Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є бабусею неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтв про народження батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі зовсім не займаються вихованням дітей, нехтують своїми батьківськими обов`язками, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, не спілкуються з дітьми взагалі, не дбають про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей. Тільки позивачка забезпечує дітей усім необхідним харчуванням, доглядом, лікуванням. Батько дітей [PERSON] пішов з сім`ї декілька років тому, після чого ніколи не з`являвся, дітьми не цікавився, будь-кий зв`язок з ним втрачено. Мати - [PERSON] зловживає спритними напоями, може по декілька днів не з`являлася вдома. За свою поведінку притягалася до адміністративної відповідальності. Батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на викладене, позивачка просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В подальшому позивачка позовні вимоги уточнила та просила призначити її опікуном [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідачка [PERSON] у судовому засідання позов не визнала, вказала, що діти проживають з нею і вона за ними доглядає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник третьої особи - управління у справах дітей Очаківської міської ради Шкодіна О.С. заперечила проти позову, вказала, що Очаківська міська рада вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] . Мати сама не бажає, щоб її позбавляли батьківських прав, доглядає за дітьми, отримує на них допомогу. Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей, було видно, що діти доглянуті. Щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , то його думку встановити неможливо у зв`язку з відсутністю інформації про його місце знаходження та проживання. Вислухавши пояснення позивачки, відповідачки [PERSON] , представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.5,6,7,8). З листа директора Очаківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради № 103 від 23 квітня 2020 року вбачається, що у закладі навчаються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Батько дітей в закладі не з`являвся, з вчителями та вихователями не спілкувався. Їх мати [PERSON] відвідує дітей, присутня на загальношкільних заходах, спілкується з вчителями, класними керівниками, цікавиться успішністю дітей. Їх бабуся [PERSON] так само приймає участь у шкільному житті дітей. ( а.с.9). Згідно висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Очаківської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її чотирьох дітей та [PERSON] відносно трьох дітей та відсутність підстав для встановлення [PERSON] опіки/піклування над дітьми. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Аналізом досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що будь-яких належних доказів на підтвердження того факту, що відповідачка [PERSON] умисно не виконує свій батьківський обов`язок по вихованню неповнолітніх дітей, тобто свідомо ухиляється від її виховання, судом не здобуто. Як підтвердила сама відповідачка, вона любить дітей, вони проживають з нею, а тому в даному випадку, на думку суду, відсутні підстави для висновку про свідоме нехтування нею своїми обов`язками по вихованню дітей, що виключає можливість позбавлення її батьківських прав згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , слід відмовити. Тим більше, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Що стосується вимоги позивачки про позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду на викладене, позивачка є неналежним позивачем щодо вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Щодо заявлених вимог позивача про призначення її опікуном суд виходить з наступного. Статтею 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню, то відповідно не підлягає задоволенню вимога позивачки про призначення її опікуном неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись з позовом до суду, позивачка надала клопотання про звільнення її від слати судового збору посилаючись на те, що вона отримує низьку пенсію та є інвалідом ІІІ групи. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: "Про судовий збір" особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що позивачка не підпадає під дію вказаного пункту Закону, позов задоволенню не підлягає, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved