Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

16.03.2016 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту місця відкриття спадщин. В обґрунтування заяви вказав, що [INFO] помер його син [PERSON], [INFO] померла його дружина [PERSON], [INFO] померла його дочка [PERSON]. Заявник є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті зазначених осіб, після яких залишилася 4-кімнатна квартира за адресою [ADDRESS], яка належала їм на праві спільної сумісної власності. Після звернення до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В. з заявою для прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його сина [PERSON], оскільки він не зміг довести, що прийняв спадщину після його смерті відповідно до вимог ст. 1268,1269 ЦК України, бо не подав заяви про прийняття спадщини протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса, а також на день смерті сина, він не був зареєстрований за однією адресою із заявником. У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав повністю з підстав, викладених у заяві. Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В. про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини. Ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що [INFO] помер син заявника [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири за [ADDRESS]. Після звернення до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В. з заявою для прийняття спадщини, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його сина [PERSON] Інших спадкоємців немає. Сумська міська рада із заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON] до суду не зверталася. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. З довідки КК "Домком Суми" № 133 від 21.01.2016 року вбачається, що померлий [PERSON] проживав разом із заявником з 1988 року по 07.08.2002 року. (а.с.11). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] на час своєї смерті проживав разом із заявником, хо і був знятий з реєстрації по місцю свого мешкання. Визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем заявнику необхідно для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час його смерті та відкриття спадщини, по [ADDRESS], знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний термін не заявив про відмову від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved