Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

12 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної акціонерної компанії "Укрресурси" про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, в якій просив стягнути з відповідача на його користь середньо - місячний заробіток у розмірі 9000 грн. на місяць, за період з 23.10.2014 року по 22.02.2015 року в загальному розмірі 36 000 грн. 03 січня 2015 року позивач надав до суду заяву, якою збільшив позовні вимоги до 1 772 037,30 гривень. В судове засідання призначене на 24.02.2015 року позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, якою зменшив позовні вимоги, та відповідно до його вимог, викладених в цій заяві просить суд: стягнути з ДАК «Укрресурси» на його користь середньомісячний заробіток (9 000,00 гривень на місяць) за період затримки повного розрахунку при звільнені з посади з 23.10.2014 року по 23.02.2015 року в розмірі 36 000,00 гривень; допустити до негайного виконання стягнення середньомісячного заробітку в межах суми платежу за 1 місяць в розмірі 9 000,00 гривень. Також просив розглядати справу без його участі у зв'язку з перебуванням його на лікуванні в МКЛ №1 м. Вінниця, що підтверджується копією довідки №12 від 09.02.2015 року, виданої МКЛ №1 м. Вінниця (а.с.35). Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Заяву про збільшення позовних вимог, яку позивачем надіслано до суду 03.02.2015 року, в частині стягнення середньомісячного заробітку при звільненні за період з 01.03.2002 року по 08.05.2012 року в розмірі 1101000 грн., компенсацію за дні щорічних невикористаних відпусток за період з 01.03.2002 року по 08.05.2012 року в сумі 136110 грн., середньомісячний заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 08.05.2012 року по 23.05.2012 року в розмірі 4500 грн., компенсацію втрачених коштів, внаслідок інфляції і порушених термінів виплат в розмірі 241 427, 3 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., та середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 08.05.2012 року по 23.10.2014 року, просив залишити без розгляду. 24.02.2015 року судом на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України винесено ухвалу про вишення позову в цій частині без розгляду. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст.117 КЗпП передбачено відповідальність за затримку розрахунку, а саме стягнення відшкодувань в вигляді середньомісячного заробітку. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2013 року у справі № 232/3947/12 визначено середньомісячний заробіток позивача в розмірі 9 000,00 гривень (рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.06.2011 року визначено середньомісячний заробіток в розмірі 6 000,00 гривень + доплата 50% від основного посадового окладу заступника директора у зв'язку з перебуванням за сумісництвом на посаді головного бухгалтера) (а.с.8-11). Рішеннями Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.11.2010 року та 24.04.2012 року змінено дату звільнення [PERSON] з посади заступника директора по будівництву Вінницького заводу «Модуль» на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства (а.с.36). З матеріалів справи вбачається, що за затримку повного розрахунку при звільнені за період з 23.10.2014 року по 23.02.2015 року (4 місяці) заборгованість відповідача перед позивачем складає 36 000,00 гривень. (а.с.34). Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути середньомісячний заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 23.10.2014 року по 23.02.2015 року в сумі 36 000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути - 360,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved