Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

25.08.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (далі КП «ТВКГ») про захист прав споживача. В обґрунтування позову зазначає, що їй, на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] , однак фактично в зазначеній квартирі була зареєстрована та проживала інша співвласниця - її бабуся [PERSON] , яка була споживачем наданих КП «ТВКГ» житлово-комунальних послуг та померла [INFO] . Як з`ясувала в подальшому позивач, за [PERSON] рахується заборгованість по комунальним платежам у розмірі 25 367.58 грн.. В період з 19.12.2019 року по 20.03.2020 року позивачем внесено на рахунок відповідача плату за комунальні послуги у розмірі 13 235.00 грн., з метою подальшого обслуговування належного їй об`єкта нерухомості на праві спільної часткової власності, проте вказана сума була зарахована відповідачем, без її згоди, в рахунок погашення заборгованості. З приводу виникнення вказаної заборгованості відповідач повідомив, що в ході перевірки квартирних вузлів розподільного обліку водопостачання, за місцем проживання [PERSON] було виявлено факт самовільного втручання в роботу приладів обліку споживання води, про що складено акт № 05/435 від 26.12.2017 року, а тому нарахування вартості спожитої води та водовідведення здійснювалось, як «безоблікове споживання гарячої води». З метою з`ясування обставин виникнення такої значної заборгованості, позивач звернулась за інформацією до відповідача, однак їй було відмовлено, з посиланням на захист персональних даних. Будучи співвласницею квартири [ADDRESS] , вважає, що відповідачем грубо порушено її право, як споживача комунальних послуг, а тому, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» просила визнати незаконними рішення відповідача про відмову позивачу в наданні відомостей та документів (лист-відповідь № С-28 від 04.08.2020 року і № С- 29 від 19.08.2020 року), які були запитані заявами від 28.07.2020 року та від 07.08.2020 року; визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача щодо ненадання позивачу відомостей та документів, запитаних заявами від 28.07.2020 року та від 07.08.2020 року; просила визнати право позивача на отримання від відповідача відомостей та документів, запитаних заявами від 28.07.2020 року та від 07.08.2020 року; зобов`язати відповідача надати позивачу відомості та документи, які були нею запитані заявами від 28.07.2020 року та від 07.08.2020 року. Окрім того вважала, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила в 15 000.00 грн., та просила стягнути з відповідача у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконною відмовою в наданні відомостей та документів, запитаних заявами від 28.07.2020 року та від 07.08.2020 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив про задоволення позову. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі пославшись на відзив на позовну заяву від 09.10.2020 року, з якого слідує, що персональні дані особи, якими є, в тому числі відомості зазначені в паспорті, договорі, правочині, банківських виписках, рахунках, тощо…, охороняються Законом України «Про захист персональних даних». Оскільки [PERSON] не перебуває на абонентському обліку «КП «ТВКГ», як споживач комунальних послуг, а також відсутні дані про її проживання за адресою [ADDRESS] та відомості про прийняття спадщини, поточні платежі з водопостачання та водовідведення на момент смерті [PERSON] , є борговим зобов`язанням спадкодавця та не підлягають розголошенню. Таким чином вважає, що відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди. З`ясувавши правові позиції сторін та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності виданого органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС» на підставі розпорядження від 12.01.2001 року № 8854, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності по 1/4 частці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] при спільній власності (а.с. 27). [PERSON] , 09.06.2012 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с. 38). Співвласник [PERSON] померла [INFO] у віці 70 років, про що складено відповідний актовий запис за № 273 (а.с. 30). Будь-якої інформації про інших зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , сторонами не надано. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтями 7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] була споживачем комунальних послуг. Згідно п.5) ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Позивач зазначає, що за життя [PERSON] виникла заборгованість зі сплати комунальних послуг в сумі 25 367.58 грн., про що їй стало відомо, після смерті останньої. Так, після внесення нею на рахунок відповідача плати за комунальні послуги в сумі 13 235.00 грн, вся сума була зарахована відповідачем в погашення заборгованості (а.с. 31-33). Будучи співвласником квартири [ADDRESS] , вона звернулась до відповідача за відповідним роз`ясненнями з приводу виникнення заборгованості, однак їй було відмовлено у наданні інформації з посиланням на Закон України «Про захист персональних даних» (а.с. 15-16, 18-21, 17, 22-23). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, позивачем не наведено відомостей, щодо долі спадщини у виді 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яка відкрилась [INFO] , після смерті спадкодавиці [PERSON] .. Так, за загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У відповідності ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, за борги спадкодавця мають відповідати спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків передбачено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнаннями. Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі, коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Враховуючи вищевикладене, діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, покладений на кожного зі співвласників, відповідно до частки співвласника у квартирі. У разі ухилення співвласника від виконання своїх зобов`язань по оплаті за комунальні послуги, інші співвласники, які оплачують ці послуги, мають право на стягнення коштів, сплачених ними з співвласника, який таку оплату не проводить. У разі відмови співвласника у добровільному порядку сплатити кошти співвласнику чи співвласникам, особа має право за захистом своїх інтересів звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними позовними вимогами до спадкоємців спадкодавиці [PERSON] про стягнення коштів, сплаченмх нею за утримання квартири та комунальні послуги, що підлягають до сплати співвласниками, незалежно від того чи проживають вони у квартирі, чи не користуються нею, оскільки згідно до вимог закону «власність зобов`язує». Відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. У частині 4 ст. 6 цього закону зазначено, що первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. За цим законом, згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Відповідно до ст. 273 ЦК України, органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов`язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов`язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Таким чином, судом не вбачається порушень вимог закону з боку відповідача, а тому позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають до задоволення. Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн... Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ст.55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. З огляду на те, що позивачеві відмовлено в позові про визнання рішень КП «ТВКГ» незаконними, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні та задоволенню не підлягають. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed