Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] з вимогами: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини; визнати за ним право власності на недобудований житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] На випадок смерті батько заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом були - він, син померлого, дочка [PERSON] та дружина [PERSON] На час смерті батько був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Він, хоча і не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, спадщину прийняв шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яке належало батькові, а саме після його смерті забрав в своє володіння та управління предмети домашньої обстановки (меблі, пральну машинку, слюсарні знаряддя праці) та вжитку (одяг та взуття, які належали померлому), його фотографії, документи, здійснював догляд за будинком, який розпочав будувати батько і по цей час здійснює догляд, що підтверджує фактичне прийняття спадщини. Для можливості оформлення спадкових прав необхідно встановити факт того, що на протязі шести місяців з дня смерті він фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді недобудованого житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] Готовність станом на 02.02.2018 складає 79%. Право власності батько за життя не встиг оформити, як і добудувати будинок, хоча проживав у ньому. Батько, хоча і перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю [PERSON] , однак будинок будував за особисті кошти, що підтверджується відсутністю претензій з її боку, будь-яких вимог про визнання майна спільним майном подружжя, відсутністю свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, відсутністю позовних вимог до нього, як спадкоємця, який фактично прийняв спадщину. Постановою приватного нотаріуса Зміївського РНО Сапка І.М. від 31.01.2018 йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення спадкових прав. Від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що перебувала в шлюбі з померлим [INFO] [PERSON] з 1974 року. На момент будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] вони проживали однією сім`єю та спільними зусиллями на спільні кошти будували житловий будинок. На теперішній час будинок згорів, залишилися лише стіни та сарай. 1/2 частина будинку за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] майна у вигляді 1/2 будинку за вищевказаною адресою є вона та діти [PERSON] та [PERSON] . Оскільки за життя померлий чоловік не оформив свої права на спірний житловий будинок і нею не була подана заява про прийняття спадщини, хоча спадщина прийнята відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона позбавлена можливості оформити свої права на 2/3 частки, які їй мають належати. 21.05.2019 представником відповідача [PERSON] . [PERSON] подано відзив на позовну заяву, де зазначено, що належним відповідачем в даній справі має бути територіальна громада в особі Чемужівської сільської ради, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій на задоволенні позовних вимог наполягає, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подавала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності [PERSON] , проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а. с. 8). [PERSON] з 24.09.1991 року по день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього за даною адресою ніхто не був зареєстрований, у тому числі малолітні та неповнолітні діти. (а. с. 9). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а. с. 7). З 29.06.1974 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а. с. 10). [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] з [PERSON] у зв`язку з чим прізвище " [PERSON] " змінено на " [PERSON] ". (а. с. 12, 14). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді недобудованого житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Процент готовності будинку складає 79%, інвентаризаційна вартість становить 109813 грн., що підтверджується довідкою директора КП ЗБТІ від 02.02.2018 №1149. (а. с. 17). Окрім того, в довідці зазначено, що право власності на даний житловий будинок не було зареєстровано, а рішенням виконкому Чемужівської сільської ради народних депутатів від 10.01.1992 року №5 земельна ділянка площею 2500 кв.м. була виділена [PERSON] для будівництва житлового будинку та господарських будівель. (а. с. 16, 17). Згідно листа\~Чемужівського сільського\~голови від\~01.03.2018\~на звернення\~ [PERSON] \~повідомлено,\~що згідно записів погосподарської книги сільської ради за адресою [ADDRESS] Зміївського району Харківської області відкритий особовий рахунок № [NUMBER] /1386/3 на [PERSON] на підставі рішення виконкому № 5 від 10.01.1992 року (виділена земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва житлового будинку); рішенням виконкому №40 від 10.03.1998 року передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,25 га [PERSON] ; на сьогодні за даною адресою рахується за [PERSON] (помер [INFO] ) недобудований житловий будинок та закріплена за домоволодінням земельна ділянка розміром 0,25 га.; акт про введення житлового будинку в експлуатацію та правові документи на земельну ділянку в сільській раді відсутні.(а. с. 19). У встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, що залишилася після померлого [INFO] [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався, що підтверджується довідкою завідувача Зміївської ДНК [PERSON] (а. с. 33). Постановою приватного нотаріуса Зміївського РНО Сапка І.М. від 30.01.2018 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .(а. с. 20). Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого особистого майнового права й інтересу. Способом захисту цивільних прав й інтересів є визнання права. Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на те, що правовідносини, що є предметом розгляду даної справи, а саме відкриття спадщини, після смерті [PERSON] мало місце до 1 січня 2004 року, суд дійшов висновку про необхідність застосування чинного на той час законодавства, зокрема правил Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року). Таким чином, відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. З огляду на зазначене вище, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Право [PERSON] на недобудований житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виникло у нього за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок його смерті, та входить до складу спадщини. Отже, позивачем доведено, і не спростовано відповідачами, той факт, що він прийняв спадщину після смерті батька, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не має. Відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог [PERSON] . За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання за ним права власності на недобудований житловий будинок є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки судом визнано факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), встановлення факту прийняття спадщини не потребує ухвалення з даного питання окремо ще судового рішення, тому вимога про встановлення вказаного факту задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат не вирішувалося за відсутності такої вимоги з боку позивача.

Outcome: partial