Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, та просить виселити [PERSON] [INFO] із житлового приміщення в [ADDRESS] без надання іншого житла. Свої вимоги мотивує тим, що в 2003 році їй дирекцією ВАТ "Дубротекс" була надана житлова площа в гуртожитку [ADDRESS]. 07.07.2003 року їй був виданий ордер за №150 на вселення, на підставі якого вона з відповідачем і поселились у виділене жиле приміщення. Уже на той час відповідач фактично зловживав спиртними напоями. На цьому ґрунті він влаштовував систематичні дебоші в сім'ї та фізичне насильство по відношенню до неї. Вона змушена була розірвати шлюб з відповідачем. Однак, вони продовжували проживати разом. В листопаді 2009 року вона зверталася в Дубровицький районний суд з аналогічним позовом, оскільки в червні того ж року, відповідач бив її настільки жорстко, що вона не надіялась залишитись живою. Однак, дякуючи тому, що втрутились посторонні люди, то в результаті цього побиття вона отримала тільки струс та забій головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням та синці на обличчі, з якими довго лікувалась спочатку на стаціонарі, а потім амбулаторно. Оскільки такі дії відповідача є злочином, то вона в установленому порядку звернулась до суду із скаргою про порушення відносно нього кримінальної справи. Постановою судді Дубровицького районного суду Сидоренко З.С. від 23 лютого 2010 року відносно [PERSON] було порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Але оскільки розгляд справи затягнувся, а [PERSON] став запевняти її, що він змінить своє відношення до неї і буде вести себе в помешканні зразково, то за її ініціативою цивільний позов був залишений без розгляду, а кримінальна справа закрита по її заяві у зв'язку з їх примиренням. Однак, невдовзі після цього все стало гірше, хоч [PERSON] і став вести себе обачніше і на очевидний кримінал не зважувався. Скандали і дебоші в помешканні вчиняє постійно і систематично. ЇЇ звернення в міліцію результатів не дають. Їй пояснюють, що оскільки вони офіційно розірвали шлюб, то вони не можуть притягнути [PERSON] до відповідальності за насильство в сім'ї. Крім цього, відповідач став виносити з дому цінні речі, які належать їй на праві приватної власності. І знову на її звернення в міліцію їй пояснюють, що неможливо в такому випадку довести факт крадіжки. Відповідач створює нестерпні умови для їх спільного проживання, ніяких комунальних платежів не сплачує, всі матеріальні затрати по утриманню житла та сплаті комунальних платежів вона сплачує самостійно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що з дня подання позову до суду і на час розгляду справи відповідач [PERSON] 13.01.2014 року ввечері розбив телевізор, тюнер та побутові речі. Просить суд виселити [PERSON] [INFO] із житлового приміщення в [ADDRESS] без надання іншого житла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у позові відмовити, мотивуючи це тим, що позивачка навмисно провокує його на протиправну поведінку по відношенню до неї. Відповідач визнав, що у нього є проблеми з алкоголем, однак залежність не сама по собі з'явилася, а виною тому негаразди в сім'ї. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] постійно вчиняє дебоші по місцю свого проживання, систематично руйнує і псує меблі та житлове приміщення, застосовує психологічне та фізичне насильство по відношенню до [PERSON] Зокрема свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивачки [PERSON] Коли її сестра та відповідач [PERSON] одружилися, то вони спочатку жили добре, однак з часом відповідач почав зловживати спиртними напоями і влаштовувати дебоші в сім'ї. [PERSON] часто ховалася від відповідача в її квартирі. Одного разу [PERSON] під час сварки з [PERSON] в її квартирі розбив вікно. Свідки [PERSON] - брат відповідача та [PERSON] - сестра відповідача, в судовому засіданні суду пояснили, що [PERSON] до одруження з відповідачкою не зловживав спиртними напоями та був зразковим громадянином та сім'янином. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є наймачем житлового приміщення в [ADDRESS] (а.с.5-10). В цьому житловому приміщені проживає відповідач, її колишній чоловік [PERSON], шлюб між якими був розірваний за рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області. Частина 1 ст. 116 ЖК України визначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України, №2 від 12 квітня 1985 року" (далі - Постанова від 12.04.1985 року), при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть слугувати постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу. Як вбачається із долучених до матеріалів справи відповідей Дубровицького РВ УМВС України від 27.01.2014 року та 17.02.2014 року, відносно [PERSON] було складено протокол за ст. 173-2 КУпАП. Згідно оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи №1-51/10 за скаргою [PERSON] про порушення кримінальної справи та притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 125 ч.2 КК України [PERSON] вбачається, що [PERSON] 17 червня 2009 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в квартирі [ADDRESS] умисно наніс [PERSON] легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Однак справа закрита за примиренням відповідачем [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, неодноразові звернення позивачки до Дубровицького РВ УМВС України про притягнення відповідача [PERSON] до відповідальності не дали результату (а.с.16-20). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] після закриття кримінальної справи належних висновків для себе не зробив та знову продовжує порушувати правила суспільного співжиття, систематично руйнує і псує меблі та житлове приміщення, застосовує психологічне та фізичне насильство по відношенню до позивачки, що тягне за собою неможливим для позивачки проживання з ним в одному житловому приміщенні. Тому, з огляду на наведені обставини суд вважає, що позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved