Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] « Кам»янець-Подільський електромеханічний завод», третя особа: Кам»янець-Подільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 1\~171\~499,20 грн. та моральної шкоди у розмірі 30\~000,00 грн. Уточнивши неодноразово позовні вимоги, просить стягнути [PERSON] « Кам»янець-Подільський електромеханічний завод» середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, саме: з 01.12.2002 року по 08.07.2016 року у розмірі 1\~159\~020,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 1\~000 000\~000,00 грн. Обгрунтовуючи позов вказує, що з 30.12.1974 року по 30.11.2002 року працював на Кам»янець-Подільському електромеханічному заводі. 28.12.1989 року він отримав виробничу травму та перебував на лікуванні по 31.03.1990 року. Відповідач, всупереч вимогам законодавчих актів, не провів нарахування та виплату коштів за перебування на лікуванні у повному об»ємі. Рішенням суду від 29.12.2015 року стягнуто з відповідача на його користь недораховані та невиплачені кошти за період тимчасової непрацездатності з 28.12.1989 року по 31.03.1990 року у розмірі 472,42 крб., які станом на 01.07.2015 року у національній валюті становлять 7\~402,82 грн., тим же рішенням встановлено середньомісчний заробіток - 19,18 крб. При звільненні з роботи відповідач мав би виплатити йому недораховану заробітну плату, але він цього не зробив. Кам»янець-Подільський МВ ДВС, зазначені кошти , в липні 2016 року стягнув і 08.07.2016 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, яку він отримав 08.07.2016 року. Відповідно до закону відповідач повинен виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки, починаючи з дня звільнення по день фактичного розрахунку. В тому разі, коли спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування визначає орган, який виносить рішення по суті. Вказує, що звертався до суду з вимогою про сплату недорахованих коштів у розмірі 1\~007,08 крб., але суд стягнув на його користь тільки 472,42 крб. Враховуючи, що середньоденний заробіток на час його звільнення - 30.11.2002 року становив - 23,46 грн., розмір середнього заробітку за весь час затримки , з 01.12.2002 року по 08.07.2016 року , становить 1\~159\~020,20 грн. Вважає, що це не одне порушення його конституційних прав відповідачем, який завдав йому непоправну моральну шкоду. На протязі 27-років відповідач своїми діями та бездіяльністю призвів до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Свою моральну шкоду він оцінює в 1\~000\~000,00 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, уточнений позов підтримує у повному об»ємі і просить його задоволити. Представник відповідача позов у суді не визнав, мотивуючи тим, що в справі наявне рішення суду, яке набрало законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, крім того, відсутня вина работодавця у невиплаті коштів при звільненні працівника і якщо припустити, що ТДВ «К-ПЕМЗ» дійсно має виплатити середній заробіток за весь час затримки, то розрахунок, наведений в позовній заяві, не відповідає дійсності, оскільки середньоденна заробітна плата вказана невірно. Крім того, вказує, що [PERSON]І , власноручно звернувся із заявою про звільнення його з роботи по переводу у грудні 2002 року та жодної вимоги про заборговану йому заробітну плату не заявляв. Заперечуючи проти позовних вимог, у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, представник відповідача посилається на те, що позивач тривалий час не звертався за виплатою заробітної плати і сума компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні не є співмірною із заборгованістю, тому просить у позові відмовити. Заслухав представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] з 30.12.1974 року працював на Кам»янець-Подільському електромеханічному заводі на різних посадах і його було звільнено з роботи 30.11.2002 року за власним бажанням на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Під час роботи, 28.12.1989 року, він отримав виробничу травму та перебував на лікуванні по 31.03.1990 року. При звільненні позивачу не було виплачено заборгованість із заробітної плати, оскільки відповідач своєчасно не провів нарахування та виплату лікарняних коштів у повному об»ємі. До суду, про стягнення невиплачених йому коштів з вини підприємства, позивач звернувся у 2015 році і Рішенням суду від 29.12.2015 року позов [PERSON] було задоволено частково, оскільки він звернувся до суду про сплату недорахованих коштів у розмірі 1\~007,08 крб., але з відповідача на користь позивача стягнуто недорахованих та невиплачених коштів, за період тимчасової непрацездатності з 28.12.1989 року по 31.03.1990 року, у розмірі 472,42 крб., які станом на 01.07.2015 року у національній валюті становлять 7\~402,82 грн. і які були стягнені Кам»янець-Подільським МВ ДВС з [PERSON] « Кам»янець-Подільський електромеханічний завод» у примусовому порядку в липні 2016 року, що підтверджується Постановою про закінчення виконавчого провадження від 08.07.2016 року. Судом також встановлено, що до суду про стягнення середнього заробітку позивач звернувся у вересні 2016 року . Його середній заробіток на час звільнення, тобто на листопад 2002 року, становив 467,46 грн., середньоденний заробіток на час звільнення становив - 23,46 грн., що підтверджується довідкою [PERSON] "Кам»янець-Подільський електромеханічний завод" про середню заробітну плату [PERSON], тому відповідно до ст. 117 КЗпП України розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 01.12.2002 року по 08.07.2016 року становить 1\~253\~578,06 грн., хоча сума обрахована позивачем і заявлена в суді становить 1\~159\~020,20 грн. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд встановив, що підприємство не провело з позивачем розрахунок, розмір належних звільненому працівникові сум був зясований під час судового розгляду справи, а з позовом до суду [PERSON] звернувся більше, ніж через 13 років після звільнення, а тому відповідно до положень ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати. Враховуючи те, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 23,46 крб., а кількість робочих днів з 01 грудня 2002 року по 08 липня 2016 року становить 3410 днів, то сума середнього заробітку складає ( 3410 днів х 23,46 крб.) = 79 998,80 крб. х 15,67 (коефіціент інфляції) = 1 253 578,06 грн., тому, враховуючи вищевказані обставини суд вважає застосувати принцип справедливості та співмірності і зменшити розмір відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку, тому до стягнення підлягають кошти в сумі 9\~000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 1 159 020,20 грн., сума 9\~000,00 грн. становить 0,78% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, заявлені позивачем. Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 4 травня 2011 року у справі № 6-1371св11 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, задовольняючи позов [PERSON] частково та враховуючи, при цьому, характер заподіяної моральної шкоди, характер і об»єм моральних страждань позивача, відсутність доказів моральної шкоди , застосовуючи принцип справедливості та співмірності і ні в якому разі наживи, суд вважає, що належить до відшкодування моральна шкода в розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ч.2, 3 ст.88 ЦПК України передбачено, якщо сторону , на користь якої ухвалено рішення , звільнено від оплати судових витрат , з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб , що їх понесли , пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільненні від оплати судових витра , вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення , звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 1 частиною 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір " № 3674-VI ( в редакції від 17.05.2017 року) передбачено , що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи те , що позивач звільнений від сплати судового збору і позов задоволено частково, суд вважває , що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] « Кам»янець-Подільський електромеханічний завод» слід стягнути судовий збір у розмірі 62,40 грн. та 06,40 грн. На підставі ст. 237-1, 116-117 КЗпП України,

Outcome: partial