Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] 16.12.2014 року пред'явив позов до [PERSON] про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 12 697, 90 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що на підставі рішення Самбірського районного суду Львівської області від 22.03.2001 року він, позивач, сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів доходів до досягнення нею повноліття і поштовими переказами перераховував відповідачу кошти, які відповідали ? частині його доходів, однак 22.09.2005 року були внесені зміни у Сімейний кодекс України, а саме розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про ці зміни він не був повідомлений виконавчою службою, а тому продовжував сплачувати аліменти в розмірі ? частини його доходів, що було менше ніж передбачено в законодавстві. Також з 2008 року він є інвалідом ІІІ групи отримує пенсію по інвалідності, на його, позивача, утриманні знаходиться троє малолітніх дітей від другого шлюбу та дружина, котра перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому виникла прострочена заборгованість по аліментах. Під час судового розгляду [PERSON] у підтриманні позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач добровільно рішення суду про стягнення аліментів не виконував і тому вона звернулася до відділу державної виконавчої служби Самбірського МРУЮ щодо примусового виконання рішення, однак позивач умисно ухиляється від сплати аліментів, про що свідчить прострочена заборгованість. Посилання позивача на те, що він є інвалідом ІІІ групи та є непрацездатним не заслуговують на увагу, він має нерегулярний, мінливий та значний дохід, також ним не надано доказів того, що в період з 2008 року по 2015 рік він не мав можливості займатися трудовою діяльністю або наявність такої хвороби, яка б унеможливлювала займатися жодним видом діяльності з метою отримання прибутку. Крім того, щоб позивач не сплачував аліменти на їх спільну дочку [PERSON], теперішня дружина позивача [PERSON] подала позов до нього про стягнення аліментів на їх спільних дітей. Вказаний позов позивач визнав, що дає підстави вважати, що він є здоровим. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 61 цього Кодексу встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Із розрахунку заборгованості за аліментами від 23.10.2014 № 09-44/5349, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та матеріалів виконавчого провадження відомо, що у ВДВС Самбірського МРУЮ Львівської області на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-552, виданий 2 квітня 2001 року Самбірським районним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 8,50 грн. на дитину щомісячно, починаючи 22.03.2001 року і до досягнення дитиною повноліття та станом на 1 жовтня 2014 року державним виконавцем обчислено заборгованість за аліментами в сумі 12 697, 90 грн., із якої за 2006 - 2008 роки в сумі 994,10 грн. обчислена із середньої заробітної плати для даної місцевості, а решта суми заборгованості з 2009 року обчислена із різниці між 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліментами, які боржник перечислив стягувачу, про що надав квитанції (а.с. 8, 46). Згідно ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Із зазначеного рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року вбачається, що із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 10 000 грн. по виконавчому листу № 2-552/2001 від 02.02.2001 року, виданого Самбірським районним судом Львівської області. Однак, визначення розміру заборгованості за аліментами та її стягнення не були предметом розгляду даного позову (а.с. 46) і тому [PERSON] оспорив правильність нарахування заборгованості, обчисленої державним виконавцем ВДВС Самбірського МРУЮ Ханас І.І. У зв'язку з наведеним суд відхиляє посилання відповідача та її представника на те, що вказаним рішенням суду беззаперечно встановлено обставину розміру заборгованості [PERSON] за аліментами, які він сплачує на користь [PERSON] та [PERSON] не заперечував цей розмір. Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції Закону України від 04.11.2010 року, яка діє з 09.03.2011 року, розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Отже, обчислення заборгованості за аліментами із розрахунку 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період до березня 2011 року суперечить чинному на той час законодавству, оскільки ч. 3 ст. 74 цього Закону, яка була чинною у попередній редакції, не було встановлено, що у разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Також із наведених підстав суд відхиляє посилання представника відповідача на роз'яснення, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" про те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, так як дане роз'яснення стосується визначення розміру аліментів, а не заборгованості за аліментами. Ураховуючи наведене, суд дійшов до висновку , що за період з січня 2009 року по лютий 2011 року державним виконавцем ВДВС Самбірського МРУЮ Ханас І.І. безпідставно обчислено заборгованість [PERSON] за аліментами в сумі 1328,50грн. і тому така заборгованість становить всього 11 369,40 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Із свідоцтв про народження та рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відомо, що [PERSON] є батьком трьох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] та [INFO] відповідно (а.с. 3, 4, 45). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] зобов'язаний утримувати всього чотирьох неповнолітніх дітей. Із посвідчення № 21 та довідки від 30 грудня 2013 року № 810 відомо, що [PERSON] з 18.06.2008 року знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області і отримує пенсію по інвалідності як інвалід ІІІ групи внаслідок загального захворювання, розмір якої становить 1 049 грн. (а.с. 5, 6-7). Із відповіді Самбірської міжрайонної МСЕК, акта огляду МСЕК та довідки до акта огляду МСЕК вбачається, що [PERSON] визнаний обмежено працездатним із втратою 40 % працездатності (а.с. 75, 76-77, 78, 79). Із відповіді від 30.01.2015 року № 118/10/1800/02/153, наданої Самбірською ОДПІ, довідки з ЄДРПУ та довідки від 04.02.2015 року № 655, виданої Управлінням соціального захисту населення видно, що [PERSON] не зареєстрований як фізична особа-підприємець, на обліку як підприємець не перебуває та матеріальної допомоги не отримує (а.с. 54, 56-58, 59). Із довідки, виданої управлінням соціального захисту населення вбачається, що дружині позивача [PERSON] за липень 2014 року - грудень 2014 року була виплачена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям в сумі 15 375,35 грн. (а.с. 52). Доказів про те, що позивач має інші доходи відповідачем не подано. Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що наявні інші обставини, що має істотне значення, а саме майновий стан платника аліментів, для часткового звільнити його від сплати заборгованості за аліментами. Посилання відповідача та її представника на те, що дочка сторін навчається на денній формі навчання на платній основі і вона сама утримує дочку, але на даний час не працює та займається підприємницькою діяльністю, а теперішня дружина позивача [PERSON] отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини з липня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 7 626,66 грн., що підтверджено довідкою (а.с. 51), не спростовує вимог позивача. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст. 185 цього Кодексу той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, є підстави звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами в сумі 6 897,90 грн. та відмовити у звільненні від такої заборгованості в сумі 5 800 грн., що відповідатиме розміру заборгованості за аліментами, виходячи із аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу) боржника.

Outcome: partial