Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

26 лютого 2015 р. позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання у сумі 6771 грн. 50 коп., а також стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в розмірі 243, 60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі зареєстровані та проживають у кв. [ADDRESS] і являються їх абонентами. За період з 01.02.2010 р. по 31.05.2013 р. відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 6771, 50 грн. Заочним рішенням суду від 29.04.2015 р., позов задоволено частково. Ухвалою суду від 06.07.2017 р., за заявою відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, рішення суду від 29.04.2015 р. скасовано та справу призначено до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач надав невірні розрахунки, а саме не враховані пільги [PERSON], як дитини війни. Крім того, відповідач [PERSON] з 2013 р. не мешкає за зазначеною адресою, незважаючи на те, що він зареєстрований. Також просили застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV ввід 24.06.2004 р. та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативі (норм) споживання. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Система опалення вказаного приміщення є невід'ємною частиною системи опалення всього будинку. Відповідно до ст.10 ч.3, 60 ч.1,4 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги в частині вимог, що стосується періоду з 01.02.2010 р. по 30.06.2010 р. задоволенню не підлягають, у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права. Частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається із частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Так, з наявних матеріалів справи вбачається, що 18.07.2013 р. позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання. 08.08.2013 р. судом винесено судовий наказ. Ухвалою суду від 21.10.2013 р., за заявою відповідачів, скасовано судовий наказ (а.с.3). Відповідно до ч.3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст. 96 цього кодексу, а саме - про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. В силу ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ч.1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з наведеного вбачається, що строк позовної давності в частині вимог, що стосується періоду з 01.02.2010 р. по 30.06.2010 р. - закінчився. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про застосування позовної давності та відмови в задоволенні позову в частині вимог, що стосується періоду з 01.02.2010 р. по 30.06.2010 р. Позовні вимоги за період з 01.07.2010 р. по 31.05.2013 р., суд вважає такими, що підлягають поновленню та задоволенню. Як вбачається з наданих суду документів, відповідачі не регулярно та не в повному обсязі сплачували плату за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з 01.07.2010 р. по 31.05.2013 року, у зв'язку із чим за цей період часу утворилася заборгованість (а.с.4). Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачами виконав, а відповідачі навпаки плату за надані послуги у встановленому порядку не вносять. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до вимог ст.ст. 13-16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» - послуга по централізованому опаленню надається своєчасно, безперебійно, за виключенням часу перерви на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами, належної якості та підлягає оплаті. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Згідно зі ст. 509 ЦК України - зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України (в тому числі і з юридичних фактів). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, сплатити гроші тощо). З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату послуг з теплопостачання, проте, позивач фактично їх надавав, а відповідачі раніше здійснювали оплату за надані послуги, але не в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У даному випадку позивач, виконавши свої зобов'язання з надання послуг, має законні підстави вимагати від споживача оплати за надання цих послуг. Окрім цього, частиною 1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Тобто, між сторонами фактично існували і існують правовідносини по наданню послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідачі є споживачами цих послуг та зобов'язання по їх оплаті у повному обсязі не виконували. Таким чином, у порушення п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, за період з 01.07.2010 р. по 31.05.2013 р. відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 6012, 61 грн. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги за період з 01.07.2010 р. по 31.05.2013 р. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що при розрахунках заборгованості не враховані пільги відповідача [PERSON], а також відсутність за місцем мешкання відповідача [PERSON] Так, згідно до наданих суду розрахунків (а.с. 4), пільга [PERSON] врахована; дані про те, що відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою, позивачу не надавались, чого не заперечують в судовому засіданні відповідачі. Крім того позивач просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. У відповідності зі ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує пропорційно з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за отримані послуги з теплопостачання за період з 01.07.2010 р. по 31.05.2013 року є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а в задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити, у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права.

Outcome: partial