Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ держземагенства у Бахмацькому районі про встановлення факту та визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що її покійній матері [PERSON] 03.09.2001 року Григорівською сільською радою було видано державний акт серії І-ЧН № 037923 на право приватної власності на землю площею 3.94 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, проте в даному правовстановлюючому документі про написанні прізвища, імені та по-батькові власника земельної ділянки було допущено помилки, що наразі унеможливлює належним чином оформлення спадкових прав позивачки та в повній мірі володіння, користування та розпорядження ними, тому вона, у урахуванням уточнення своїх вимог, просить суд визнати державний акт серії І-ЧН № 037923 на право приватної власності на землю недійсним та визнати за нею, як спадкоємицею після смерті матері, право власності на дану земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить залишити без розгляду вимогу про встановлення факту. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, матері позивачки [PERSON] 03.09.2001 року Григорівською сільською радою на підставі рішення Григорівської сільської ради від 29 вересня 2000 року ( 15 сесія 23 скликання) було видано державний акт серії І-ЧН № 037923 на право приватної власності на землю площею 3.94 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.09.1998 року, заповіту за життя не складала (а.с.9). Право на спадкування після смерті матері позивач має відповідно до закону, оскільки є рідною донькою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 11.02.1967 року та копією рішення Бахмацького районного суду від 14.03.2014 року, згідно якого [PERSON] продовжено строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.12, 16). Згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Проте, звернувшись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковану земельну ділянки, оскільки в державному акті про право приватної власності на землю в написанні прізвища, імені та по-батькові власника було допущені помилки: замість [PERSON] власником вказана [PERSON] (а.с.10, 20). Як вбачається з архівного витягу з додатку до рішення 15 сесії 23 скликання Григорівської сільської ради від 29.09.2000 року [PERSON] було вирішено передати у приватну власність земельну ділянку (пай) площею 3.94 га. Згідно технічної документації по виготовленню державного акта на право приватної власності на земельну частку (пай) [NUMBER], вбачається, що власником вищевказаної земельної ділянки є [PERSON] На підставі даної технічної документації було виготовлено державний акт серії І-ЧН № 037923 на право приватної власності на землю площею 3.94 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із зазначенням зовнішніх меж земельної ділянки (паю) [NUMBER], які повністю співпадають із даними вищезазначеної технічній документації. (а.с.10,11). Проте в державному акті про право приватної власності на землю в написанні прізвища, імені та по-батькові власника було допущені помилки: замість [PERSON] власником вказана [PERSON]. Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Бахмацькому районі № 06-15/2799 від 14.04.2014 року вбачається, що відповідно до Постанови КМУ від 17.10.2012 року № 1051 "Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру" та Закону України "Про державний земельний кадастр" неможливо внести зміни до державного атка на право власності на земельну ділянку. Оскільки [PERSON] подала заяву про залишення без розгляду її вимог про встановлення факту належності її покійній матері земельної ділянки, то суд приходить до висновку, що дана заява підлягає задоволенню і в цій частині вимоги позивачки необхідно залишити без розгляду. Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно повідомлення Бахмацької районної державної нотаріальної контори № 926/01-16 від 30.04.2014 року вбачається, о спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] відкрита 11.04.2014 року за заявою [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що решта вимог позивача: про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved