Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

10.07.2019 року заявник [PERSON] - звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті [INFO] [PERSON] , який помер у м.Горлівка Донецької області, і є її батьком, громадянином України, мав зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . В обґрунтування свої вимог заявник вказувала, що смерть її батька підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано відділом запису актів цивільного стану Горловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки. Посилаючись на те, що встановлення даного факту, що має для заявника юридичне значення, так як необхідне для державної реєстрації смерті батька та отримання свідоцтва про смерть, заявник просив заяву задовольнити. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви. Представник заінтересованої особи - Вознесенський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області - в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи і суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що громадянин України - [PERSON] помер [INFO] у м.Горлівка Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано відділом запису актів цивільного стану Горловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки, є батьком заявника, мав зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Згідно довідки про причину смерті №502, виданої патологоанатомічним бюро м.Горлівка відділу охорони здоров`я адміністрації м.Горлівка смерть [PERSON] настала від аневризми повздовжньої артерії. Заявником отримано 05.07.2019 року відмову Вознесенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] на підставі документів, виданих органами Донецькою Народною Республікою. За статтею 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У відповідності до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. 18 січня 2018 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській області» (далі - Закон №2268-VIIІ), який набрав чинності 24.02.2018 року, статтею 1 якого визначено, що тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1)сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Статтею 2 даного Закону визначено, що правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно з ч.2, 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 4ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1. Документу встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2. Рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Отже, судом встановлено, що отримане заявником свідоцтво про смерть [PERSON] відповідно доЗакону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській області», ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [INFO] [PERSON] , бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України [PERSON] свідоцтво про смерть її батька [PERSON] , видане державним органом України.

Outcome: approved