Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 17 липня 2017 року позовні вимоги до [PERSON] про визнання права власності залишено без розгляду. В своєму позові позивач зазначив, що починаючи з 1996 року проживає разом зі своєю сім'єю в домоволодінні №32 по вулиці Хліборобів в с. Сергіївка Братського району Миколаївської області. Вселився в даний будинок з дозволу колгоспу, здійснює необхідний ремонт, сплачує комунальні платежі, користується земельною ділянкою біля будинку та всіма господарськими будівлями та спорудами, що є біля будинку. На даний час позивач бажає належним чином оформити документи на будинок і на земельну ділянку біля нього, однак не має можливості це зробити так як не є власником даного нерухомого майна. До початку судового засідання представник позивача надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив суд розглядати справу за його відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомленний належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. [PERSON] з 1996 року проживає за адресою: [INFO] (арк.с. 8). Згідно довідки від 06.04.2017 року КП "Вознесенське МБТІ", житловий будинок № 32 по вул. Хліборобів в с. Сергіївка Братського району Миколаївської області зареєстрований за [PERSON] (а.с. 23). 12 червня 1994 року [PERSON] померла. Згідно копії спадкової справи № 82/94, після смерті [PERSON] спадщину у вигляді житлового будинку в с. Сергіївка прийняла [PERSON], донька померлої (а.с. 46). Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ст. 344 ЦК України). Пунктом 9 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Матеріалами справи підтверджено, що позивач більше 10 років відкрито мешкає у житловому будинку (арк.с. 8-9), несе витрати на його утримання, про відсутність підстав для проживання у будинку не знав, скільки вселився в будинок з дозволу КСП, сплачує податок на землю з 1996 року. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вказане, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved