Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

16 лютого 2015 року позивачі звернулися до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просили розірвати договори про надання посередницьких інформаційних послуг по виїзду за кордон від 18.12.2014 та 19.12.2014, а також стягнути з відповідачки суму матеріальних збитків в розмірі 7 840 грн. та завданої моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. У подальшому від позивачів надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, за якою вони просили стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у розмірі 4 340 грн. та моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., по 1 500 грн. компенсації кожному. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з тих підстав, що відповідачкою було неякісно надано послуги за договором про надання посередницьких інформаційних послуг по виїзду за кордон позивачам, у зв'язку з чим позивачам було відмовлено у видачі національної (робочої) візи до Польщі. Таким чином, позивачка вважає, що відмову було отримано саме з вини відповідача, оскільки остання взяті на себе за договором зобов'язання не виконала належним чином - надала не підтверджене запрошення на роботу від польської сторони , грошові кошти не повернула. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала з тих підстав, що обумовлені договором інформаційні послуги нею було надано повністю, без недоліків; позивачам було вручено усі необхідні документи та інструктаж під підпис, що свідчить про відсутність з боку позивачів будь-яких претензій; жодних претензій не було висунуто і під час перевірки позивачами візових анкет. Тому відповідачка вважає, що її вини у тому, що за результатами розгляду поданих документів консульство Польщі відмовило в наданні візи, немає, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 18 грудня 2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою було укладено Договір про надання посередницьких інформаційних послуг по виїзду за кордон. Відповідно до п. 1.3 договору відповідачка зобов'язалася протягом трьох тижнів: подати документи Польській стороні для оформлення запрошення на роботу, на підставі якого відкривається піврічна робоча польська віза; сприяти в пошуку вакансій для позивачки; узгодити вакансії з позивачкою, що надаються іноземною стороною; узгодити і розрахувати маршрут поїздки до робочого місця; підібрати квиток до місця робіт; сприяти в оформленні робочої страховки для замовника; пересилати документи; надавати супутні інформаційні послуги; допомогти із записом на подачу документів у візовий центр; заповнити анкету для подачі у візовий центр для відкриття візи; надати інформацію про вакансії перед виїздом на роботу. Натомість позивачка зобов'язувалася сплатити зазначені послуги в розмірі 3 500 грн. та сплатити 18,5 євро за курсом банку на день подання документів у візовий центр і 50 грн. за кур'єрську доставку, а також надати відповідачці копії усіх необхідних документів. 19 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою було укладено аналогічний за змістом і формою договір. Позивачами у повному обсязі було здійснено оплату послуг за договором, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № 18/2/1 від 18.12.2014, № 19/2/1 від 19.12.2014 та № 24/2/1 від 24.12.2014 року. 24.12.2014 року від ADAM CHMIELARZ "ACRUX" на ім'я [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про намір надання роботи громадянину України. 25.12.2014 року для позивачів [PERSON] та [PERSON] було оформлено договір страхування подорожуючих за кордон (№ МВ1945358 та № МВ 1945359), період страхування становить з 20.01.2015 року по 19.01.2016 року. За цей договір позивачами було здійснено оплату по 329 грн. з кожного. 13 січня 2015 року позивачами під підпис було отримано інструктаж з подачі документів до візового центру Посольства Польщі в Одесі, а також пакет документів. 22 січня 2015 року позивачка [PERSON] та позивач [PERSON] здійснили оплату за консультаційні послуги ППВА в м. Одеса, а також за кур'єрську доставку у розмірі по 420 грн. кожний, що підтверджується квитанціями № ПН 64445 та № ПН 64435. 28 січня 2015 року позивачам було відмовлено у видачі національної (робочої) візи до Польщі з таких підстав: подання під час процедури видачі візи анкети або документів, які містять неправдиві особові дані або фальшиву інформацію; подання неправдивої або приховання правдивої інформації або підробка документа; відсутність обґрунтування мети або умов запланованої подорожі. 20 лютого 2015 року відповідачкою під розписку позивачам в присутності адвоката [PERSON] було повернено частину коштів у розмірі 3 500 грн. При цьому [PERSON] та [PERSON] свідчили про відсутність з їхнього боку будь-яких претензій стосовно кримінального провадження до [PERSON] Як встановлено судом, між сторонами було укладено договори про надання послуг. Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Як випливає із вимог статті 906 ЦК України, виконавець послуг зобов'язується відшкодувати усі збитки, які були завдані замовнику лише у тому випадку, якщо вони спричинені невиконанням або неналежним виконанням договору. Однак, як випливає із умов укладеного між сторонами договору, відповідачкою у повній мірі було виконано всі обов'язки, передбачені п. 1.1 та 3.1 договору. Із матеріалів справи вбачається, що означені договором послуги відповідачкою було виконано, зокрема, позивачами було отримано заяви про намір надання роботи, укладено договори страхування, які не розривались і продовжують свою дію і досі, що було підтверджено представником позивача у судовому засіданні. Крім того, позивачі були ознайомлені з отриманими запрошеннями з Польщі до подачі документів у візовий центр, жодних претензій щодо них від позивачів не надходило. Також позивачі отримали від відповідачки під підпис інформацію про вакансію на роботу та інструктаж щодо правил подачі документів в візовий центр та правил виїзду за кордон. Відповідачкою також було заповнено візові анкети, які у подальшому було подано до візового центру. У зв'язку з цим суд вважає, що з боку відповідачки договір було виконано у повному обсязі. Суд також погоджується з тим, що видача візи чи відмова у видачі візи є виключним правом посольства, яке може бути оскаржене відповідно до законодавства країни видачі чи відмови. При цьому, як вбачається із умов укладених договорів про надання послуг, відповідачка не приймала на себе обов'язку гарантувати позивачам отримання візи за будь-яких умов; договір мав на меті лише надання супутніх інформаційних та інших послуг для її одержання. Рішення ж про видачу чи відмову у видачі візи приймаються компетентними органами та посадовими особами відповідної держави і відповідачка жодним чином не може впливати їх рішення. Суд також вважає, що повернення відповідачкою частини коштів за договором у розмірі 3 500 грн. не може свідчити про визнання позовних вимог, оскільки протягом усього розгляду справи [PERSON] та її представником неодноразово було заявлено про те, що вона зі свого боку вчинила усі покладені на неї договором обов'язки, а тому вимоги позивачів є безпідставними. Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, підстави для односторонньої відмови від договору про надання послуг встановлені ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року, однак суд вважає, що вони не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Тим більше, що твердження позивачів стосовно відмови у видачі візи саме з підстав неналежного запрошення від польського роботодавця не підтверджено жодними доказами, а є лише їх припущенням . З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з боку відповідачки, по -перше, відсутні істотні порушення договору, по-друге, договір вже виконано сторонами, він ніяким чином не пролонгований , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договорів про надання послуг . Що стосується вимог позивачів про відшкодування матеріальних збитків, то суд приходить до висновку, що у їх задоволенні слід також відмовити. Так, позивачі вимагають стягнути з відповідачки суму збитків у розмірі 4 340 грн., 3 500 грн. - невідшкодована оплата за договором про надання послуг; 420 грн. - консультаційні послуги ППВА та кур'єрська доставка для [PERSON]; 420 грн. - консультаційні послуги ППВА та кур'єрська доставка для [PERSON] Однак оскільки підстави для розірвання договорів про надання послуг відсутні, то невідшкодована за ним оплата стягненню також не підлягає, оскільки вона є винагородою [PERSON] за надані нею інформаційні та супровідні послуги. Стягнення коштів за відшкодування консультаційних послуг ППВА та кур'єрської доставки також не підлягає задоволенню, оскільки ця сума є передбаченою законодавством країни видачі візи платою за обробку та розгляд документів, а також оплатою послуг щодо зворотної доставки документів, а також до розміру витрат в договорі не входила. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Однак позивачами не було обґрунтовано правомірності своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки не доведено у діях відповідачки неправомірної поведінки, з якою б пов'язувалося відшкодування моральної шкоди, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачам [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у повному обсязі у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed