Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

19 квітня 2018 року Татарбунарська РДА Одеської області звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року, у відповідачки [PERSON] було відібрано дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], 2010 року, [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав. На підставі зазначеного рішення суду, малолітньому [PERSON], відносно якого [PERSON] є одинокою матір'ю, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано під опіку старшої сестри [PERSON], мешканки [ADDRESS]. Донька відповідачки [PERSON], [INFO] з липня 2017 року по теперішній час перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, син - [PERSON], [INFO] виховується бабусею [PERSON], мешканкою [ADDRESS] Татарбунарського району Одеської області. З моменту відібрання дітей, відповідачка жодного разу не звернулась до служби у справах дітей щодо повернення їх в сім'ю та не використала своє право і, водночас, обов'язок щодо звернення до суду з заявою про повернення їй дітей. Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав є тимчасовою, превентивною мірою, оскільки надає батькам можливість усунути причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. Проте, на теперішній час відповідачка не використала шанс, наданий судом, щодо зміни способу життя, не змінила своє ставлення до виконання батьківських обов'язків. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, проживає без реєстрації в будинку співмешканця, [PERSON], [INFO], в [ADDRESS]. За вказаною адресою належні умови для проживання та повноцінного розвитку дітей не створені, в будинку відсутня електроенергія, відсутній запас харчових продуктів, немає запасу дров та вугілля. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, офіційно не працевлаштована, разом з співмешканцем обмежуються випадковими заробітками, відповідачка життям та здоров'ям дітей не цікавиться, участі в їх утриманні не приймає. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. Під час розгляду справи, судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 травня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 листопада 2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 05 грудня 2018 року. Представник позивача до судового засідання не з'явилась. Надала суду заяву, в якій просила вимоги позову задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за її відсутності. В разі неявки відповідачки не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи (а.с.32 ). Відповідачка жодного разу в судові засідання не з'явилась. Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 14.05.2018 року (а.с.16), [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS]. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку і отримані нею завчасно, відповідно до вимог ч.2 ст.130 ЦПК України, що підтверджується надісланими до суду повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.,а.с.21, 25, 30). Однак, [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала. Крім того, нею не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - виконком Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, як орган опіки та піклування - Шевченко Л.О., в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, вимоги позову Татарбунарської районної державної адміністрації підтримала в повному обсязі (а.с. 24). Отже, суд вважає, що відповідачка була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки, письмових заперечень від неї не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення, згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлено ухвалу суду. В зв'язку з цим, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що матір'ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтвом про народження дітей: серії [NUMBER], серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.4-5). З висновку органу опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області за № 01-30/1495 від 19.04.2018 року слідує: вважати за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 26.03.2018 року, складеного в складі комісії: в.о. Старости сіл Трапівка, Новоселиця, Зарічне - Шевченко Л.О., головного спеціаліста сільської ради - [PERSON] та депутата сільської ради [PERSON] (а.с.7) підтверджується, що [PERSON] проживає в будинку свого співмешканця [PERSON]. В будинку неохайно, в кімнатах холодно, відсутній запас продуктів харчування, дров та вугілля, [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Умови для повноцінного розвитку дітей не створені. Із довідки за №281, виданої Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 26.03.2018 року (а.с.8) слідує, що [PERSON], [INFO], офіційно не працює. Копією довідки за №15, виданою Центром соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації 26.03.2018 року (а.с.9) повідомляється, що [PERSON], [INFO], перебуває у закладі з 13.07.2017 року по теперішній час на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини у закладі, її мати - [PERSON] жодного разу не відвідала її, спілкуються тільки в телефонному режимі за ініціативою дитини. Як видно з характеристики за № 59/02-11 на [PERSON], виданої виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 26.03.2018 року (а.с.10), остання зареєстрована в [ADDRESS], але проживає в будинку свого співмешканця [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] Татарбунарського району Одеської області. [PERSON] народила четверо дітей: [PERSON], 1998 року народження, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] доглядом та вихованням дітей не займається. Троє старших дітей доглядали бабусі. На даний момент неповнолітня [PERSON] знаходиться в інтернаті, [PERSON] доглядає бабуся, самий молодший із дітей - [PERSON] проживає біля своєї старшої сестри [PERSON]. Мати дітей [PERSON] на даний час не працює, зловживає спиртним напоями. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року (а.с.11-13) вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Крім того, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частки зі всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття, на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де будуть утримуватися діти. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані займатись вихованням дитини. При цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4.ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дітей, враховуючи той факт, що вона тривалий час не підтримує з дітьми стосунків, не бере участі у їх вихованні, не використала своє право і, водночас, обов'язок, закріплені в ч.3 ст.170 СК України, на звернення до суду з позовом про повернення дітей у сім'ю. А отже, у суду є підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідачки [PERSON] у вигляді позбавлення її батьківських прав, що також обумовлюється необхідністю захисту інтересів дітей. Згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Однак враховуючи, що рішенням суду від 10.03.2017 року за № 515/2106/16-ц стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то підстави для застосування норми ч.2 ст.166 СК України - відсутні. Також, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачці її право, передбачене ст.169 Сімейного кодексу України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав.

Outcome: approved