Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначає, що [INFO] в м. Харків померла її рідна мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] , розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0, 0481 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0, 1571 га для ведення особистого селянського господарства, право власності на які підтверджуються відповідними державними актами. Позивач є спадкоємцем за заповітом вказаного спадкового майна, однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку можливості не має з причини відсутності зареєстрованих відомостей в органах БТІ на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами. У зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримує. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в м. Харків померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2019 (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] , розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0, 0481 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 795763 від 17.09.2012), господарських будівель і споруд, також до складу домоволодіння входить земельна ділянка площею 0, 1571 га для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 795764 від 17.09.2012) (а.с. 30,31,32). Відповідно до дубліката заповіту, посвідченого 19.10.2010 селищним головою Кириківської селищної ради, [PERSON] все своє майно заповіла на користь [PERSON] , [INFO] (а.с. 13); заповіт не змінювався і не відмінявся (а.с. 20), що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 56). Родинні стосунки між спадкодавцем [PERSON] (мати) та позивачем [PERSON] підтверджуються відповідними матеріалами справи (а.с. 15-17). Згідно Витягу від 26.09.2019 (а.с. 12) після смерті [INFO] [PERSON] у Спадковому реєстрі 26.09.2019 зареєстровано приватним нотаріусом Васильченко Н.В. спадкову справу, номер у нотаріуса 161/2019, номер у Спадковому реєстрі 64801893. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 11.11.2019 ДП «Міжрайонне бюро технічної інвентарізації» КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» в [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 25-29). З інформаційної довідки ДП «Міжрайонне бюро технічної інвентарізації» КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 11.11.2019 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] збудований у 1975 році, загальна площа будинку 42,4 кв.м., відповідно до договору дарування, посвідченого Кириківською с/радою 29.05.1970 реєстр 18, належить [PERSON] ; побудовано новий будинок літ. «А-1» згідно рішення виконкому № 7 від 21.07.1988, станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на будинковолодіння відсутня (а.с. 30). Згідно довідки Кириківської селищної ради № 02-38/2396 від 20.08.2021 відповідно до відомостей Будинкової книги для реєстрації громадян, власником господарства в [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с. 19). На сьогодні наявність та правовий стан житлового будинку з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] на відповідній земельній ділянці, факт їх первісної належності [PERSON] підтверджується матеріалами технічної документації. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З повідомлення приватного нотаріуса Васильченко Н.В. вбачається, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності [PERSON] на житловий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку (а.с. 18). Відповідно до ст.ст. 25, 346 ЦК України зі смертю особи її права та дієздатність припиняються, тому зареєструвати право власності на нерухоме майно за особою, яка померла, неможливо. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Васильченко Н.В. заведена спадкова справа № 161/2019 від 26.09.2019, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 55). Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті рідної матері [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити свої права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved