Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

26 листопада 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що позичальник [PERSON] в порушення умов укладеної із ним Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт з використанням кредитки «Універсальна», у встановлені строки не погашає суму строкового кредиту, який складається із заборгованості, що виникла за кредитною лінією, та надано на строк з 23 липня 2014 року по 31 липня 2016 року під 18 % річних, і тому банк має право вимагати їх повернення з урахуванням штрафних санкцій. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача та надання згоди на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 02.03.2020 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 19.02.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання повістки, та 06.04.2020 року не з`явився і до суду повернувся конверт з повісткою, з відміткою, що "під час доставки пошти адресат був відсутній", про дату, час та місце повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 серпня 2011 року відповідачем [PERSON] підписана анкета-заява про приєднання до надання «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», а 23 липня 2014 року - Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості за попередньою кредитною угодою і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток, суму якої сторони визначили в розмірі 6193 грн. 82 коп. шляхом зменшення загальної суми заборгованості, яка виникла, з встановленням кредитної лінії на платіжну картку під 18 % річних на строк 24 місяців, а саме: з 23 липня 2014 року по 31 липня 2016 року, і яку відповідач зобов`язався погашати в розмірі 309 грн. 94 коп. щомісячно в строк з 1 по 25 число кожного місяця. Пунктом 2.2. Генеральної угоди сторони обумовили обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 628 грн. 21 коп. у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день. Підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукту кредитних карт позичальник [PERSON] погодився, з тим, що даний договір вважається укладеним за умови його підписання обома сторонами. Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, а також підтвердив свою здатність виконувати умови даного договору. Одночасно, підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позичальником не узгоджено з банком таку складову договору про надання банківських послуг як розмір пені та умови її нарахування і сплати, так як «Умови та Правила надання продукту кредитних карт» ним не підписані. Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку - (ч.1 ст.509 ЦК України). За випискою з особового рахунку позичальнику [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі кредитного ліміту, який встановлено на 23 липня 2014 року в сумі 6193 грн. 82 коп., з кінцевим терміном їх погашення до 31 липня 2016 року, та строком їх повернення у відповідності до строку дії платіжної картки - 31 травня 2018. Однак, позичальник [PERSON] свої обов`язки по погашенню кредиту та процентів належним чином не виконав, що призвело до порушення строків внесення платежів, передбачених Генеральною угодою. Зважаючи на такі обставини, банком розрахована заборгованість відповідача не тільки з урахуванням процентів, та ще з пенею, яка на вимогу позивача склала загальну суму боргу в розмірі 16821 грн. 73 коп., в тому числі: 5086 грн. 24 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4413 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7322 грн. 05 коп. - заборгованість за пенею. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 2.1. Генеральної угоди визначено строк погашення заборгованості за договором - 31 липня 2016 року. Строк дії кредитної картки визначено до 31 травня 2018 року. За положеннями Умов та правил користування платіжною карткою картка діє в межах визначеного нею строку. Отже, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року№ 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 і статтею 403 ЦПК України підлягають обов`язковому застосуванню судами у подібних правовідносинах. Також у відповідності до положень статей 1048, 1054 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування (строку дії платіжної картки) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, та інші складові за умовами кредиту припиняються. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року під час розгляду справи № 444/9519/12. За такого, встановивши вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, проценти за користування кредитними коштами за період з 23.07.2014 року до закінчення строку кредитування - 31 травеня 2018 року у розмірі, обумовленому в Генеральній угоді. Так, за пунктом 2.1. Генеральної угоди позичальник взяв на себе обов`язок погашати кредитну заборгованість з 1 по 25 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 309 грн. 94 коп., яка включає в себе основну заборгованість, а також проценти за користування кредитом. Судом встановлено, що тіло кредиту становить 5086,24 грн., проценти за користування кредитом, загальний розмір яких за період з 23 липня 2014 року на дату закінчення строку дії платіжної картки - 31 травня 2018 року, у відповідності до наданого Банком розрахунку становлять 3141,88 грн. - (а.с.7-8). Разом з тим, суд дійшов висновку, що у стягненні заборгованості за пенею слід відмовити, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які надані на підтвердження їх нарахування, не узгоджені з позичальником, та не увійшли у складові визначення за Генеральною угодою, яка ним підписана, в тому числі у пункті 2.8 не зазначено про розмір, умови та порядок нарахування пені. Підстав для стягнення штрафу не має, оскільки позивач в позові не ставив вимогу про стягнення штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 939,63 грн. судового збору (8228,12 грн. х 1921 грн. : 16821,73 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial