Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

25 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1515га кадастровий номер 4823383900:07:052:0004, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування цих вимог зазначила, що вказана земельна ділянка подарована їй [PERSON] 29 грудня 2004 року відповідно до договору дарування від 29.12.2004 року, зареєстрованого за № 1824. Однак з 2004 року по 2013 рік вона не отримала правовстановлюючого документу - державного акту щодо цієї земельної ділянки на своє ім'я, та тепер, зі зміною законодавчих норм позбавлена можливості зареєструвати вказане майно як свою власність та отримати відповідний правовстановлюючий документ на нього, з приводу чого їй було надано рішення реєстратора про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Крім того, реєстрації її прав перешкоджає невідповідність фактичної площі вказаної земельної ділянки, яка згідно даних Державного земельного кадастру становить 0,1515 га, а за даними Державного акту - 0,25 га, що позивачка пояснює тим, що на час видачі Державного акту, останні видавалися без виготовлення технічної документації із землеустрою. У зв'язку з зазначеним, за захистом своїх прав як власника, вона була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву, посвідчену Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, про визнання позовних вимог [PERSON] та просила справу розглянути у її відсутність та відсутність її довірительки. Представник третьої особи - реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції звернувся до суду із заявою, в якій також просив справу розглянути у його відсутність , та проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 29 грудня 2004 року, [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану в [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за № 1824 (а.с. 17). Згідно копії Державного акту серії МК № 096196, виданого Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 22 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 129, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с. 19). Натомість за даними витягу з Державного земельного кадастру, земельна ділянка за кадастровим номером 4823383900:07:052:0004 має площу 0,1515 га., та власником останньої значиться [PERSON] (а.с. 20). За відомостями відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області від 01.08.2014 року, за [PERSON] земельна ділянка по [ADDRESS] не зареєстрована. Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджується рішенням реєстратора речових прав та їх обтяжень №9000106 від 12.12.2013 року, яким [PERSON] було відмовлено в реєстрації права власності за нею щодо вищевказаної земельної ділянки. Вказана відмова аргументована положеннями ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 вказаного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, в тому числі у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не надають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час укладення вказаного договору дарування - право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалося державними актами. Однак, за період з часу укладення вищевказаного договору та до 1 січня 2013 року позивачка не отримала на своє ім'я правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року не передбачена. За вказаного позивачка позбавлена можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Аналіз п. 27 цього Порядку, вказує на те, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно - земельну ділянку до 01.01.2013 року є державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст.58 Конституції), право власності [PERSON] не це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню її прав як власника та їх здійснення. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, та встановивши, що позивачка набула прав на вищевказану земельну ділянку відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування, проте не одержала щодо цього майна Державного акту, який на час виникнення прав позивачки щодо цього майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи відносно земельної ділянки, та зі зміною законодавчих норм позбавлена можливості отримати такий правовстановлюючий документ нині, тому на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказане майно.

Outcome: approved