Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

31 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 14 квітня 2015 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, трудові обов'язки виконує належним чином. З травня 2015 року позивач не отримує заробітну плату у повному розмірі. Невиплата заробітної плати спричиняє позивачу моральні страждання, оскільки він хвилюється про забезпечення своєї сім'ї, змушений шукати додатковий заробіток, не може розпоряджатися заробленими коштами. Тому позивач просить винести рішення, яким стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 17231,38 грн. та 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами заочно. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №34-к від 14.04.2015 р. позивача прийнято на посаду сторожа пожежно-сторожової охорони Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів". Відповідно до довідки відповідача, заборгованість по заробітній платі позивача за травень-червень 2015 р, з березня 2016 року по 29 липня 2016 року становить 17231,38 грн. Наявність заборгованості та її розмір визнані сторонами, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У відповідності зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як встановлено п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідач не виплатив позивачу зазначену належну йому суму заробітної плати у строки, передбачені ст.115 КЗпП України, у зв'язку з чим порушив його законні права, що призвело до моральних страждань позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд з урахуванням принципів справедливості та розумності приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1723,14 грн. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial