Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебували у шлюбі з 23.04.2015 р., який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2018 р. (справа №127/6405/18) розірваний. Під час перебування у шлюбі, 12.12.2016 р. вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, частки у квартирі не визначені. Просить провести поділ спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON] позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити, а також стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 11276,80 грн. Подав відповідь на відзив, заяву про розподіл судових витрат. (а.с.72-74, 98-103) Представник відповідача [PERSON]- адвокат [PERSON] позов не визнала, вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки право власності на 1/2 частку квартири ніким не оспорюється, позивач вже є співвласником квартири. Повідомила, що квартира перебуває у спільній сумісній власності подружжя, тому має бути поділена шляхом визначення ідеальних часток подружжя. Погоджується, що частки власності сторін у квартирі рівні. Подала відзив на позов, заяву про розподіл судових витрат - витрат на правничу допомогу. (а.с. 64-65, 112-115) Заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вони є документально непідтвердженими та неспівмірними з об"ємом виконаних робіт адвокатом [PERSON] Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.04.2015 р., який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2018 р. (справа №127/6405/18) розірваний. (а.с. 9, 10-13) Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], який є дитиною з інвалідністю, що підтверджується письмовими доказами: копією свідоцтва про народження, копією посвідчення №679274. (а.с. 69, 70) Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], яка 12.12.2016 р. зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] Зазначене підтверджується письмовими доказами: копією договору купівлі-продажу майнових прав №СП-3/122/М від 30.11.2015 р., копією акта приймання-передачі квартири №122 від 25.11.2016 р., довідкою про оплату 100% вартості майнових прав від 04.12.2015 р. та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.12.2016 р. (а.с. 14-24) Згідно звіту ТОВ Європрофсервіс від 27.06.2018 р. про визначення вартості квартири оціночна вартість квартири [ADDRESS] становить 698819,00 грн. (а.с. 28-46) На а.с. 25-26 - досудова пропозиція щодо врегулювання спору, направлена позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] Письмові докази відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України і враховуються судом відповідно до ст. 89 ч. 3 ЦПК України. Згідно ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Стаття 372 ч. 2 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п.\~22,\~25\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~від 21.12.2007\~р.\~поділ спільного\~майна подружжя\~здійснюється за\~правилами,\~встановленими статтями\~69-72\~СК України\~та ст.\~372\~ЦК України.\~Вартість майна,\~що підлягає\~поділу,\~визначається за\~погодженням між\~подружжям,\~а при\~недосягненні згоди\~-\~виходячи з\~дійсної його\~вартості на\~час розгляду\~справи.\~Вирішуючи питання\~про поділ\~майна,\~що є\~об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~суди мають\~застосовувати положення\~частин 4,\~5\~ст.71\~СК України\~щодо обов'язкової\~згоди одного\~з подружжя\~на отримання\~грошової компенсації\~та попереднього\~внесення другим\~із подружжя\~відповідної грошової\~суми на\~депозитний рахунок\~суду.\~За відсутності\~такої згоди\~присудження грошової\~компенсації може\~мати місце\~з підстав,\~передбачених ст.\~365\~ЦК України,\~за умови\~звернення подружжя\~(одного\~з них)\~до суду\~з таким\~позовом (ст.11\~ЦК України)\~та попереднього\~внесення на\~депозитний рахунок\~суду відповідної\~грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18.01.2017 р. у справі №6-2565цс16. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів зазначено в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч. 2 абз. 2 ЦК України ). На підставі викладеного суд вважає можливим поділити спільну сумісну власність колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON], а саме квартиру №122, що по вул. Ватутіна, 137-Б м. Вінниці, виділивши на праві власності: [PERSON] 1/2 (ідеальну) частку квартири №122, що по вул. Ватутіна, 137-Б м. Вінниці, [PERSON] 1/2 (ідеальну) частку квартири №122, що по вул. Ватутіна, 137-Б м. Вінниці. На а.с. 50-52 - копія договору про надання правової допомоги від 19.06.2018 р., укладеного між Адвокатським бюро "[PERSON] і партнери" і [PERSON] З розрахунку часу, витраченого на надання правової допомоги (детального опису робіт) вбачається, що витрати позивача за надання правничої допомоги складають 11276,80 грн. (а.с. 104) Відповідно до акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 03.12.2018 р. договір про надання правової допомоги від 19.06.2018 р. виконано. (а.с.105) Позивач [PERSON] сплатив Адвокатському бюро [PERSON] і партнери за договором про надання правничої допомоги від 19.06.2018 р. 11276,80 грн, що підтверджується оригіналами квитанцій та рахунками №06/07/18/2 від 06.07.2018 р., №04/12/18/1 від 04.12.2018 р. (а.с. 107, 109) На а.с. 112-115- заява представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] щодо розподілу судових витрат- витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 137 ч.4 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 26.09.2018 р. у справі №753/15683/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та об"ємом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи те, що відповідач має на утриманні дитину з інвалідністю, справа є незначної складності, відповідач не заперечує щодо поділу майна подружжя, позивачем пред'явлено тільки одну вимогу майнового характеру, обсяг досліджених доказів є невеликим, у справі відбулось чотири судових засідань за участі адвоката [PERSON], суд вважає можливим зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідно до ст. 137 ч. 5 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача 1500,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу потрібно відмовити. Крім цього, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] потрібно стягнути на користь позивача [PERSON] 3494,09 грн судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved