Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

22.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на ? ідеальних частини житлового будинку №5 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою : [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем першої черги і у визначений законом строк звернувся із заявою до Радомишльської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Крім нього спадщину прийняла дружина його батька [PERSON], після смерті якої її частину успадкував її племінник [PERSON], який є відповідачем по справі. Інші спадкоємці - дочки покійного [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проживають в Казахстані, жодних дій для прийняття спадщини не здійснили, фактично майном не користувалися, тим самим відмовилися від прийняття спадщини. В судове засідання відповідач не з'явився, представник позивача надав суду заяву, в якій просить слухання справи відкласти на кінець січня - початок лютого в зв'язку з тим, що ними направлено лист до [PERSON] та [PERSON] в Казахстан і необхідний час для отримання відповіді, яка буде мати суттєве значення щодо предмету даного спору. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Розглянувши заяву представника позивача суд вважає недоцільним перенесення розгляду справу на більш пізнішу дату так як згідно ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. По зазначеній справі провадження відкрито 30.10.2015 року. Клопотань від сторін про подовження розгляду справи суду не надходило. В справі знаходиться достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно рішення нарсуду Радомишльського району Житомирської області від 14.03.1980 року встановлено батьківство [PERSON] відносно [PERSON] (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] у віці 61 року в с. Моделів Радомишльського району Житомирської області (а.с.8), після смерті якого відкрилася спадщина на майно, до складу якого входить житловий будинок за адресою : [ADDRESS] з надвірними будівлями вартістю 101396 грн. (а.с.11,14). Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Із матеріалів справи вбачається, що позивач порушив у суді спір про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, а саме, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивач [PERSON] являється у відповідності до ст.529 ЦК УРСР 1963 рокуспадкоємцем першої черги спадкування за законом. В визначений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.48). Після смерті [PERSON], померлого [INFO], крім [PERSON] до Радомишльської державної нотаріальної контори подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] його жінка [PERSON] та його доньки [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] видано на ім'я [PERSON] Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] до Радомишльської державної нотаріальної контори не зверталися (а.с.48). Зазначене також підтверджується матеріалами копії спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] Після смерті [PERSON] згідно рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.07.2015 року право власності на її ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] визнано за [PERSON] (а.с.41-42). У відповідності до ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 рокудля придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Дочки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] своєчасно подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В зв'язку із зазначеним суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що дочки покійного, які проживають в Казахстані, жодних дій для вступу в спадщину не здійснили так як майном не користувались, на похорони та обіди не приїздили, тим самим відмовились від спадщини. Акт обстеження (а.с.18) судом також до уваги не береться, так як законом не передбачено такого способу підтвердження факту прийняття спадщини, та суперечить інформації, яка надана суду Радомишльською державною нотаріальною конторою. Згідно ст.560 ЦК УРСР 1963 рокуспадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Тобто звернення до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємців. В той же час цивільним законодавством не передбачено строків звернення спадкоємців до нотаріальної контори для використання зазначеного права. Твердження представника позивача про фактичну відмову [PERSON] та [PERSON] від спадщини не підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, у відповідності до ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, твердження представника позивача, що відповідь від спадкоємців за законом [PERSON] та [PERSON] має суттєве значення щодо предмету даного спору, судом до уваги не береться. Розділом VІІ ЦК УРСР 1963 року, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якогоза наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В той же час позивачем не надано доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Таким чином, на час звернення до суду права позивача в частині визнання права власності на спадкове майно не були порушені та ніким не оспорюються, а тому на підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на належну йому частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом - є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, позаяк судом не встановлено жодних перешкод для здійснення позивачем свого права на спадкування.

Outcome: dismissed