Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

17.05.2016р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому, посилаючись на те, що відповідач добровільно коштів на утримання їхньої неповнолітньої дитини не надає, просила стягнути з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1\\4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно.. Крім того, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти в розмірі 1\\6 всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку. В суді позивачка свої позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково: позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини визнав повністю, а в частині стягнення аліментів на утримання позивачки - не визнав . Вважає, що не повинен сплачувати аліменти на користь позивачки, оскільки остання має можливість залишити доньку на свою матір, а сама може піти працювати і, відповідно, отримувати кошти на своє утримання. Крім того, посилається на незначний розмір своєї заробітної плати, що, на його думку, вказує на те, що він не має матеріальної змоги утримувати позивачку. . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають з 04.04.2014 року в зареєстрованому шлюбі, та є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження. 2 Відповідно до ст.180, п.3 ст.181, п.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а аліменти на утримання дитини можуть присуджуються у твердій грошовій сумі, або в частці від доходу(заробітку). Відповідно до ч.1 ст. 182 СК, роз'яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною .1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою платника\~\~або одержувача\~\~аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~Наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач має постійне місце роботи , де регулярно отримує заробітну плату. Доказів на підтвердження того, що відповідач крім заробітної плати має інші нерегулярні та мінливі доходи позивачкою не надано. Таким чином аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні відповідачем сплачуватись в частці від його доходу (заробітку). При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам законодавства , а тому з цих підстав позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд задовольняє повністю. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання позивачки суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 21, 84 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.84 Сімейного Кодексу України право на утримання від чоловіка-батька дитини має дружина, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років. Вказане право вона має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено та не заперечується сторонами те, що позивачка і відповідач з 04.04.2014р. перебувають в зареєстрованому шлюбі і мають доньку [PERSON], яка народилась 09.07.2014 року, та на даний час проживає з матір'ю. Заперечення відповідача щодо позову суд вважає безпідставними, оскільки він є працездатним, має стабільний заробіток, інших утриманців крім своєї неповнолітньої доньки [PERSON], не має. З врахуванням вказаного, суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини до досягнення їхньою дитиною 3-х річного віку. При цьому суд вважає, що розмір таких аліментів повинен бути визначений також у частці від доходу (заробітку) відповідача в розмірі 1\\6 частки і таким чином , загальний розмір відрахувань, які будуть підлягати стягненню з відповідача на утримання його доньки та дружини, буде складати 41.67% ( 25% +16.67%) його заробітної плати і не буде перевищувати розміру, передбаченого ст.70 Закону України "Про виконавче провадження". 3 Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі, які з врахуванням положень ст. 6 Закону України "Про судовий збір", складає 1102 грн.40 коп. (551.20грн. +551.20 грн.).

Outcome: approved