Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення про встановлення факту проживання на території України станом на 13.11.1991 р., що необхідно їй для отримання громадянства. В судовому засіданні заявник , представник заявника заяву підтримали, просили задовольнити, посилаючись на те , що що народилася у м. П'ятигорськ, Ставропольського краю, СРСР. Після досягнення 16-віку у встановленому на той час порядку була документована паспортом громадянина СРСР. В подальшому, після досягнення заявником 25-річного віку, за місцем попереднього проживання м. П'ятигорськ в її паспорт громадянина СРСР компетентними органами проставлено дані про належність заявника до громадянства Російської Федерації, а згодом нею був отриманий паспорт громадянина Російської Федерації.Разом з тим, в період з 20.10.1988 р. по 01.07.1993 р. вона проходила навчання в Державній академії легкої промисловості України та була зареєстрованою у гуртожитку [ADDRESS] , станом на 13.11.1991 р. (дату набрання чинності Закону України «Про громадянство України») вона постійно проживала на території України, що в розумінні положень п.п. 1, 2 ч. 1 ст. Закону України, на думку заявника, є підтвердженням її належності до громадянства України. Представник Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві Підгородецька Н.В. проти заяви заперечувала,вказувала на те що подані документи не дають підстав для висновку про її постійне проживання у 1991 році на території України й тому їй було рекомендовано звернутися із заявою до суду про встановлення цього факту. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, покази свідків, встановив наступне. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року заяву [PERSON]про встановлення факту проживання на території України було залишено без розгляду у зв'язку з наявністю спору про право та необхідністю звернення з вказаними вимогами до суду в порядку позовного провадження відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 6.07.2017р. Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 16.05.2017р. скасовано з передачею питання на новий розгляд . Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України). Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказувала, що народилася [INFO] у м. П'ятигорськ, Ставропольського краю, СРСР. Після досягнення 16-віку у встановленому на той час порядку була документована паспортом громадянина СРСР. В подальшому, після досягнення заявником 25-річного віку, за місцем попереднього проживання м. П'ятигорськ в її паспорт громадянина СРСР компетентними органами проставлено дані про належність заявника до громадянства Російської Федерації, а згодом нею був отриманий паспорт громадянина Російської Федерації. Встановлено , що в період з 20.10.1988 р. по 01.07.1993 р. [PERSON] проходила навчання в Державній академії легкої промисловості України та була зареєстрованою у гуртожитку [ADDRESS] .(а.с. 20-21, 118-119) Дану обставину також в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , яка була викладачем в 1991р., [PERSON], [PERSON] Необхідність звернення до суду із даною заявою зумовлена вимогами п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215, відповідно до якого для встановлення належності до громадянства України особа, яка проживала на території України станом на 13.11.1991 р. та перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства Згідно з пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Тому, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України. Таким чином, аналізуючи зібрані докази в сукупності, судом достовірно встановлено , що станом на 13.11.1991 р. (дату набрання чинності Закону України «Про громадянство України») [PERSON] проживала на території України, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved