Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12 січня 2008 року відділом РАЦС Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 2. В позовній заяві зазначає, що від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Позивачка вважає причиною розірвання шлюбу те, що відповідач часто ображав її, бив, погрожував фізичною розправою. Вона жила в постійному страху та хвилюванні. Все це відображалося на психічному розвитку їхньої малолітньої дитини. У зв'язку із наведеними обставинами позивачка зверталася за захистом до працівників Городенківського РВ УМВС та служби у справах дітей Городенківської РДА. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. У зв'язку з цим позивачка просить шлюб розірвати, терміну для примирення не надавати, неповнолітню дочку залишити проживати біля неї, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Рішенням Городенківського районного суду від 23.12.2013 р. позов [PERSON] був задоволений. За заявою відповідача про перегляд заочного рішення Ухвалою Городенківського районного суду від 20.02.2014 р. було скасоване заочне рішення Городенківського районного суду від 23.12.2013 р. та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судове засідання позивачка не з'явилася. До суду поступила заява позивачки [PERSON] про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує повністю, наполягає на розірванні шлюбу, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] суду повідомив, що відповідач перебуває на роботі в Польщі. Про те, що відповідач був повідомлений про час і місце судового засідання 27.03.2014 р. свідчать розписка з підписом відповідача та поштове повідомлення про вручення судової повістки відповідачу про виклик в судове засідання на 14.04.2014 р. Ч. 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Оскільки позивачка просить справу розглядати в її відсутності, а відповідач повторно безпричинно не з'явився в судове засідання, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 12.01.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 2, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 12 січня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15 лютого 2008 р. Олієво-Королівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у формах ухвал та рішень. З показань відповідача, що відображені в Ухвалі Городенківського районного суду від 20.02.2014 р. про задоволення заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення, судом встановлено, що сторони спільно не проживають з 20.12.2012 р., дитина сторін [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ч.1 ст. 24 СК України визначено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають з грудня 2012 р., не ведуть спільного господарства, не спілкуються, сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вирішуючи питання про місце проживання неповнолітньої дочки сторін [PERSON], [INFO], суд приймає до уваги повідомлення служби в справах дітей Городенківської РДА № 237/01-20 від 02.04.2014 р., що неможливо надати висновок про те, з ким з батьків слід залишити проживати неповнолітню дочку, а також приймає до уваги те, що в мотивувальній частині Рішення Городенківського районного суду від 04.06.2013 р. по справі № 342/413/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], служби в справах дітей Городенківської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька з дитиною [PERSON], яким позов задоволений частково, зазначено, що дитина проживає з матір'ю, і що «позивач проявляв насильницькі дії щодо відповідачки в присутності дитини». Також суд враховує принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Декларацією проголошено, що дитина, для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виключних обставин, які б стали підставою для розлучення матері з малолітньою дочкою, в ході розгляду справи встановлено не було. Тому суд приходить до висновку, що малолітню дитину слід залишити проживати з позивачкою. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". На підставі ст.ст. 112-114,160,161 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved