Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1), [PERSON]А (далі - позивач-2) звернулися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 10 квітня 2014 року померла їх мати - [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 10 травня 2000 року відповідач є єдиним спадкоємцем. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами. Рішенням суду за відповідачем визнано право власності в порядку спадкування на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що належав [PERSON], а також встановлено і зазначено, що позивачі мають право на обов'язкову частку в спадщині. У звязку з викладеними обставинами та тим, що в добровільному порядку вирішити спір щодо поділу спадкового майна неможливо, позивач-1 і позивач-2 просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами за кожною. У судове засідання сторони не зявилися. Позивачі подали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали повністю, просили задоволити і справу розглянути без їх участі (а.с. 44, 45). Відповідач подав до суду заяву, в якій погодився з позовом та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 43). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 10 квітня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується виданою повторно копією свідоцтва про смерть від 10 вересня 2014 року серії І-СР № 241813 (а.с. 12). Позивач-1 та позивач-2 є дочками [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 15 березня 1951 року серії ЯЦ № 947778 (а.с. 7) та від 19 липня 1979 року серії ІІ-СР № 279180 (а.с. 26) відповідно. 5 вересня 1973 року позивач-2 уклала шлюб з [PERSON], після чого вона набула прізвище свого чоловіка "Павліченко", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 5 вересня 1973 року серії І-СР № 261591 (а.с. 27). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 4 жовтня 2017 року за відповідачем визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 39, с. Мала Бурімка, Чорнобаївський район, Черкаська область, та належав [PERSON], померлій 10 квітня 2014 року. Вказаним рішенням встановлено, що позивач-2 з 17 грудня 2003 року та позивач-1 з 11 квітня 2006 року отримують пенсію за віком, тобто є непрацездатними дочками спадкодавця, тому мають право на обов'язкові частки у спадщині - по 1/6 частині (а.с. 20-22). Згідно з довідками Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 371 від 29 грудня 2016 року та № 204 від 12 жовтня 2017 року, [PERSON] без реєстрації з 2009 року і до дня смерті проживала у своєї дочки [PERSON] (позивача-2). Позивач-2 зареєстрована і постійно проживає на території Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області з 1982 року і по даний час (а.с. 23, 24). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 30 грудня 2017 року (вих. № 2222/01-16) (а.с. 33), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 31), після смерті [PERSON] позивач-1, позивач-2 та відповідач звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 34-36). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2017 року (вих. № 1214/02-16) позивачам повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 11). Судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 14-17). Разом з тим, позивачі не можуть оформити право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул. Центральна, 39, с. Мала Бурімка Чорнобаївський район, Черкаська область, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 10 квітня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивачі та відповідач звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та відповідач частково оформив свої спадкові права, однак позивачі не можуть оформити право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved