Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

18 вересня 2018 року позивач звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 14 жовтня 2014 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. В них народилась донька [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають разом, відповідач постійної роботи не має, займається тимчасовими підробітками. Відповідач зловживає алкогольними напоями і не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, тому дитина перебуває на утриманні матері. Позивач на даний час працює, але за місцем роботи не зареєстрована, отримує мінімальну заробітну плату, тому її заробітку не вистачає для забезпечення належного утримання дитині. Відповідач має задовільний стан здоров'я, отримує заробітну плату, тому позивач вважає, що він зобов'язаний та має змогу сплачувати аліменти на утримання спільної дочки. Позивач просила стягувати з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення повноліття дитиною. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи в силу ст. 128-130 ЦПК України повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14 жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого 14 жовтня 2014 року (а.с. 4). Подружжя має спільну дочку [PERSON], [INFO], згідно з копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 07 квітня 2015 року (а.с. 5). Позивач [PERSON] проживає разом з дочкою [PERSON] та чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем подано докази того, що батьком дітей є відповідач, діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. Однак, відповідач не подав до суду письмових заперечень проти позову, у судове засідання не з'явився, тому суд, при визначенні розміру аліментів не має можливості встановити обставини, передбачені ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача та наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох малолітньої дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який би був сплачений при поданні позову, тобто у розмірі 704 грн 80 коп., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились, позивач звернулась до суду із заявою про, те щоб розгляд справи відбувався без її участі, відповідач належним чином повідомлявся про дату, час ї місце розгляду справи, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Outcome: approved