Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

12 березня 2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсними прилюдні торги з продажу майна [PERSON], що відбулися 03.02.2014 року, а саме: чотирьохкімнатної квартири [NUMBER], загальною площею 171,50 кв.м. та чотирьохкімнатної квартири [NUMBER], загальною площею 170,40 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним Протокол № 13/46/12 від 07.02.2014 року про проведення торгів з реалізації чотирьохкімнатної квартири [NUMBER], загальною площею 171,50 кв.м., яка розташована у [ADDRESS] яка належить [PERSON]; визнати недійсним Протокол № 13/46/11 від 07.02.2014 року про проведення торгів з реалізації чотирьохкімнатної квартири [NUMBER], загальною площею 170,40 кв.м., яка розташована у [ADDRESS] яка належить [PERSON]; визнати недійсним Акт про проведення прилюдних торгів (аукціону) № 250/5-1, затверджений 13.02.2014 року Начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; визнати недійсним Акт про проведення прилюдних торгів (аукціону) № 250/5, затверджений 13.02.2014 року Начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; застосувати реституцію як наслідок недійсності торгів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 03.10.2010 року з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором. На виконання рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Під час примусового виконання рішення суду було звернуто стягнення на квартири, які належали позивачу та перебували в іпотеці в ПАТ «Банк Петрокоммерц Україна» та право власності на них набув Банк. Позивач зазначає, що прилюдні торги відбулись з порушенням норм діючого законодавства, а саме: на час проведення прилюдних торгів термін дії звітів про вартість квартир сплив, а тому потрібно було провести повторну оцінку майна. Крім того, позивач зазначає, що оскільки є законом передбачені підстави для визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, тому є підстави для застосування реституції та повторного продажу квартир. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також в судовому засіданні представник позивача пояснив, що торги також є недійсними на тій підставі, що державний виконавець не повинен був виставляти на торги квартири на які на той час було накладено арешт та не було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частина 1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так як позивач має право змінити підставу або предмет позову, подавши відповідну письмову заяву, але представник позивача не скористався таким своїм правом не подав заяву про зміну підстав звернення до суду з позовними вимогами. В той же час нормами ЦПК України не передбачено право сторони на доповнення підстав звернення до суду з позовними вимогами, а тому суд не може взяти до уваги як підставу звернення до суду з позовними вимогами додаткові обґрунтування позивача від 18.03.2014 року і розглядав справу в межах підстав, що заявлені в позовній заяві від 10.03.2014 року. В судовому засіданні представник ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що на виконання рішення суду про стягнення заборгованості з позивача, було описано та арештовано квартири позивача. Пізніше була проведена їх оцінка, яка оспорювалась позивачем в судовому порядку і після цього були передані квартири на реалізацію шляхом проведення торгів на підставі договору від 13.12.2013 року (тобто в період чинності звітів про оцінку майна). Як зазначає представник відповідача, дії державного виконавця щодо визначення вартості чи оцінки майна підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а тому дії державного виконавця, що не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Представник ДВС України в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та пояснила, що державний виконавець діяв в межах чинного законодавства, а тому підстави для визнання прилюдних торгів недійсними відсутні. Відповідач ПП «Нива-В.Ш.» в судове засідання представника не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заперечень чи пояснень на позовні вимоги не направили. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, квартири [NUMBER] та [NUMBER] в будинку [ADDRESS] які на підставі свідоцтв про право власності від 05.04.2007 року належали на праві власності [PERSON], на підставі Договорів іпотеки від 25.09.2007 року були передані в іпотеку ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» на виконання Кредитного договору №1239н-09-07, що укладений сторонами 25.09.2007 року. Ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 19.10.2009 року в порядку забезпечення позову у справі за позовом ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було накладено арешт в тому числі на квартири [NUMBER] та [NUMBER] в будинку [ADDRESS] що належали на праві власності позивачу. 3 грудня 2010 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у справі №2-3733/2010 з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором №1239н-09-07 від 25.09.2007 року, яка станом на 6 жовтня 2009 року становила 5 725 965,89 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентна 45 864 986,86 грн., 1 100 грн. штрафу за невиконання зобов'язань, судовий збір у сумі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн. 20 травня 2011 року на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 грудня 2010 року судом було видано виконавчий лист. 27 травня 2011 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України відкрито виконавче провадження з виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 грудня 2010 року. Стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч.1); У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч.5). Частина 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" 26 липня 2011 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Роєнко Р.В. було накладено арешт на квартири [NUMBER] та [NUMBER] в будинку [ADDRESS] що належать боржнику - [PERSON] 23 травня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України було складено акт опису й арешту майна позивача, а саме: квартири [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] Постановою державного виконавця Рагімової А.Н. від 31 травня 2013 року для визначення вартості вказаного майна було призначено експерта (суб'єкта оціночної діяльності) - ТОВ «Оціночна компанія «ВЕГА» в особі Макогона В.В. Висновками про вартість майна, що складені Оціночною компанією «Вега» визначено, що станом на 14.06.2013 року вартість чотирьохкімнатної квартири [NUMBER] загальною площею 171,50 кв.м. в [ADDRESS] становить 8 294 708,00 грн. та чотирьохкімнатної квартири [NUMBER] загальною площею 170,40 кв.м. в [ADDRESS] становить 8 241 506,00 грн. Як зазначено в Звітах, строк дії звітів становить шість місяців від дати складання звіту, згідно п.5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження». Частина 5 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Позивач не погодився із вказаною вартістю квартир та скористався своїм правом на рецензування звітів, яке було призначено постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Рагімовою А.Н. від 30.08.2013 року та було встановлено, що звіти відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але мають незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки та може використовуватися з метою, зазначеною в звіті. 13 грудня 2013 року між Державною виконавчою службою України та ПрП «Нива-В.Ш.» (далі - Організатор) укладено Договір №13/46 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки). Відповідно до п.1.2 договору, ДВС передає Організатору прилюдних торгів нерухоме майно арештоване державним виконавцем, а Організатор прилюдних торгів надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5 і зареєстрованим в Мінюсті України 02.11.1999 року за №745/4038. За даним договором на реалізацію передавались дві квартири, які належали на праві власності позивачу. 13.12.2013 року ДВС України направила Генеральному директору ПП «Нива-В.Ш.» заявку на реалізацію арештованого майна. 17.01.2014 року були опубліковані повідомлення про прилюдні торги та продаж квартир, що належали на праві власності позивачу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач був повідомлений про проведення прилюдних торгів з реалізації майна, які були призначені на 03 лютого 2014 року та 02 лютого 2014 року позивач направив на адресу керівника ПП «Нива.В.Ш.» телеграму та просив зняти з торгів, що призначені на 03.02.2014 року лоти номер 11 та 12 у зв'язку із закінченням 14.12.2013 року терміну дії звітів оцінки майна. Якщо жоден учасник не зареєструвався або у разі якщо предмет іпотеки не був проданий, прилюдні торги визнаються такими, що не відбулися (ч.4 ст.45 Закону України «Про іпотеку»). Частина 1 статті 49 Закону України «Про іпотеку» визначає, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Як вбачається, нормами Закону України «Про іпотеку» передбачено право Іпотекодержателя після перших прилюдних торгів, які не відбулися, придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. 03 лютого 2014 року торги не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців. 05.02.2014 року до ПП «Нива-В.Ш.» надійшла заява ПАТ «Банк Петрокоммерц Україна» в порядку ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що Банк як іпотекодержатель має бажання придбати предмети іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. 07.02.2014 року Генеральним директором ПП «Нива-В.Ш.» були затверджені протоколи №13/46/12 та №13/46/11 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить [PERSON] - лот №12 - чотирьохкімнатна квартира загальною площею 171,50 кв.м. в [ADDRESS] кв.[NUMBER] стартовою ціною 8 294 708,00 грн. та лот №11 - чотирьохкімнатна квартира загальною площею 170,40 кв.м. в [ADDRESS] кв.[NUMBER] стартовою ціною 8 241 506,00 грн. - прилюдні торги, що були призначені на 03.02.2014 року визнані такими, що не відбулись, оскільки жоден учасник не зареєструвався або у разі якщо предмет іпотеки не був проданий (як пояснив представник ДВС України в судовому засіданні, жоден учасник не був зареєстрований для участі в торгах). Також в протоколах зазначено, що відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. 13.02.2014 року Начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України були затверджені акти №250/5-1 та 250/5 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки. Як пояснив в судовому засіданні представник Банку, Банку були видані Свідоцтва про придбання майна на торгах та на даний час право власності на квартири зареєстроване за Банком. В той же час витягу про реєстрацію права власності суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачем зазначено недодержання державним виконавцем та ПП «Нива.В.Ш.» при проведенні прилюдних торгів норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону). Разом із тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням. Пункт 3.2 Положення визначає, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15.12.99 за № 865/4158 Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року № 152/361, ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 24.10.2012 року (справа №6-116цс12), яка є обов'язковою для суду. Тому суд не погоджується з доводами позивача щодо проведення прилюдних торгів з порушенням вимог п. 3.2 Тимчасового положення у зв'язку з тим, що на час проведення торгів термін дії звітів про оцінку вартості майна, яке підлягало реалізації, закінчився. Як встановлено судом, за заявою боржника було призначено рецензування звітів з незалежної оцінки майна від 14 червня 2014 року. Позивач не оскаржував дії державного виконавця. ДВС України арештоване нерухоме майно, що належало боржнику, було передане для реалізації з прилюдних торгів ПП «Нива-В.Ш.» 13 грудня 2013 року на підставі відповідного договору за ціною, визначеною у звітах про оцінку вартості майна від 14 червня 2013 року, і в подальшому це майно було придбане Іпотекодержателем. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що п. 3.2 Тимчасового положення, яким встановлено, що спеціалізована організація проводить торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова ціна майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, не був порушений. Позивачем не надано доказів, що вартість майна, яке підлягало реалізації, зазначена у звітах про оцінку майна, строк дії яких - до 14 грудня 2013 року, на час передачі майна для реалізації на торгах 13 грудня 2013 року, а також на час проведення торгів 03 лютого 2014 року змінилась, внаслідок чого були порушені права або інтереси позивача. А тому, оскільки позивач оскаржує прилюдні торги на тій підставі, що на момент проведення торгів оцінка майна вже втратила чинність, тобто фактично дії державного виконавця, які підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», тому суд не вбачає законом передбачених підстав для визнання прилюдних торгів недійсними. Отже, так як в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання прилюдних торгів з продажу майна недійсними, так само суд не вбачає підстав для визнання недійсними протоколів та актів про проведення прилюдних торгів та застосування реституції. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed