Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником овочевого павільйону, площею 80,7 кв.м на [ADDRESS] на підставі договору дарування №3282 від 28.12.2012 року. 07 травня 2020 року під час отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо про накладення арешту на вищевказане майно. Відповідно до інформаційної довідки арешт накладено головним державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області Любенько Н.Я. в межах виконавчого провадження №47742457. У графі "особа, майно/права якої обтяжується" зазначено [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] є попереднім власником майна і, оскільки він немає жодного відношення до її боргів, а майно у власність набув раніше накладення на нього арешту, то вважає, що такий арешт є протиправним і порушує його права як власника, тому просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених підстав та вказав, що арешт, накладений на майно позивача, порушує його права як власника, оскільки позбавляє його права вільно розпоряджатися своїм майном. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив та пояснив, що головним державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області Любенько Н.Я. 12.10.2016 року в межах виконавчого провадження №47742457 було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Оскільки в реєстрі права власності вказане майно рахувалося за [PERSON] , то на нього було накладено арешт. Відомості про те, що це майно було у власності позивача на час накладення арешту у державного виконавця були відсутні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником овочевого павільйону (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 3708726204), площею 80,7 кв.м на [ADDRESS] на підставі договору дарування №3282 укладеного між [PERSON] та ним 28.12.2012 року і зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.01.2013 року (а.с.5-7). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказане майно головним державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області Любенько Н.Я. 12.10.2016 року в межах виконавчого провадження №47742457 накладено арешт. З вищевказаної інформації видно, що державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , яка є боржником у виконавчому провадженні № 47742457 і зазначена власником цього майна (а.с.8-10). Однак з договору дарування видно, що 28.12.2012 року вказане майно було нею відчужено [PERSON] і станом на 12.10.2016 року їй не належало. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків, в яких державний виконавець може самостійно зняти арешт з майна. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 вищевказаного Закону). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст. 3, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Беручи до уваги, те що [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні в межах якого було накладено арешт, накладення арешту на його майно порушує його права, оскільки позбавляє його права вільно розпоряджатися своїм майном, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.41, 92 Конституції України, ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст.15, 16, 316, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved