Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору частково недійсним, посилаючись на те, що 5 березня 2019 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» був укладений договір № 013197-ХМ1 про надання фінансового кредиту, відповідно до пункту 1.1. якого кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом і, у разі нарахування кредитодавцем, неустойку (пеню та/або штраф) у порядку та на умовах, визначених зазначеним договором та додатковими угодами до нього. 13 травня 2019 року відповідно до умов основного договору між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору про надання кредиту № 013197-ХМ1 від 05 березня 2019 року , відповідно до п.п. 1, 2 якої кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 15 000 грн. строком на 28 днів. 20 травня 2019 року [PERSON] сплатив 2500 грн. на погашення кредиту, а 08.06.2019 р. сплатив ще 6900 грн. Таким чином, позивач погасив більшу частину кредиту на загальну суму 9400 грн. У липні 2019 року [PERSON] на користь TOB «Бізнес Позика» коштів не сплачував. У серпні 2019 року [PERSON] TOB «Бізнес Позика» повідомило про те, що загальний борг [PERSON] перед TOB «Бізнес Позика», включаючи тіло кредиту, проценти, витрати за кредитом та штраф, перевищує 19 000 грн. [PERSON] посилається на те, що після дослідження розрахунку та аналізу тексту додаткової угоди № 2, вважає, що умови угоди в частині розміру процентів за користування кредитом, винагороди за видання кредиту та розміру штрафу (пені) за прострочення повернення кредиту є несправедливими, так як покладають на позичальника, як споживача фінансових послуг, надмірний фінансовий тягар, зобов`язуючи сплатити на користь кредитодавця непропорційно велику суму процентів, штрафів та винагород. Зокрема, п. п. 3, 5 додаткової угоди № 2 передбачено, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,94982192 % за кожен день користування кредитом. Реальна річна процента ставка становить 346,68500080 %. При сумі кредиту 15 000 грн., річний розмір процентів становить 52 002,75 грн., тобто, більш ніж втричі перевищує основну суму боргу. Також, пунктом 6 та 7 додаткової угоди № 2 передбачено, що позичальник, окрім процентів за користування кредитом, повинен сплатити кредитодавцю витрати за кредитом, які встановлені на рівні 23,57 % від суми кредиту. За змістом додаткової угоди № 2, витрати за кредитом не тотожні платі за користування кредитом, розмір та умови сплати яких відрізняються та передбачені різними пунктами додаткової угоди. [PERSON] також посилається на те, що у пункті 6 додаткової угоди передбачено обов`язок позичальника сплатити витрати за кредитом в сумі 23,57 %. Саме з урахуванням цієї суми у пункті 7 кредитного договору визначена загальна вартість кредиту у сумі 18 535,51 грн. У пункті 9 додаткової угоди № 2 затверджено графік платежів, який включає повернення основної суми кредиту та суми коштів 3 535,51 грн., які, хоч і названі платою за користування кредитом, однак фактично збігаються із визначеними кредитодавцем витратами за кредитом, встановленими у п. п. 6, 7 додаткової угоди № 2. У пунктах 8.2 та 10 додаткової угоди № 2 передбачено обов`язок позичальника сплатити на користь кредитора мінімальну щотижнева сума платежу у розмірі 2500 грн., та неустойку у разі прострочення сплати чергових платежів, розмір якої становить 3,69% від суми боргу за кожен календарний день прострочення. Відповідно до пунктів 8.2 та 10 позичальник незалежно від графіку платежів зобов`язаний щотижня сплачувати 2500 грн., а місячна ставка неустойки складає 110,7 процентів від суми боргу (3,69% * 30 днів). Позивач стверджує, що такий розмір штрафних санкцій є несправедливим, суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача, як споживача фінансових послуг. [PERSON] вважає, що умови додаткової угоди № 2 в частині сплати надмірних процентів, витрат за надання кредиту та штрафних санкцій за невиконання умов договору\~ слід визнати недійсними. Особливості регулювання відносин за кредитами, які надаються фізичним особам, встановлені законом «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування». TOB «Бізнес Позика» за Законом України «Про захист прав споживачів» є виконавцем, тобто суб`єкт господарювання, який надає послуги (п. З ч. 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вважає, що умови додаткової угоди № 2, якими встановлено умови щодо надмірних сум процентів за користування кредитом, винагороду за видання кредиту, неспівмірні штрафні санкції за несвоєчасне повернення коштів, не відповідають вимогам закону щодо справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Просить визнати недійсними пункти 3, 5, 6, 7, 8.2, 9, 10 додаткової угоди № 2 до договору про надання кредиту № 013197-ХМ1 від 05 березня 2019 року, яка була укладена між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 13 травня 2019 року. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 29 серпня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач направив відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» через його безпідставність, вказавши, що позивач має на меті лише від термінувати строк щодо сплати заборгованості за кредитним договором. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання представник відповідача не прибув повторно, причини неявки суду не повідомив, суд приходить до висновку розглянути справу у відсутність представника відповідача , на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 5 березня 2019 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» був укладений договір № 013197-ХМ1 про надання фінансового кредиту, відповідно до пункту 1.1. якого кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом і, у разі нарахування кредитодавцем, неустойку (пеню та/або штраф) у порядку та на умовах, визначених зазначеним договором та додатковими угодами до нього. 13 травня 2019 року відповідно до умов кредитного договору між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору про надання фінансового кредиту № 013197-ХМ1 від 05 березня 2019 року , відповідно до п. п. 1, 2 якої кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 15 000 грн. строком на 28 днів. Відповідно до пункту 5.1.1 кредитного договору [PERSON] взяв на себе обов`язок повернути у повному обсязі кредит та нараховану плату за користуванням в порядку та строки , визначені додатковою угодою №2 , а саме: пунктами 1-3 , в яких визначено строк дії кредитного договору 28 днів та плата за користування кредитом у розмірі 0, 94982192 процентів за кожен день користування кредитними коштами. Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» виконало зобов`язання за кредитним договором та додатковою угодою №2 у повному обсязі, своєчасно надало кредит [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі . 20.05.2019 року позивач сплатив 2500 грн. та 8.0.2019 року 6900 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства , його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що 5 березня 2019 року при укладені кредитного договору № 013197-ХМ1 між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» сторонами було дотримано вимоги , передбачені ст. 203 Цивільного кодексу України . [PERSON] була надана вичерпна інформація як про умови кредитування , так і про сукупну вартість кредиту, що підтверджується паспортом кредиту (додаток № 3до кредитного договору). Означений договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його. [PERSON] з моменту підписання кредитного договору був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів , порядку їх сплати та відповідальністю за прострочення погашення кредиту. Відповідно до п. 1 частини другої ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» сфера дії закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця . Відповідно до пункту 2 додаткового угоди №2 кредит надається строком на 28 днів, тому договір , укладений між відповідачем і позивачем не підпадає під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» положення означеного закону застосовуються до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», тому до означеного кредитного договору не застосовуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» . Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором| встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд приходить також до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог у задоволенні позовної заяви [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" про захист прав споживачі шляхом визнання кредитного договору частково недійсним. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed