Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років, в обґрунтування якої вказує, що 26 липня 2016 року між нею та Відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 42. Під час шлюбу, 12 грудня 2016 року, народилась дитина [PERSON], який проживає разом з Позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Сторони разом не проживають. Відповідач добровільно не надає Позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач вважає, що Відповідач має можливість сплачувати аліменти як на дитину, так і на неї, як дружину, з якою проживає дитина, так як працює та має достатній заробіток. Позивач не має можливості працювати, так як здійснює догляд за дитиною. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, Позивач не має. Враховуючи вищевикладене, Позивач просить, стягувати з [PERSON], [INFO], на її користь, кошти на утримання (аліменти) сина [PERSON], [INFO], у розмірі одної четвертої частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття; стягувати з [PERSON], [INFO], на її користь, аліменти на її утримання, як дружини з якою проживає дитина [PERSON], [INFO] у розмірі одної четвертої частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] трьох років. Позивач в судове засідання не з'явилась в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Згідно частини третьої \~статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини сьомої\~статті 128 ЦПК України.\~ Про причини неявки суду Відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його\~ відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними. Згідно частини четвертої \~статті 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заперечень стосовно ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, до суду не надходило, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом з матеріалів справи встановлено, що 26 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 42, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на «Адамчук», що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії І-ТП№ 137793. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії І-ТП № 268307, батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається довідок Парипської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 24 грудня 2016 року № 876 та Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 19 липня 2017 року № 4124, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] разом з своїм сином [PERSON], [INFO], який знаходиться на її повному утриманні. Згідно зі статтями 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої\~статті 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-III, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно пунктів 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 розяснив, що відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 180, частини першої, частини другої, статті 183, частини першої статті 184 СК України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. 17 травня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до частини другої\~статті 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої, другої статті 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, право на утримання (аліменти) має той з подружжя який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Частиною другою статті 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки Позивач в даний час здійснює догляд за малолітньою дитиною, і у зв'язку із цим позбавлена можливості працювати, а доказів на підтвердження того, що Відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання Позивача в матеріалах справи відсутні, суд вважає за можливе покласти на Відповідача обов'язок з утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку Виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити позов в цій частині, а саме в розмірі одної шостої частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно.\~\~\~\~ При визначенні розміру аліментів, згідно положень\~статті 182 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги, що Відповідач фізично здоровий, відсутність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних дружин, батьків, докази протилежного суду відповідачем не надано, що є його обов'язком в силу статей 10,\~11,\~60 ЦПК України, як батько повинен брати участь у забезпеченні належного матеріального рівня утримання дітей, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей, визначеного\~Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, з огляду на рівність обов'язку щодо утримання дитини кожним з батьків, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі пункту 1 частини першої \~статті 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць. Враховуючи те, що Позивач за подання позову, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: partial