Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 17 серпня 2018 року по 18 листопада 2020 року в сумі 129 677 грн. 41 коп. та судові витрати по наданні правничої допомоги в сумі 5000 грн. 00 коп. В обгрунтування позову покликається на те, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року постановлено стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посинаючи з 17 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду набрало законної сили 14 липня 2020 року після перегляду в апеляційній інстанції. Таким чином, у позивача з 15 липня 2020 року виник обов`язок зі сплати аліментів і відповідно погашення заборгованості по сплаті аліментів. Виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів знаходиться на примусовому виконанні у Костопільському районному відділі ДВС. Позивач зазначає, що з 15.07.2020 року у відповідача виник обов`язок по сплаті боргу зі сплати аліментів у сумі 112177,41 грн. нарахованих за період з 17.08.2018 року по 15.07.2020 року, а тому на 18 листопада 2020 року пеня за прострочення сплати аліментів з заборгованої суми, яка станом на 15 липня 2020 року складає 112 177,41 грн. становить 140 221,76 грн., пеня за прострочення сплати аліментів за період з 15 липня 2020 року по 18 листопада 2020 року становить 145 571,76 грн. Враховуючи законодавче обмеження нарахування пені за прострочення сплати аліментів пеня складає 129 677 грн. 41 коп., які вона і просить стягнути з відповідача. Також просила суд стягнути з відповідача судові витрати посправі. Представник позивача - адвокат Осійчук І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Остапенко В.С. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що борг по несплаті аліментів про який зазначає у позовній заяві позивач виник не з вини його довірителя, окрім того, [PERSON] здійснює сплату аліментів. Суд заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області № 564/2143/18 від 26.02.2020 року задоволено частково позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначене рішення суду набрало законної сили 14 липня 2020 року. Позивач у позовній заяві та її представник в судовому засіданні зазначали, що з 15.07.2020 року у відповідача виник обов`язок по сплаті боргу зі сплати аліментів в сумі 112 177,41 грн. нарахованих за період з 17.08.2018 року по 15.07.2020 року, а тому на 18 листопада 2020 року пеня за прострочення сплати аліментів з заборгованої суми, яка станом на 15 липня 2020 року складає 112 177,41 грн. становить 140 221,76 грн., пеня за прострочення сплати аліментів за період з 15 липня 2020 року по 18 листопада 2020 року становить 5350 грн., всього разом неустойки (пені) - 145 571, 76 грн. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2019 року справа №661/905/19. У п. 22 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях відповідача [PERSON] відсутня винна поведінка щодо виникнення та несплати заборгованості по аліментах у період з 17.08.2018 року по 15.07.2020 року (до набрання рішенням суду № 564/2143/18 від 26.02.2020 року законної сили), оскільки вказана заборгованість по аліментах, виникла у відповідача одномоментно, і її виникнення пов`язане не з ухиленням відповідача від сплати аліментів. Окрім того, згідно уточнюючого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] згідно з виконавчим листом № 564/2143/18 виданим 28.07.2020 року Костопільським районним судом Рівненської області, вбачається, що [PERSON] виконує свій обов`язок, щодо сплати аліментів на утримання дітей. Також, суд вважає за правильне зазначити, що згідно уточнюючого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на липень 2020 року заборгованість по несплаті аліментів у [PERSON] становила 87158,06 грн., а не 112 177,41 грн. як зазначає позивач у позовній заяві. Враховуючи викладене та те, що судом встановлено, що вина [PERSON] у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та такми, що не підлягають до задоволення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що позивачу відмовлено в позові, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по наданні правничої допомоги в сумі 5000.00 грн. до задоволення, також, не підлягає. Також, відповідно до ч 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, і у задоволенні позову позивача відмовлено повністю, судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed