Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

27 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 120941,79 доларів США. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, подали зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору та договорів, укладених для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, мотивуючи тим, що вони укладені з численними порушеннями Закону України «Про захист прав споживачів», а також тим, що [PERSON] не підписував кредитний договір, у звязку з чим просив призначити почеркознавчу експертизу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15/27/МК/2007-840, відповідно до якого відповідач отримав кредит на придбання комерційної нерухомості в сумі 125000 доларів США зі сплатою 14,4 % річних за користування ним з кінцевим терміном повернення до 17 жовтня 2022 року (а/с 9-10). 31 жовтня 2007 року між сторонами в забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір поруки, за яким [PERSON] взяла на себе зобовязання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з [PERSON] за кредитним договором. 29 травня 2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої кредитний договір викладено в новій редакції (а/с 15-20). Відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 09 січня 2015 року складає 120941,79 доларів США, з якої 100431,42 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 17191,82 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 2891,65 доларів США пеня за прострочення сплати кредиту, 426,90 доларів США - штраф, що підтверджується розрахунком (а/с 6-8). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та судового збору підлягає задоволенню. Проте, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів пеню за прострочення сплати кредиту у гривнях в розмірі 45542грн. 29 коп., так як пеня відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України є грошовою сумою, яку боржник повинен передати у разі порушення боржником зобовязання і повинна стягуватися в національній валюті, тобто у гривні. \~Одночасно суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову. \~ \~ \~ \~Підписанням кредитного договору та додаткового договору, за яким кредитний договір викладений у новій редакції, позичальник підтвердив, що банк\~ належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року. Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки статті\~ 524 та 533 ЦК України містяться в розділі 1 загальні положення про зобовязання книги 5 Цивільного кодексу України, то поширюють свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань Отже положення цивільного кодексу України, в тому числі і ст. 1054 ЦК України, не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, в тому числі і в кредитному договорі. Тому, враховуючи умови Договору та положення закону, твердження позивачів за зустрічним позовом\~ про те, що законодавством заборонено використовувати розрахунок розміру платежів шляхом застосування еквівалентів у іноземній валюті є безпідставними. Крім того, пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Згідно ч. 3 даної статті правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Істотними умовами\~ кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстами укладених сторонами кредитного договору, додаткової угоди до нього, такі умови ними передбачено. Отже посилання позивачів за зустрічним позовом на те, що положення спірного кредитного договору,\~додаткової угоди до нього не відповідають вимогам ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" є необґрунтованими. Зокрема, додатковим доказом наміру укласти кредитний договір саме в доларах США є заява [PERSON] про видачу йому готівкою саме 125000 доларів США з позичкового рахунку №22032015094502 та факт відкриття рахунку саме в доларах США для отримання кредитних коштів. Крім того, доводи [PERSON] про те, що кредитний договір №15/27/МК/2007-840 від 31.10.2007 року підписаний не ним, а іншою особою, спростовуються висновком експерта №1842/1843/15-24 від 21.07.2015 року за результатами проведення судово почеркознавчої експертизи, згідно якого підписи від імені [PERSON] в графі позичальник в оспорюваному кредитному договорі виконані саме [PERSON] (а.с. 152-155). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів на підтвердження того, що оспорювані договори укладені під впливом обману, позивачами не надано, а тому з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, договори не можуть бути визнані недійсними. Не суперечать вимогам закону також укладені для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором договір поруки та договір іпотеки, у звязку з чим відсутні підстави для визнання їх недійсними. Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", а отже позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими. Враховуючи викладене,

Outcome: partial