Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

30 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю. Під час слухання справи як третю особу було залучено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району». В позовних вимогах позивач просить: зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні коморою, позначеною на поверховому плані під №13, в підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] шляхом демонтажу металевих дверей, встановлених відповідачем в підвалі даного будинку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в користуванні позивача перебуває квартира [ADDRESS]. В підвальному приміщенні зазначеного будинку розміщуються комори, якими користуються мешканці зазначеного будинку та позивач користувався коморою №13. Проте відповідач, який є власником квартири [ADDRESS] самоправно захоплює комори мешканців в підвалі в тому числі і комору №13, якою користувався позивач. Відповідач встановив металеві двері в підвальному приміщенні будинку чим обмежив доступ співвласникам допоміжних приміщень до комор. І таким чином позивач не має змоги потрапити до своєї комори у підвалі, в якій знаходяться його особисті речі: електроінструмент, дитячі речі та приладдя, тощо. Так як власники неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир у відповідності до тлумачення Конституційного Суду України у рішенні №4-рп/2004 від 02.03.2004 року позивач звернувся до суду для захисту порушеного права. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити їх з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що він отримав згоду мешканців будинку на користування коморами, які розташовані в підвальних приміщеннях. Позивач ніколи не користувався підвальним приміщенням №13. Крім того відповідач просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на заявлені вимоги. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України). Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 статті 60 ЦПК України). Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. У відповідності до положень ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 16 ЦК України в частині 1 визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є користувачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру №16700 від 23.07.1992 року. Квартира, якою користується позивач не приватизована. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2006 року. Як вбачається із поверхового плану, в підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] розміщуються комори. Як зазначив позивач, він користувався коморою, яка позначається на плані №13. З матеріалів справи вбачається, що в березні 2006 року [PERSON] надійшла відповідь від ЖЕКу №1005 на скаргу мешканців будинку [ADDRESS] щодо самовільного захвату комор. У відповіді зазначено, що мешканець будинку [PERSON] займає комору №23. Комори №№19, 21, 22, 24 [PERSON] займає за письмовою згодою мешканців квартир [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Станом на 30.03.2006 року в підвальному приміщенні вказаного будинку ремонтно-будівельні роботи не проводяться. З листа Департаменту житлово-комунальної інфраструктури № 058/4-ОП/КО-1850-843 від 23.02.2015 року вбачається, що 13.02.2015 року було проведено обстеження будинку [ADDRESS] та встановлено, що прибудова до квартири здійснена в 2004 році. У підвальному приміщенні будинку частина сараїв, що розташована під квартирою [ADDRESS] зайнята власником цієї квартири та він з'єднав їх з приміщеннями квартири. Доступу комісії до квартири [ADDRESS] та відокремлених підвальних приміщень власником не надано. Також в листі зазначено, що проектно-дозвільна документація на проведення зазначених робіт в експлуатуючій організації відсутня. Крім того, 04.03.2016 року комісією КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва було проведено візуальне обстеження підвального приміщення будинку [ADDRESS] та на час перевірки встановлено, що в підвальних приміщеннях зазначеного будинку знаходяться зачинені комори мешканців. Частина підвальних приміщень зачинена металевими дверима. Дозвільна документація на відокремлення підвальних приміщень у ВОП «Михайлівська» ТОВ «Індустріальний Будівельний Холдінг» відсутня. Зазначене підтверджується листом КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва від 17.03.2016 року за №448. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач встановив металеві двері в підвальному приміщенні та відокремлено комори за №№9,10,11,12,13 згідно з поверховим планом, які розташовані під квартирою [ADDRESS]. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що двері були встановлені в 2015 році, проте відповідач суду пояснив, що двері там були встановлені приблизно в 2005 році і про це було відомо позивачу. Суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження дати встановлення дверей. Зміст права власності охоплює права володіння, користування і розпорядження власником своїм майном, які він здійснює на власний розсуд (статті 317, 319 Цивільного кодексу України). Проте юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року N 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ). Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29 листопада 2001 року N 2866-III спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб'єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру. Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності. У відповідності до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.. Рішенням Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року N 14-рп/2011 встановлено, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення. Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року по справі №4-рп/2004 встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. У відповідності до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, 2 ст.369 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Також в судовому засіданні встановлено, що в січні 2006 року та березні 2008 року мешканці квартир №6,5, 13,9, 3, 4, 8, 16, 19 не заперечували проти використання нежилого підвального приміщення під квартирою [ADDRESS] та підвальних приміщень №21, 22, 19, 10, 20, 18, 24 мешканцями квартири [ADDRESS]. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили встановлення металевих дверей відповідачем та користування позивачем коморою №13. Проте суд критично ставиться до пояснень свідків, оскільки їх свідчення не підтверджуються доказами у справі. Суду не було надано доказів, що позивач користувався підвальним приміщенням №13, враховуючи, що під час слухання справи він пояснив, що користується іншим підвальним приміщенням, а потім поя снив, що на даний час він не користується жодним підвальним приміщенням, так як ним на даний час користується особа у користуванні якої раніше перебувало підвальне приміщення (комора). А тому суд не має можливості встановити, що між співвласниками будинку було визначено усталений порядок користування підвальними приміщеннями (коморами). 01.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Цей Закон визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. До матеріалів справи позивач надав копію протоколу №1 зборів мешканців будинку [ADDRESS], які відбулись 14.05.2015 року. Як вбачається з протоколу, на ньому були присутні мешканці 11 квартир ([PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] на порядок денний було винесено питання про створення ОСББ в будинку або ОСББ трьох будинків [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] в зв'язку з реорганізацією ЖЕКу та експлуатація підвальних приміщень, які є спільною власністю всіх мешканців будинку. Крім того, було вирішено провести демонтаж самовільно встановлених дверей [PERSON], які обмежують доступ інших мешканців до своїх комор. Суду не було надано доказів, що співвласники багатоквартирного будинку приймали рішення у відповідності до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та вирішували питання користування коморами. Отже, враховуючи, що в судовому засіданні не було встановлено, що між співвласниками багатоквартирного будинку був встановлений усталений порядок користування коморами, суд не встановив, що позивач користувався коморою №13, суду не надано доказів, що права позивача порушені, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. Так як суд не знайшов підстав для задоволення позову, тому суд не вбачає для застосування наслідків спливу строків позовної давності. Представник позивача просив постановити окрему ухвалу, яку направити до Державної архітектурно-будівельної інспекції України для проведення перевірки обставин, викладених у клопотанні [PERSON] на предмет допущення [PERSON] правопорушення в сфері містобудівної діяльності. Проте. враховуючи підстави та предмет позову, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed