинок, який розташований в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області, садове товариство «Поляна», про що свідчить копія свідоцтва про право приватної власності на садовий будинок (дачу) від 20.10.2000 року, а також копія технічного паспорту від 02.10.2000 року (а.с.19-23). З довідки, виданої виконкомом Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 14.02.2014 року №197 вбачається, що згідно записів по земельно-кадастровій книзі земельна ділянка площею 0,0805 га, яка знаходиться в [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.16). 11.01.2014 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продав, а покупець купила земельну ділянку, площею 0,0805 га, кадастровий номер 0520680500:04:001:0462, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], підписано сторонами в її присутності, та зареєстровано в реєстрі за №95 (а.с. 91). Відчужувана земельна належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №073351, виданого Бохоницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 02.12.2011 року, на підставі рішення Бохоницької сільської ради 22 сесії 05 скликання від 26.01.2009 року, зареєстрованого управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області 28.12.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №052060001005195. Нотаріусом роз'яснено сторонам зміст ст. 182, 210, 334, 632, 655, 657, 659 ЦК України, ст. 82, 90, 91, 120, 126, 132, 140, 202 ЗК України, ст. 65, 74 СК України та правовими наслідками укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, і бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Згідно з ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Однак позивачем суду не надано доказів того, що земельна ділянка належала йому із відповідачем [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відчужувана земельна ділянка була особистою приватною власністю [PERSON], так як набута в результаті реалізації права на приватизацію. Тому, земельна ділянка не належала сторонам на праві спільної сумісної власності. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.01.2014 року містить всі істотні умови договору, його зміст не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, даний договір вчинений у формі, встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд, враховуючи те, що позивачем не доведено того, що договір купівлі - продажу земельної ділянки вчинений під впливом обману, а саме навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, оскільки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину, та те, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману,а також те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його цивільних прав та інтересів, передбачених законом, дійшов висновку, що позов є необґрунтованим, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення права позивача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed