Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

30 серпня 2017 року [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом до [PERSON] стягнення аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, в обґрунтування якого зазначила, що з 03.10.2009 року - 28.07.2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 17.07.2012 року, шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Після розлучення вони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю, спір про місце проживання неповнолітньої дитини - відсутній. З моменту вступу до першого класу і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. У період з березня 2012 року - червень 2014 року [PERSON] лікувався та перебував на лікуванні у Станично-Луганському районному територіальному медичному об'єднанні. На момент захворювання , відповідач надав матеріальну допомогу в розмірі 3000 грн., інших коштів від нього не надходило. На теперішній момент, дитині треба підтримувати імунну систему, та регулярно ходити до лікаря на плановий медичний огляд, здавати аналізи та робити різні обстеження. Дитина проживає разом із матір'ю, позивачка самостійно несе усі витрати по утриманню сина, який відвідує секції з футболу, танців, курси з робототехніки, також дитини вже перейшла у другий клас. Позивачка неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, однак на звернення позивачки, відповідач відмовив. Також позивачка, декілька разів зверталась до відповідача з проханням оформити дозвіл на виїзд дитини, але відповідач умисно ухилявся і не надавав дозвіл на виїзд. Позивачка має намір виїхати разом з сином у період з 20.10.2017 року - 23 листопада 2017 року до м. Красний Луч, Луганської області, з метою відвідати свою бабусю, яка на цей час перебуває у дуже важкому стані, підтвердженням цього є виписний епікриз. Також позивачка має намір у подальшому до досягнення дитиною повноліття виїжджати за кордон з метою покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, підвищення рівня його світогляду, у період літніх, осінніх та зимових канікул, а саме: літні канікули з 15 червня - 15 серпня, в осінні канікули з 20 жовтня - 23 листопада та зимні канікули з 25 грудня - 25 січня щорічно. З наведених підстав просить суд, стягнути з відповідача аліменти не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], та додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1500 грн. (з огляду на те, що дитина відвідує багато додаткових курсів та секцій), починаючи з 30.08.2017 року - дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття; надати [PERSON] дозвіл на оформлення документів, необхідних для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька [PERSON]; надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд та в'їзд за межі України її неповнолітньої дитини [PERSON], до Єгипту, Турції, Німеччини, Російської Федерації, Донецької та Луганської областей, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька [PERSON], у період осінніх канікул з 20 жовтня -23 листопада, у період літніх канікул з 15 червня - 15 серпня та зимніх канікул з 25 грудня - 25 січня, щорічно від дня набрання рішенням законної сили й до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що з 03.10.2009 року - 28.07.2012 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 17.07.2012 року, шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Після розлучення вони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю, спір про місце проживання неповнолітньої дитини - відсутній. З моменту вступу до першого класу і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. У період з березня 2012 року - червень 2014 року [PERSON] лікувався та перебував на лікуванні у Станично-Луганському районному територіальному медичному об'єднанні. На момент захворювання , відповідач надав матеріальну допомогу в розмірі 3000 грн., інших коштів від нього не надходило. На теперішній момент, дитині треба підтримувати імунну систему, та регулярно ходити до лікаря на плановий медичний огляд, здавати аналізи та робити різні обстеження. Дитина проживає разом із матір'ю, позивачка самостійно несе усі витрати по утриманню сина, який відвідує секції з футболу, танців, курси з робототехніки, також дитини вже перейшла у другий клас. Позивачка неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, однак на звернення позивачки, відповідач відмовив. Також позивачка, декілька разів зверталась до відповідача з проханням оформити дозвіл на виїзд дитини, але відповідач умисно ухилявся і не надавав дозвіл на виїзд. Позивачка має намір виїхати разом з сином у період з 20.10.2017 року - 23 листопада 2017 року до м. Красний Луч, Луганської області, з метою відвідати свою бабусю, яка на цей час перебуває у дуже важкому стані, підтвердженням цього є виписний епікриз. Також позивачка має намір у подальшому до досягнення дитиною повноліття виїжджати за кордон з метою покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, підвищення рівня його світогляду, у період літніх, осінніх та зимових канікул, а саме: літні канікули з 15 червня - 15 серпня, в осінні канікули з 20 жовтня - 23 листопада та зимні канікули з 25 грудня - 25 січня щорічно. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст. 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з пояснень позивачки, дозвіл на виїзд за кордон, необхідний з метою відвідати свою бабусю, яка на цей час перебуває у дуже важкому стані, підтвердженням цього є виписний епікриз. Також позивачка має намір у подальшому до досягнення дитиною повноліття виїжджати за кордон з метою покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, підвищення рівня його світогляду, але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не навів. Згідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст.141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до абз. 3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у пункті 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суд повинен зазначити в рішенні назву держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Як визнав суд у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дітей за кордон. Відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дітей. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved