Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - «Легендарненський елеватор», Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, просила визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору № 87/к від 26.12.2017 року про звільнення [PERSON] юрисконсульта 1 категорії, поновити її на зазначеній посаді або запропонувати іншу посаду відповідно до її професійних навичок, стягнути з філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - «Легендарненський елеватор» на користь позивача оплату за вимушений прогул з 29 лютого 2018 року по дату винесенного судового рішення у розмірі середньої заробітної плати та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування позовної заяви представник позивач зазначив, що відповідно до наказу № 87/к з 29.12.2017 року позивача [PERSON] було незаконно звільнено з посади юрисконсульта 1 категорії філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - «Легендарненський елеватор», у зв`язку із скороченням штату на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. До звільнення з посади позивач почала відчувати упереджене ставлення до неї з боку директора підприєства. При звільненні не було дотримано вимоги ст. 1,2,3 ст. 49 КЗпП України, [PERSON] не отримувала ні попередження про звільнення, ні пропозиції переведення на іншу роботу. Позивач намагалась врегулювати спір в досудовому порядку, шляхом надіслання претензій до відповідача 23.03.2018 року. Крім того, представник позивача зазначив, що внаслідок незаконного звільнення позивача їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що її безпідставно позбавили заробітку, внаслідок чого вона була змушена докладати зусиль в організації свого життя та сім`ї. Постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та сім`ю, тримало позивача в постійній нервовій та психологічній напрузі. Раптове звільнення без законних пістав, спричинило їй моральні страждання. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Легендарненський елеватор» був наданий відзив на позовну заяву, у якому зазначається, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що згідно наказу Філії від 03.10.2016 № 92/К [PERSON] прийнято на посаду юрисконсульта 1 категорії юридичної служби з 05.10.2016 року. 22.12.2017 року ПАТ «ДПЗКУ» затвердило Перелік змін у штатному розписі керівників, фахівців і технічних службовців філії ПАТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор» на 2017, який вводиться в дію з 22 грудня 2017 року. Відповідно до наказу Філії «Про внесення змін до штатного розпису» від 26.12.2017 року № 104/0 внесено зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців у січні, а саме виведено із штатного розпису керівників, професіоналів, і технічних службовців посаду - юрисконсульта 1 категорії юридичної служби. Наказом філії від 26.12.2017 року № 105/о «Про попередження про заплановане вивільнення [PERSON] » було наказано інженеру з підготовки кадрів кадрової служби [PERSON] в термін до 29 грудня 2017 року (включно) повідомити під розпис про заплановане вивільнення 26 лютого 2018 року, у зв`язку з скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України), [PERSON] юрисконсульта 1 категорії юридичної служби філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Легендарненський елеватор». А також подати до Державної служби зайнятості список попереджених про майбутнє вивільнення осіб відповідно до форми 4-ПН. 26.12.2017 року [PERSON] була повідомлена про заплановане вивільнення з 26.12.2017 року, у зв`язку із скороченням штатів. Крім того, 26.12.2017 року у відповідності до ч. 3 ст. 49-2 КЗПП [PERSON] було запропоновано іншу роботу, відповідно до вакансій у затвердженому штатному розписі Філії, від яких вона категорично відмовилась, про що було складено акт. Таким чином відповідачем було дотримано вимоги КЗпП України при проведенні процедури звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак [PERSON] було особисто подано заяву від 26.12.2017 року про звільнення згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України. Враховуючи викладене, у зв`язку із запровадженням змін в організації виробництва і праці, які підтверджують скорочення штату, також враховуючи подану позивачем заяву про звільнення, у відповідності до чинного законодавства, Філією було прийнято наказ від 29 грудня 2017 року № 87/К про звільнення [PERSON] .. Вважали позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. (а.а.39-43) Крім того, представником відповідача було подано заяву про застосування строків давності, згідно якої зазначили, що 26.12.2017 року позивачем було самостійно написано заяву про звільнення за ст. 40 КЗпП України, із наказом вона була ознайомлена 29.12.2017 року, тому якщо позивач вважала, що її право було порушено, то вона повинна було звернутись до суду до 29.03.2018 року. Просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову [PERSON] .. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, присутній в судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. При цьому представник позивача пояснив, що позивача було звільненно незаконно 29.12.2017 року за ст. 40 КЗпП України. Вона особисто добровільно писала заяву про звільнення її за ст. 40 КЗпП України, через виниклий конфлікт із керівництвом. На підприємстві було скорочено посаду юриста, реально на підприємсвті не було реорганізації. При звільненні було порушено процедуру звільнення. Також зазначив, що строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі було пропущено через намагання вирішити спір мирним шляхом. Також представником позивача було подано заяву про поновлення пропущенного строку на звернення до суду. Представник відповідача Таволжанський М. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що посаду юриста на підприємстві було скорочено, через збитковість підприємства. [PERSON] було повідомлено про скорочення 26.12.2017 року, вона не захотіла очікувати 2 місяці та написала заяву про звільнення за скороченням штату. Їй пропонували вакантні посади, але позивач відмовилась від посад та від ознайомлення із актом про відмову від запропонованих посад. Суд, вислухавши пояснення сторін, та дослідивши надані письмові докази приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що наказом (розпорядженям) від 03.10.2016 року № 92/к [PERSON] прийнято на посаду юрисконсульта 1 категорії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Легендарнеський елеватор» з 05.10.2016 року з посадовим окладом 4324 грн., що підтверджується копією наказу та трудової книжки. (а.с. 7, 46) 26.12.2017 року [PERSON] подала заяву директору філії з проханням звільнити її з 29.12.2017 року у зв`язку із скороченням штату (а.с.55). Згідно наказу (Розпорядження) про припинення трудового договору від 29.12.2017 року № 87/к [PERSON] було звільнено з займаної посади 29.12.2017 року, у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 8) Згідно Переліку змін у штатному розписі керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Легендарненський елеватор» на 2017 рік, який вводиться в дію з 22 грудня 2017 року, затвердження виведення з штатного розпису - юрисконсульта 1 категорії (а.с.49) Згідно наказу від 26.12.2017 року № 104/о «Про внесення змін до штатного розпису» - було наказано внести зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців у січні 2018 року - виведено зі штатного розпису посаду юрисконсульта 1 категорії юридичної служби (а.с.50) Згідно наказу від 26.12.2017 року № 105/о «Про попередження про заплановане вивільнення [PERSON] » було наказано інженеру з підготовки кадрів кадрової служби [PERSON] в термін до 29 грудня 2017 року (включно) повідомити під розпис про заплановане вивільнення 26 лютого 2018 року, у зв`язку з скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України), [PERSON] юрисконсульта 1 категорії юридичної служби філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Легендарненський елеватор». Підстава: затверджений перелік змін у штатному розписі, професіоналів, фахівців і технічних службовців філії від 22 грудня 2017 року, наказ «Про внесення змін до штатного розпису» філії ПАТ № 104/о від 26.12.2017 року (а.с.51) Згідно акту про відмову від запропонованої роботи № 1 від 26.12.2017 року [PERSON] було повідомлено про заплановане скорочення штату з 26 лютого 2018 року (п.1 ст. 40 КЗпП України) з яким її було ознайомлено під розписку у наказі № 105/о від 26.12.2017 року «Про попередження про заплановане вивільнення [PERSON] ». [PERSON] було запропоновано іншу роботу, відповідно до вакансій у затвердженому штатному розпису філії (службові записки про наявні вакансії від начальників структурних підрозділів додаються від яких вона категорично відмовилась та заявила, що не хоче ходити на роботу, а підриємство повинно платити їй заробітну плату. Інженер з підготовки кадрів зазначила, що [PERSON] повинна ходити на роботу та виконувати свої посадові обов`язки, але має право взяти щорічну відпустку, лікарняний або безоплатну відпустку. На що [PERSON] категорично заявила що нехоче працювати та написала заяву достроково розірвати трудовий договір за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.12.2017 року. Згідно службових записок інженера з підготовки кадрів та головного інженера зазначені вакантні посади підприємства, а саме: головного енергетика, слюсаря-ремонтника, помічника машиніста тепловозу, тракториста, інженера з організації експлуатації та ремонту, із зазначенням необхідної освіти, досвіду. На зазначені посади кандидатура [PERSON] , за наявними в кадровій службі документами, не має освіти відповідного напрямку підготовки, посвідчення на керування транспортними засобами даної категорії та інше. На вакантну посаду заступника директора, вважали кандидатура [PERSON] не відповідає досвіду роботу в елеваторній діяльності. В філії працює з 05.10.2016 року до прийому на роботу в філію не працювала 10 років, за даним в трудовій книжці досвіду роботи на елеваторі не мала (а.с.52-54) Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 49-2 КЗпП України - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Згідно п. 2 ст. 232 КЗпП України - безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Згідно ст. 233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 234 КЗпП України - у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. В судовому засіданні встановлено, що позивач до суду звернулась із пропуском встановленого законом строку, а саме 27.07.2018 року, який просила поновити. З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача представником позивача була надіслана претензія щодо незаконного звільнення з метою поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 26.03.2018 року (а.с.11-12) Представником позивача було подано клопотання про поновлення строку для подачі позовної заяви, мотивуючи пропуск строку тим, що представником позивача робились запити з проханням надати документи. А також 23.03.2018 року представником було направлено претензію відповідачу з проханням поновити позивача на роботі, але відповіді не отримав. 23.04.2018 року позивачем було подано позов до Фрунзенського районного суду м. Харкова, але через наявні недоліки позов було залишено без руху, а в подальшому повернуто позивачу через не усунення недоліків зазначених в ухвалі суду. Суд вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню через неповажність причин пропуску строку з наступних підстав. Згідно ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Враховуючи норму ст. 83 ЦПК України якщо позивач з об`єктивної причини не міг подати докази разом з поданням позовної заяви мав про це повідомити суд. Представник позивача звернувся з запитом до відповідача лише 29.01.2018 року, а намагався вирішити спір мирним шляхом вже після закінчення строку звернення до суду 23.03.2018 року, що підтверджується наданими представником позивача квитанціями про відправлення кореспонденції. Згідно ст. 235 КЗпП України - у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно постанови Пленуму ВСУ № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» п.4 передбачено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08 ) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін. Пунктом 19 постанови передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Згідно ст. 12 ЦПК України - учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином суд, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позивач був звільнений у передбачений законом спосіб, з дотриманням процедури звільнення, доказів про те, що позивач користується переважним правом на залишення на роботі, суду надано не було, крім того, позивачем було пропущено строк звернення до суду з неповажних причин,тому у задоволені позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed