Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 19 липня 2019 року до Рівненського міського суду Рівненської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В якому зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2009 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 948. Вказує, що з [PERSON] спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та взаємоповаги, несумісних характерів і відмінності поглядів на життя, а тому просить шлюб, зареєстрований між ними 26 липня 2009 року, розірвати. Крім того, просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей за місцем її проживання та стягнути судові витрати по справі з відповідача на її користь. Відповідач в судове засідання не з"явився,про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв без його участі не подавав. 2. Заяви, клопотання. 2.1. 02 жовтня 2019 року в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про надання терміну на примирення для збереження сім"ї, мотивуючи його тим, що сім"ю ще можна зберегти. 3. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. 31 липня 2019 року судом було винесено ухвалу про відкриття загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 3.2.Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року клопотання відповідача [PERSON] про надання строку для примирення задоволено та надано сторонам строк для примирення тривалістю 2 (два) місяці. Провадження у справі зупинено до закінчення строку, визначеного для примирення сторін та судове засідання по справі призначено на 09 год. 00 хвилин 02 грудня 2019 року в приміщенні Рівненського міського суду (м. Рівне, вул. Шкільна,1). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Виконуючи приписи ст.ст.264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 26 липня 2009 року, актовий запис № 948. Судом встановлено і дана обставина визнана сторонами, що у сторін є спільні неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що обставини щодо наявності двох спільних неповнолітніх дітей сторонами визнаються, обгрунтованого сумніву щодо достовірності та добровільності їх визнання у суду немає, а відтак, вони не підлягають доведенню в судовому засіданні. 5. Мотивована оцінка аргументів сторін та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та мотиви відхилення доводів сторін. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Як слідує з ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З пояснень позивача та його представника в судовому засіданні слідує, що сторони не підтримують сімейних стосунків. Позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу. Судом на виконання вимог п.10 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» було надано сторонам строк для примирення терміном два місяці. В судовому засіданні встановлено, що позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків з відповідачем. Подальше збереження шлюбу та спільне проживання неможливе та суперечить інтересам позивача. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Згідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в ході розгляду справи вказав, що вважає, що шлюб можливо зберегти, проте жодних належних доказів, які б підтверджували факт спрямований на збереження сім"ї суду не надав. Проте, позивач в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу, вказала, що примирення не настало, формальне існування реєстрації шлюбу, суперечить її інтересам. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не вправі покладати в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя, як просить відповідач, при наявності на це категоричного заперечення позивача. Оскільки між подружжям склалися неприязні стосунки, сторони не підтримують сімейних відносин, позивач категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків та вказує на те, що вони не підтримують шлюбних стосунків, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, наявні правові підстави для задоволення позову, а тому суд приходить до висновку, шлюб між сторонами слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачем, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, неповнолітніх дітей слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню. 6. Судові витрати. 6.1 Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви, в сумі 768,40 грн. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, їх слід стягнути з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved