Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

16 січня 2018 року представник [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 жовтня 2013 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» уклало договір оренди № 1 А з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор», у відповідності з яким TOB «ВТО «Ізолятор» передало TOB «BO СЗВІ» в тимчасове володіння і користування гуртожиток, розташований у м. Словянську, вул. Корольова, 28. У звязку із закінченням терміну дії Договору № 1 А, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» 03 жовтня 2016 р. уклало договір оренди № 14/04-28 з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор», у відповідності з яким ТОВ «ВТО «Ізолятор» передало TOB «ВО СЗВІ» в тимчасове володіння і користування гуртожиток, розташований у м. Словянську, вул. Корольова, 28. 01 грудня 2017 року у звязку із достроковим розірванням договору оренди № 14/04-28, ТОВ «ВО СЗВІ» уклало договір оренди № 7/0 з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор», у відповідності з яким ТОВ «ВТО «Ізолятор» передало ТОВ «ВО СЗВІ» в тимчасове володіння і користування гуртожиток, розташований у м. Словянську, вул. Корольова, 28. 17 січня 2014 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» уклало договір № 14/04-19 суборенди житлового приміщення з громадянкою [PERSON], у відповідності з яким позивач надав відповідачу з метою тимчасового проживання квартиру № 2 у гуртожитку, розташованому у м. Словянську, вул. Корольова, 28. Як зазначає представник позивача, у травні 2014 року [PERSON] залишила житлове приміщення без зняття при цьому з реєстраційного обліку. Її місцезнаходження позивачу не відомо, засоби звязку з [PERSON] також не відомі, що позбавляє позивача можливості звернутися до відповідача з проханням про добровільне зняття з реєстраційного обліку та надання зазначеної квартири в суборенду іншим працівникам ТОВ «ВО СЗВІ». На підставі чого просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 у гуртожитку по вулиці Корольова, буд. 28, м. Словянська Донецької області, яка надана відповідачу з метою тимчасового проживання згідно з умовами договору суборенди житлового приміщення № 14/04-19 від 17 січня 2014 року. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17 липня 2017 року про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та просив слухати справу без його участі (а.с. 67). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з'явилась, причини своєї неявки суду не повідомила та заяв про розгляд справи у свою відсутність не надала (а.с.52, 60). Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Як вбачається з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті\~13,\~41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд виходить з вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, 02 жовтня 2013 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» уклало договір оренди № 1 А з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор», у відповідності з яким TOB «ВТО «Ізолятор» передало TOB «BO СЗВІ» в тимчасове володіння і користування гуртожиток, розташований у м. Словянську, вул. Корольова, 28 (а.с.8-9). Відповідно до акту від 02 жовтня 2013 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор» передало нежитлові приміщення в оренду [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» згідно договору оренди № 1 А від 02 жовтня 2013 року (а.с.10). У звязку із закінченням терміну дії Договору № 1 А, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» 03 жовтня 2016 р. уклало договір оренди № 14/04-28 з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор», у відповідності з яким ТОВ «ВТО «Ізолятор» передало TOB «ВО СЗВІ» в тимчасове володіння і користування гуртожиток, розташований у м. Словянську, вул. Корольова, 28 (а.с.12). Згідно акту передачі-приймання нежитлових приміщень, будівлі гуртожитку та майна в оренду від 03 жовтня 2016 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор» передало нежитлові приміщення, будівлі гуртожитку та майно в тимчасове користування [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» згідно договору № 14/04-28 від 03 жовтня 2016 року (а.с.13). Як вбачається з додаткової угоди від 01 грудня 2017 року до договору № 14/04-28 від 03 жовтня 2016 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» дійшли згоди про дострокове розірвання з 01 грудня 2017 року договору № 14/04-28 від 03 жовтня 2016 року оренди комплексу нежитлових приміщень, будівлі гуртожитку та майна (а.с.14). Відповідно до акту від 01 грудня 2017 року передачі-приймання нежитлових приміщень, будівлі гуртожитку та майна згідно договору № 14/04-28 від 03 жовтня 2016 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» у звязку із розірванням договору оренди № 14/04-28 від 03 жовтня 2016 року передало [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор» нежитлові приміщення, будівлю гуртожитку та майно (а.с.15). 01 грудня 2017 року у звязку із достроковим розірванням договору оренди № 14/04-28, ТОВ «ВО СЗВІ» уклало договір оренди № 7/0 з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор», у відповідності з яким ТОВ «ВТО «Ізолятор» передало ТОВ «ВО СЗВІ» в тимчасове володіння і користування гуртожиток, розташований у м. Словянську, вул. Корольова, 28 (а.с.16). Згідно акту від 01 грудня 2017 року передачі-приймання будівлі гуртожитку згідно договору № 7/0 від 01 грудня 2017 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор» передало [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» в тимчасове користування будівлю гуртожитку загальною площею 3\~912,6 кв. м., розташовану по вул. Корольова, буд. 28 у м. Словянську Донецької області (а.с.17). 17 січня 2014 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» уклало договір № 14/04-19 суборенди житлового приміщення з громадянкою [PERSON], у відповідності з яким позивач надав відповідачу з метою тимчасового проживання квартиру № 2 у гуртожитку, розташованому у м. Словянську, вул. Корольова, 28 (а.с.11). Відповідно до картки прописки [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (гуртожиток), кв. 2 (а.с.21). Згідно акту від 22 листопада 2017 року, складеному комісією у складі голови комісії завідуючої гуртожитком [PERSON] та чергових по гуртожитку [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка мешкала у квартирі № 2 гуртожитку за адресою: м. Словянськ, вул. Корольова, буд. 28 у травні 2014 року під час проведення антитерористичної операції у м. Словянську, виїхала з гуртожитку та по теперішній час у гуртожитку не мешкає. З реєстраційного обліку місця проживання відповідач не знімалася, та де наразі мешкає відповідач невідомо, будь-який звязок із нею відсутній (а.с.18). Як слідує з пояснювальних записок [PERSON] та [PERSON] від 22 листопада 2017 року, [PERSON] у травні 2014 року виїхала з гуртожитку та по теперішній час у ньому не проживає, місце перебування відповідача їм невідоме (а.с.19-20). Відповідно до повідомлення завідуючої вищезазначеним гуртожитком [PERSON] від 26 березня 2018 року [PERSON] у квартирі № 2 зазначеного гуртожитку за адресою: м. Словянськ, вул. Корольова, 28 не мешкає з травня 2014 року (а.с.41). Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16 травня 2018 року [PERSON] 13 червня 2014 року о 20 годині 00 хвилин перетнула державний кордон України з пункту пропуску «Гоптівка» (а.с.61). Окрім того, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає у квартирі № 2 гуртожитку № 28 по вул. Корольова м. Словянська. При її вселенні у вересні 2014 року у вказану квартиру вона була порожня, речі відповідача були відсутні. При листуванні у соціальних мережах із відповідачем свідку стало відомо, що [PERSON] приїжджати до м. Словянська з метою зняття з реєстраційного обліку місця проживання не планує, оскільки проживає у Російській Федерації та отримала громадянство Російської Федерації. При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що 01 грудня 2017 року у звязку із достроковим розірванням договору оренди № 14/04-28, ТОВ «ВО СЗВІ» уклало договір оренди № 7/0 з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне обєднання «Ізолятор», у відповідності з яким ТОВ «ВТО «Ізолятор» передало ТОВ «ВО СЗВІ» в тимчасове володіння і користування гуртожиток, розташований у м. Словянську, вул. Корольова, 28. Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Як вбачається зі ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Як слідує з матеріалів справи відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, її відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи встановлені обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів» на підставі договору оренди № 7/О від 01 грудня 2017 року належить право володіння та користування гуртожитком, що розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Корольова, буд. 28 та за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], яка з 2014 року і по теперішній час не проживає у вказаній квартирі, а мешкає на території Російської Федерації. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 в будинку № 28 по вул. Корольова м. Словянська Донецької області. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов судом задоволений, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у сумі 1 762 гривень 00 копійок підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі наведеного,

Outcome: approved