Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

[PERSON], який діяв, як представник за угодою в інтересах [PERSON], [PERSON] звернувся в суд з позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті [INFO] року, батька позивачів та [INFO] року матері, [PERSON], залишилося спадкове майно, яким, в тому числі, являється житловий будинок [ADDRESS]. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності батькам позивачів, що підтверджується довідкою виконкому Чорнотисянської сільської ради, однак, як з'ясувалося після їх смерті, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, яке було збудовано ними і у якому спадкодавці проживали до дня своєї смерті та вважали своєю власністю, за ними за їхнього життя здійснена не була. За свого життя мати позивачів, [PERSON], [INFO], прийнявши [INFO] року спадщину за своїм чоловіком, склала заповітне розпорядження від 07.03.2008 року відносно всього спадкового майна, як рухомого так і не рухомого, згідно якого у разі смерті спадкодавця, позивачі являтимуться у рівних частинах співвласниками всього майна, на яке спадкоємець має право, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося. Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивачами було подано відповідні заяви про прийняття спадщини, у зв'язку з чим була відкрита спадкова справа № 219/2012, а позивачі набули правового статусу осіб, які цю спадщину прийняли. У встановленому законодавством порядку, з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно позивачі звернулися до нотаріальної контори за місцем розташування спадкового майна із відповідними заявами, але у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом їм було відмовлено, про що 14.01.2014 року державним нотаріусом Рахівської ДНК Закарпатської області було винесено постанови за №№3,4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно довідки КП "БТІ" Рахівської районної ради №78 від 14.01.2014 року даний житловий будинок побудовано у 1948 році, отже його не можна розцінювати, як об'єкт самочинного будівництва. Майнового спору з приводу визнання за позивачами права власності між ними та іншими спадкоємцями не існує, оскільки успадковується майно в порядку спадкування за заповітом і такого права інші спадкоємці на нього не заявляють із-за їх відсутності. На підставі наведеного просив визнати за позивачами: [PERSON] та за [PERSON] право власності, у рівних частинах на все спадкове майно, що належало на праві власності громадянці [PERSON], в тому числі, право власності у рівних частинах по 1/2 кожному на житловий будинок [ADDRESS]. Судові витрати просив залишити за позивачами. 15.05.2014 року (реєстрація по канцелярії суду), [PERSON], подала клопотання про в якому просила залучити її до участі в справі в якості третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Позовні вимоги мотивує тим, що в провадженні Рахівського районного суду Закарпатської області, знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] про визнання за ними права власності по 1/2 частині, за кожним із них на будинок [ADDRESS]. В даній позовній заяві позивачі свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що будинком [ADDRESS], володів їх та її батько - [PERSON] та їх мати - [PERSON], тому помилково вважають, що мають право на успадкування вказаного вище майна. Такі позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] вважає протиправними та необґрунтованими, оскільки останні не врахували те, що вона, як законна дачка [PERSON], має законне право на успадкування 1/2 частини будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Так, 23.09.1948 року між її батьком [PERSON] та її мамою [PERSON] було укладено шлюб, від якого [INFO] року народилася вона, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.11.1939 року. За час шлюбу (в 1950 році) її батьки збудували будинок, який станом на сьогоднішній день зареєстрований під [ADDRESS]. Оскільки даний житловий будинок був збудований її батьками під час перебування їх у шлюбі та він належав їм у рівних долях на праві спільної сумісної власності. Її мама [PERSON] померла [INFO] року. З огляду на викладене, вона мала право на спадкування за законом на половину майна своєї матері, а саме 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], так як іншу 1/4 частину повинен був спадкувати її батько [PERSON] Однак її мати [PERSON] за життя, 01.11.1953 року уклала договір, що містить письмове розпорядження на випадок її смерті, за яким все належне їй майно, в тому числі 1/2 частину будинку [ADDRESS], що належав їй на праві спільної сумісної власності, заповіла виключно їй. Вважає, що дане письмове розпорядження, яке посвідчене Чорнотисянською сільською радою народних депутатів - прирівнюється до заповіту. виходячи з вище наведеного, вважає, що вона являється спадкоємцем 1/2 частини будинку [ADDRESS], який належав їй в рівних долях з її батьком [PERSON] Оскільки, на час відкриття спадщини, вона, як спадкоємець, проживала в місці відкриття спадщини, то вважається такою, що прийняла спадщину, отже набула права власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS]. Її батько одружився вдруге 18.01.1954 року з гр. [PERSON], яка стала проживати в даному будинку, у зв'язку із чим вона за деякий час вимушено перейшла жити до своєї баби - [PERSON]. Від другого шлюбу в її батька є два сини: [PERSON] та [PERSON], які після смерті батька, [INFO] року, залишились жити із своєю мамою, [PERSON] в будинку [ADDRESS], яка померла [INFO] року. Згідно із заповітом останньої, все належне їй майно вона заповіла своїм синам [PERSON] та [PERSON], які станом на сьогоднішній день претендують на успадкування будинку [ADDRESS] та вважають, що таке майно повинно перейти у спадок від їх матері виключно їм. Вважає таке твердження позивачів є упередженим, необґрунтованим, незаконним та таким що суперечить фактичним обставинам справи. Її мама за життя не оформила відповідні правовстановлюючі документи на я будинок [ADDRESS], оскільки оформлення таких документів не було передбачено чинним на той час законодавством. За таких обставин, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи наведене просила залучити її, [PERSON] до участі у розгляді справи, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Визнати її [PERSON], право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS]. Ухвалою суду від 15 травня 2014 року, [PERSON], залучено до участі у розгляді справи за позовом за позовом [PERSON] як представника за угодою в інтересах [PERSON], [PERSON] до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] як представника за угодою в інтересах [PERSON], [PERSON] до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні 15.05.2014 року, представник позивачів за первісним позовом - [PERSON] не заперечив проти залучення до участі у розгляді справи третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] Пояснив, що він у позовній заяві посилався на те, що інших спадкоємців не має, оскільки ставиться вимога про спадкування після смерті [PERSON]. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності за заповітом після смерті матері [PERSON] на 1/2 частину спірного житлового будинку, вважає, що такі не відповідають дійсності. Так, у 1953 році сільські ради не мали права нотаріально посвідчувати заповіти. У Цивільному кодексі Української РСР (в редакції 1922 року) відсутні посилання на те, що сільські ради мають право посвідчувати заповіти. Вважає що даний договір не являється заповітом і не може бути взятий судом до уваги. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. В своїх показах зазначили, що вони мають намір отримати у спадок майно, яке належало їх матері [PERSON]. Щодо позовних вимог [PERSON], то вважають такі необґрунтованим та безпідставними. Вважають, що договір на який посилається [PERSON] не являється заповітом, оскільки такий не посвідчений нотаріально. Насправді, цей договір являється договором на зберігання майна. Окрім того, [PERSON] не проживала у спірному житловому будинку з 1952 року. Протягом усіх років з моменту відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], третя особа не заявляла жодних прав на зазначений будинок. Вважають, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду, оскільки її право на спадщину за померлою [PERSON] виникло у 1953 році, відповідно і строк позовної давності повинен обчислюватися з цього року. Також посилаються на те, що [PERSON] за життя не набула права власності на спірний житловий будинок, відтак і її дочка [PERSON] не може набути право власності на дане майно в порядку спадкування. На підставі наведеного просили первісний позов задовольнити у повному обсязі, а в позові третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору відмовити у повному обсязі. Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнали частково. В своїх показах зазначили, що позивачі мають право лише на частину домоволодіння, оскільки будинок був побудований [PERSON] та [PERSON], що стверджується довідками сільської ради. У відповідності до Сімейного кодексу за 1926 рік даний будинок являвся спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи те, що за життя [PERSON] уклала договір, який фактично був заповітом, вважають, що [PERSON] має право на всю спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] Цей заповіт є чинним, оскільки був зареєстрований Чорнотисянською сільською радою. [PERSON] прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавця проживала за місцем відкриття спадщини, що стверджується записами у погосподарських книгах Чорнотисянської сільської ради. Звертають увагу на те, що [PERSON] має право за законом на 1/4 частину житлового будинку. Вважають що предмет спору у позовній заяві позивачів та в позовній заяві третьої особи один і той же, це житловий будинок [ADDRESS], відрізняються лише мотиви позовів. Щодо строку позовної давності вважають, що [PERSON] такий не пропустила, оскільки про своє порушене право дізналася після звернення позивачів із даним позовом до суду. Також [PERSON] зазначила, що вона не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки автоматично прийняла її. На підставі наведеного просили первісний позов задовольнити частково, а позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - задовольнити у повному обсязі, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS]. Представник відповідача Чорнотисянської сільської ради - Павлючок І.Д., в судовому засіданні пояснив, що житловий будинок [ADDRESS], був побудований у 1950 році громадянами [PERSON] та громадянкою [PERSON]. В даному житловому будинку проживали до дня своєї смерті проживала [PERSON]. Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, [PERSON] проживала в даному будинку до 1954 року. Друга дружина [PERSON] - [PERSON] приписалася у будинок у 1954 році. На підставі наведеного просив суд винести рішення, яким спірний житловий будинок поділити на три рівні частини та визнати за позивачами та третьою особою право власності по 1/3 частині, за кожним. Представник третьої особи без самостійних вимог, Реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання, не з'явився, однак будучи присутнім у судовому засіданні 15.05.2014 року - [PERSON] залишив вирішення позовних вимог на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог Рахівської ДНК., в судове засідання теж не з'явився, однак завідуюча Рахівською ДНК - Пріц О.І., надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Судом встановлено, що предметом спору між сторонами являється житловий будинок [ADDRESS]. З довідок виданих Чорнотисянською сільською радою за № 1116 від 05.05.2014 року та № 2841 від 11.12.2014 року, слідує, що житловий будинок [ADDRESS] був побудований у 1950 році громадянами [PERSON] та [PERSON]. Громадяни [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 вересня 1948 року, який був зареєстрований у виконкомі Ясінянської селищної ради за актовим записом №60, що стверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00011718428 від 05 лютого 2013 року та актовим записом про шлюб виданого відділом ДРАЦСу Реєстраційної служби Рахівського РУЮ. З вище наведеного суд констатує, що у відповідності до ст. 125 Кодексу законів про родину, опіку, одруження і акти громадянського стану УРСР (в редакції 1926 року), який був чинний на момент виникнення даних правовідносин, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON], у рівних частинах, на праві спільної сумісної власності. [INFO] року померла громадянка [PERSON], про що Чорнотисянською сільською радою зроблено відповідний актовий запис за №29. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Спадщина за померлою [PERSON] відкрилася [INFO] року, зазначені цивільні правовідносини врегульовуються положеннями Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1922 року), який був чинний на момент виникнення правовідносин. Згідно ст. 416 ЦК УРСР (в редакції 1922 року) допускалося спадкоємство за законом і за заповітом. Відповідно до ст.ст. 418, 419 ЦК УРСР (в редакції 1922 року) спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та працездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Спадкоємство за законом, має місце у всіх випадках, коли і оскільки його не змінено в заповіті. З матеріалів справи, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом являлися її чоловік [PERSON] та її дочка (третя особа з самостійними вимогами на предмет спору) - [PERSON]. Третя особа, [PERSON], посилається на те, що її мати за свого життя 01.11.1953 року уклала договір, що містить письмове розпорядження на випадок її смерті, за яким все належне їй майно, в тому числі 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], заповіла виключно їй, [PERSON]. Однак, суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ договір від 01.11.1953 року посвідчений Чорнотисянською сільською радою народних депутатів, оскільки цей договір являється договором на зберігання майна, не є заповітом, не відповідає вимогам ст. 425 ЦК УРСР (в редакції 1922 року), так як не є посвідчений нотаріально. Стаття 4 Положення про державний нотаріат РРФСР від 31 грудня 1947 р., нотаріальні дії відповідно до ст. 11 того ж Положення поряд з державними нотаріальними конторами можуть здійснювати сільські Ради депутатів трудящих (станиць, хуторів, аулів). Однак у ст. 11 Положення серед нотаріальних дій, які можуть здійснювати сільські Ради депутатів трудящих, посвідчення заповітів не згадано. Право посвідчення заповіту надано лише державним нотаріальним конторам. Статтею 429 ЦК УРСР (в редакції 1922 року), передбачено, якщо спадкодавець присутній у місці відкриття спадщини на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному округу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] та її дочка (третя особа з самостійними вимогами на предмет спору) - [PERSON], які на момент відкриття спадщини були присутні (проживали) у місці відкриття спадщини, що стверджується довідкою виданою Чорнотисянською сільською радою за № 1116 від 05.05.2014 року. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та має право на 1/2 частину спадщини, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON], в тому числі на 1/4 частину, житлового будинку [ADDRESS]. Окрім того, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивачів [PERSON] та [PERSON] про застосування судом строку позовної давності, оскільки у відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що з моменту смерті громадянки [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS], ніхто не оформляв, а позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою про визнання за ними права власності на даний житловий будинок лише у квітні 2014 року, чим порушили право громадянки [PERSON], суд вважає, що третя особа з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] не пропустила строк звернення до суду з позовною заявою. Іншу 1/4 частину спадкового житлового будинку успадкував [PERSON]. Таким чином, останньому до дня його смерті належало 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS]. З матеріалів справи судом встановлено, що 18.01.1954 року [PERSON] уклав шлюб з громадянкою [PERSON]. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження, серії [NUMBER] від 06 лютого 1956 року та серії [NUMBER] від 15 грудня 1956 року. [INFO] року помер батько позивачів, [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 вересня 1976 року. Спадщину, що відкрилася [INFO] року, після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], шляхом вступу в оперативне управління майном. [INFO] року померла мати позивачів [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 травня 2012 року. Враховуючи те, що спадщина за померлою [PERSON] відкрилася [INFO] року, дані цивільні правовідносини врегульовуються положеннями Книги шостої "Спадкове право" Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 07 березня 2008 року, громадянка [PERSON], склала заповіт, яким заповіла все майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, присадибну земельну ділянку, 0.25 га та сінокосу, 0.12 га згідно державного акту серії [NUMBER] від 11.10.2004 року та грошовий вклад в ВОБ 7295/04 в смт Ясіня на рахунку [NUMBER] позивачам [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №36318343 від 14.01.20014 року, вбачається, що у Спадковому реєстрі наявна інформація про те, що заповіт [PERSON] чинний. Звернення позивачів до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням їх права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмов нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом в їхню користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що після смерті громадянки [PERSON], залишилося спадкове майно, в тому числі, 3/4 частини житлового будинку з прилеглими до нього надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вартість даного житлового будинку становить 113006 гривень, що стверджується зведеним актом оцінки будівель та споруд. З довідки № 78 від 13.01.2014 року, виданої виконавчим комітетом Чорнотисянської сільської ради, встановлено, що згідно погосподарської книги №5 від 01.01.2011 року за громадянкою [PERSON], був зареєстрований житловий будинок по [ADDRESS], отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивачі, [PERSON] та [PERSON], 14 серпня 2012 року зверталися до Рахівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, отже вони прийняли, спадщину, як спадкоємці за заповітом. Спадкоємців за законом, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, що відкрилася після смерті [PERSON] не має. Враховуючи, що позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями за заповітом всього спадкового майна, яке належало [PERSON], в тому числі, 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS], спадщину вони прийняли, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити частково, визнавши за [PERSON] та за [PERSON] право власності, у рівних частинах по 1/2 частині, за кожним, всього спадкового майна, що належало на праві власності громадянці [PERSON], в тому числі, по 1/2 частині, нерухомого спадкового майна, що являє собою 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS]. Окрім того, враховуючи, що третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - [PERSON], є спадкоємцем за законом 1/2 частини спадщини яка відкрилася після смерті [PERSON], в тому числі, 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], вона прийняла спадщину, суд вважає, що її позов слід задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право власності на 1/4 частину, житлового будинку [ADDRESS]. Судові витрати сторони залишили за собою. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial