Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

09 липня 2013 року обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за теплову енергію у сумі 7707 грн. 41 коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач проживає в [ADDRESS] та користується послугами централізованого опалення, які надає ВО «Дружківкатепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Але відповідач сплачувала за фактично отриману теплову енергію не регулярно, у зв'язку з чим станом на 01 січня 2013 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 7707,41 грн. У січні 2013 року позивач звертався до Дружківського міського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача цієї заборгованості. На підставі заяви судом 27.02.2013 року був виданий судовий наказ, але він був скасований 15 квітня 2013 року на підставі заяви боржника. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості. Рішенням Дружківського міського Донецької області від 18 вересня 2013 року позовні вимоги обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення боргу за теплову енергію - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" заборгованість за надані послуги з теплопостачання станом на 31 червня 2010 року у розмірі 175 (сто сімдесят п'ять) 05 коп. Вирішено питання про судові витрати. З вказаним рішенням суду не погодилось обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» та подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» зазначає, що рішення винесено з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, з неправильним дослідженням й оцінкою доказів, тому є незаконним та необґрунтованим. вважає, що судом була не правильно досліджена копія акту від 31.07.2010 року, оскільки акт не відповідає вимогам «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», а саме: вказаний акт не затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією органу місцевого самоврядування або місцевої виконавчої влади з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП, яка діє при Дружківській міській раді, на акті відсутній підпис голови комісії, його ПІБ, печатка Дружківської міської ради, дата затвердження акту про відключення та номер протоколу. На акті є печатка виконавчого комітету Олексієво-Дружківської селищної ради м. Дружківки, при якому відсутня діюча комісія. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Суворова О.О. доводи апеляційної скарги підтримала та просила скаргу задовольнити. Представник позивача Крючкова О.І. з доводами апеляційної скарги не погодилася, просила її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що відповідач мешкає в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира упорядкована централізованим опаленням. Система опалення квартири підключена до централізованої системи опалення будинку. Плата за теплопостачання нараховувалася відповідачам з 03 вересня 2003 року згідно рішення виконкому міської ради №761 від 03.09.03р., і тарифи складають 0,97 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири, за 1 куб.м гарячої води - 3,76 грн. З вересня 2005 року згідно рішення виконкому міської ради №654 від 30.06.2005р., тарифи складають 1,32 грн. за 1кв.м загальної площі квартири, за 1 куб.м гарячої води - 6,30 грн. З серпня 2006 року згідно рішення виконкому міської ради №643 від 23.06.2006 р., тарифи складають 1,92 грн. за 1 кв.м загальної площі квартири, за 1 куб.м гарячої води - 10,16 грн. З жовтня 2006 року згідно рішення виконкому міської ради № 851 від 17.08.2006 р., тарифи складають 2,64 грн. за 1 кв.м загальної площі квартири, за 1куб.м гарячої води - 10,16 грн., 194,14 грн. за 1 Гкал. З жовтня 2008 року згідно рішення виконкому Дружківської міської ради №986 від 05.09.2008 року, тарифи складають 7,02 грн. за 1 м2 загальної площі квартири, за 1 куб.м. гарячої води - 16,98 грн., 257,99 грн. за 1 Гкал. Відповідач не регулярно сплачувала послуги теплопостачання, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з березня 2008 року по 1 січня 213 року в сумі 7707,41 грн. (а.с. 3-5). З акту про відключення квартири від внутрішньодомових мереж ЦО та ГВП від 31 липня 2010 року вбачається, що квартира відповідачки відключена від мереж ЦО та ГВП (а.с. 18). Задовольняючи частково позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення вказаної заборгованості з [PERSON], суд виходив з того, що квартира відповідача з 31 липня 2010 року відключена від мереж центрального опалення та ГВП. Але до цього часу відповідач нерегулярно оплачувала послуги теплопостачання, тому з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності з відповідача підлягає стягненню заборгованість за останні три роки з моменту переривання перебігу строку позовної давності, тобто з січня 2010 року у сумі 175,05 грн. Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, тому що вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 30.12.1997 року за №1497 та Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постанової КМУ від 21.07.2005 року №630. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Загальними умовами виконання зобов'язання, що встановлені статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобов'язаннями, у якому серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. З аналізу особового рахунку №772 вбачається, що відповідач здійснювала відповідні суми платежів за послуги з теплопостачання, а саме: 12.02.2009 р. - 200 грн., 21.02.2009 р. - 200 грн., 03.03.2009 р. - 200 грн., 29.12.2009 р. - 100 грн., 29.12.2009 р. - 100 грн., 09.02.2010р. - 100 грн., 01.03.2010 р. - 200 грн., 16.04.2010 р. - 100 грн, тобто вчиняла дії, що свідчать про визнання нею свого боргу (а.с. 3-5). Таким чином, судом неправильно застосовано норми ст. 267 ЦК України про сплив строків позовної давності у певній частині позовних вимог, оскільки відповідач визнавала свій борг і частково проводила оплату по рахунках. Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неправильності дослідження судом першої інстанції акту від 31.07.2010 року про відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, в якому відсутній підпис голови постійно діючої міжвідомчої комісії органу місцевого самоврядування, відсутні печатка Дружківської міської ради та дата затвердження акту про відключення та номер протоколу, апеляційний суд вважає, що ці доводи обґрунтовані. Згідно відповіді виконкому Олексієво-Дружківської селищної ради м. Дружківки на запит ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у 2010-2013 роках при виконавчому комітеті селищної ради постійно діюча міжвідомча комісія органу місцевого самоврядування або місцевої виконавчої влади з питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, не створювалась у зв'язку з тим, що багатоповерхова забудова смт. Олексієво-Дружківки знаходиться на балансі Дружківської міської ради (а.с. 62). Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 18 травня 2009 року зобов'язано виконавчий комітет Дружківської міської ради розглянути питання про надання дозволу [PERSON] на відключення від мереж централізованого опалення гарячого водопостачання та встановлення індивідуального опалення в квартирі [ADDRESS] (а.с. 17). Але з пояснень представника відповідача у судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що до теперішнього часу питання про надання дозволу [PERSON] на відключення від мереж централізованого опалення гарячого водопостачання та встановлення індивідуального опалення в її квартирі не розглядалося виконавчим комітетом Дружківської міської ради. Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд не приймає до уваги акт про відключення квартири від 31.07.2010 року у зв'язку з тим, що він не відповідає умовам та вимогам «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. №4. Наказом №4 від 22.11.2005 року Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України затверджений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (з наступними змінами), яким передбачена процедура відключення, а саме: питання щодо відключення на підставі письмової заяви власника повинна вирішити постійно діюча міжвідомча комісія для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП; на підставі рішення комісії про відключення від мереж ЦО і ГВП власнику видаються технічні умови на відключення; проектна чи проектно-монтажна організація виконує проект відокремлення, який узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж; акт про відключення подається до комісії на затвердження. Невиконання вказаної процедури слід розцінювати як самовільне відключення. Відповідно до п. 2.7 наказу тільки затверджений комісією акт про відключення є підставою для перегляду умов договору на централізоване опалення. За таких обставин судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» боргу за теплову енергію в сумі 7707, 41 грн. за період з березня 2008 року по 1 січня 2013 року. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 229,60 грн., тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто саме цей судовий збір.

Outcome: approved