Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

11.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3049 від 12.11.2014 року, є власницею квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований її племінник [PERSON]. Оскільки відповідач з 2012 року у вказаній квартирі не проживає, у звязку з виїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації, просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, належною їй квартирою. В судове засідання сторони не зявились. Представник позивача [PERSON], за довіреністю серії 50 АА №9913503 від 03.08.2017 року, [PERSON] направила до суду письмову заяву в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] направив до суду телеграму, завірену 13.11.2017 року оператором поштового звязку, в якій зазначив, що визнає позов та просить розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За такого, суд вважає можливими розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних письмових матеріалів справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3049 від 12.11.2014 року, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою виникнення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 3049, видане 12.11.2014 року. Підставою внесення запису, є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 17135735 від 12.11.2014 року (а.с. 9). З довідки (про склад сімї та реєстрацію) від 11.08.2017 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати та особовий рахунок в якій відкритий на [PERSON], зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 16). 17.08.2017 року комісією КП ЖЕО, в присутності свідків був складений акт про не проживання №179, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS], не проживає з 2000 року (а.с. 21). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п. 34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є племінником позивачки. В спірному жилому приміщенні відповідач не проживає понад один рік, що підтверджується змістом позовної заяви, актом про не проживання та визнанням позову самим відповідачем. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачці [PERSON], не проживає з 2012 року, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved