Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13 червня 2018 року він придбав у приватну власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав відповідачу, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, виданого 13.06.2018 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Короткевич О.Г., реєстровий №739. При підписанні цього договору сторони присутніми не були, від їх імені виступали представники за нотаріально-посвідченими довіреностями. При перевірці в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було встановлено, що право власності Відповідача на житловий будинок за адресою [ADDRESS] було зареєстровано в Реєстрі прав власності 25.07.2006 року на підставі свідоцтва про право власності, серія [NUMBER] від 24.07.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Олександрівської міської ради, копія якого була в наявності у Відповідача. На підставі поданої заяви державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності Відповідача на вказаний житловий будинок по копії правовстановлюючого документу, із зазначенням в Державному реєстрі прав інформації про його втрату, що надало можливість Відповідачу продати, а позивачу придбати вказаний житловий будинок в нотаріальному порядку, за наявності лише копії втраченого свідоцтва про право власності на нього. Щодо права власності на земельну ділянку, то така інформація в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень була відсутня. В цьому випадку Державний реєстратор зазначив, що проведення державної реєстрації права власності Відповідача по копії державного акту про право власності на земельну ділянку відповідно до п. 53 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» можлива лише за умови надання нею Витягу з Державного земельного кадастру. В отриманій відповідачем від Головного управління Держгеокадастру у Луганській області відповіді від 15 травня 2018 року №0-12-0.222- 3218/2-18 було зазначено, що земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить на праві приватної власності [PERSON]. Однак надати Витяг з ДЗК неможливо, оскільки Поземельна книга в електронному вигляді на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], до моменту блокування системи по окупованим територіям, відкрита не була. Враховуючи це, здійснити реєстрацію права власності Відповідача по копії державного акту про право власності на земельну ділянку, згідно до п. 53 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», неможливо. До укладання вказаного договору сторони домовились, що позивач сплатить кошти одразу і за житловий будинок в сумі 130400 грн., що вказано в договорі купівлі-продажу житлового будинку від 13.06.2018 року, і за земельну ділянку в сумі 69600 грн.. При цьому вони дійшли згоди, що протягом наступних 3-х місяців з моменту укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, при виникненні технічної можливості внесення відомостей до ДРРПНМ про право власності на цю земельну ділянку, після відповідних реєстрацій, вони укладуть нотаріально посвідчений договір її купівлі-продажу. У випадку, якщо по спливу вказаного строку така можливість не виникне, Відповідач надасть позивачеві нотаріально посвідчену довіреність на право користування та розпоряджання (генеральна довіреність) цією земельною ділянкою. Станом на 01.10.2018 року позивачу стало відомо, що Відповідач виїхала з міста Луганськ на постійне проживання за межі території України та з того часу на його телефонні дзвінки не відповідає. Зв'язатись з представником Відповідача, який виступав від її імені при нотаріальному посвідчені договору купівлі-продажу житлового будинку, він не може, оскільки йому не відомі засоби зв'язку з ним. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивач в в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання 20.03.2019р. та 11.04.2019 року не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та ЗаконівУкраїни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. 11.04.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 13.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Короткевич О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №739, [PERSON] (в особі [PERSON]) передала, а [PERSON] (в особі [PERSON]) прийняв у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], та зобов'язався сплатити за нього обумовлену грошову суму. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 8). Згідно відповіді, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області від 15 травня 2018 року №0-12-0.222- 3218/2-18 на заяву [PERSON], в Державному земельному кадастрі наявні відомості про земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер [NUMBER], передбачена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві приватної власності [PERSON]. Однак надати Витяг з ДЗК неможливо, оскільки Поземельна книга в електронному вигляді на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], до моменту блокування системи по окупованим територіям, відкрита не була (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із тексту позовної заяви, позивачем були заявлені вимоги тільки про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки та передано відповідачу грошову суму у розмірі 69600 грн. Позивач зазначив, що у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку, не проведено державної реєстрації вказаного нерухомого майна, що позбавляє його вільно розпоряджатися та володіти належним йому будинком та земельною ділянкою. При цьому, позовних вимог про визнання правочину (договору купівлі-продажу земельної ділянки) на підставі якого, як вважає позивач, у нього виникло право власності на зазначену вище земельну ділянку у встановленому законом порядку ним заявлено не було. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Звертаючись до суду з заявленими вимогами позивач зазначив, що ним було придбано нерухоме майно, а саме земельна ділянка за 69600 грн., які позивач передав відповідачу, оформити у нотаріуса договір купівлі-продажу нерухомого майна позивач не може, оскільки у відповідача відсутні оригінали правоустановлючих документів на нерухоме майно і відповідач їх не поновив. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Право власності на земельну ділянку у позивача, з урахуванням обставин викладених позивачем в тексті позовної заяви, може виникнути на підставі придбання за договором купівлі-продажу, який на час розгляду справи в суді у встановленому законом порядку дійсним визнаний не був і з такими вимогами позивач до суду у встановленому законом порядку не звертався. Таким чином, без вирішення питання про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним, на підставі якого відповідно до зазначених вище норм права виникає право власності на вказане майно, визнання за позивачем права власності є передчасним. Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в зв'язку з необґрунтованістю заявлених у встановленому законом порядку по даній справі позовних вимог без попереднього вирішення питання про визнання правочину купівлі-продажу земельної ділянки дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed